донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

13.09.2016 справа №905/3676/14

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання: ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача від відповідача від третьої особи-1 від третьої особи-2 не зявився; не зявився; не зявився; не зявився
розглянувши апеляційні скарги:Приватного підприємства "Н-ТРАНС", м. Маріуполь Донецької області; Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ
на рішення господарського суду Донецької області
від19.04.2016 р. (повний текст складено 25.04.2016 р.)
у справі№ 905/3676/14 (головуючий суддя Ніколаєва Л.В., судді: Шилова О.М. та Поляниця Ю.О.)
за позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ
доПриватного підприємства "Н-ТРАНС", м. Маріуполь Донецької області
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:1. ОСОБА_5, с. Мелекіно Першотравневого району Донецької області; 2. ОСОБА_6, м. Макіївка Донецької області
про стягнення 49 490,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ звернулося до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Н-ТРАНС", м. Маріуполь Донецької області суми майнової шкоди в порядку регресу в розмірі 49 490,00 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 05.06.2014 р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 905/3676/14.

Ухвалою суду від 02.07.2014 р. залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_5, с. Мелекіно Першотравневого району Донецької області.

Розгляд зазначеної справи господарським судом Донецької області не було закінчено у звязку із проведенням на території міста Донецька антитерористичної операції.

Відповідно до розпорядження голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014 р. № 28-р «Про зміну територіальної підсудності господарських справ» розгляд господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області здійснювався господарським судом Запорізької області.

Враховуючи вказане розпорядження та розміщену на сайті господарського суду Донецької області інформацію щодо неможливості направлення справ, які перебувають у провадженні суду, до господарського суду Запорізької області, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ звернулося до господарського суду Запорізької області із позовною заявою про стягнення з Приватного підприємства «Н-ТРАНС», м. Маріуполь Донецької області суми майнової шкоди в порядку регресу в розмірі 49 490,00 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.03.2015 р. позовну заяву та документи по справі № 905/3676/14 прийнято до розгляду.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11.06.2015 р. у справі №905/3676/14 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ задоволені в повному обсязі. Стягнуто з Приватного підприємства «Н-ТРАНС», м. Маріуполь Донецької області 49 490,00 грн. майнової шкоди в порядку регресу.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Приватне підприємство «Н-ТРАНС», м. Маріуполь Донецької області звернулося до Донецького апеляційного господарського суду, роботу якого було відновлено з 14.04.2015 р., з апеляційною скаргою на зазначене рішення суду першої інстанції від 11.06.2015 р. у цій справі.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.08.2015 р. у даній справі (головуючий суддя Склярук О.І., судді: Будко Н.М. та Мартюхіна Н.О.) апеляційну скаргу Приватного підприємства «Н-ТРАНС», м. Маріуполь Донецької області було задоволено, рішення господарського суду Запорізької області від 11.06.2015 р. скасовано, у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ про стягнення 49 490,00 грн. майнової шкоди в порядку регресу відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з постановою апеляційної інстанції, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просило скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.08.2015 р. у цій справі, рішення суду першої інстанції від 11.06.2015 р. залишити без змін.

Постановою від 09.12.2015 р. Вищий господарський суд України касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ задовольнив частково, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.08.2015 р. та рішення господарського суду Запорізької області від 11.06.2015 р. у цій справі скасував, справу передав на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі, зазначивши, що висновки судів обох інстанцій як про задоволення позову, так і про відмову в задоволенні позову, є передчасними, необґрунтованими і зробленими в порушення вимог ст. 43 ГПК України без дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.12.2015 р. справа №905/3676/14 була передана за підсудністю до господарського суду Донецької області.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.01.2016 р. справа №905/3676/14 була прийнята до провадження.

Ухвалою від 09.02.2016 р. суд залучив ОСОБА_7, м. Макіївка Донецької області до участі у справі № 908/3676/14 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Рішенням господарського суду Донецької області від 19.04.2016 р. у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ було відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ звернулося з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду.

Ухвалою від 19.05.2016 р. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України суд повернув апеляційну скаргу без розгляду.

Також з апеляційною скаргою звернулося Приватне підприємство «Н-ТРАНС», м. Маріуполь Донецької області, яку на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України ухвалою суду від 23.05.2016 р. було повернуто скаржникові без розгляду.

Після усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 23.05.2016 р., Приватне підприємство «Н-ТРАНС», м. Маріуполь Донецької області повторно звернулося з апеляційною скаргою. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на безпідставність висновку суду першої інстанції щодо неналежного виконання відповідачем встановленого законом обовязку щодо своєчасного повідомлення позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди та неприйняття судом до уваги розписки ОСОБА_6 від 05.03.2012 р. в якості належного та допустимого доказу добровільного відшкодування водієм ОСОБА_5 матеріальної шкоди, Крім того, відповідач вважає, що ОСОБА_8 не є особою, яка мала право на отримання страхового відшкодування, а також посилається на те, що місцевий господарський суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин редакцію Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що була чинною на момент укладання договору страхування (поліс № АА/3692030 від 13.04.2011 р.).

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 08.06.2016 р. для розгляду апеляційної скарги у справі № 905/3676/14 була сформована наступна колегія суддів: головуючий суддя Ушенко Л.В., судді: Агапов О.Л. та Мясищев А.М.

Розпорядженням керівника апарату суду № 561 від 10.06.2016 р. у звязку із перебуванням судді-члена колегії ОСОБА_3 у відпустці на дату прийняття апеляційної скарги у справі № 905/3676/14 до провадження, а саме 10.06.2016 р., призначено автоматизовану зміну складу колегії суддів.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів у справі від 10.06.2016 р. сформовано колегію суддів з розгляду апеляційної скарги Приватного підприємства «Н-ТРАНС», м. Маріуполь Донецької області у справі № 905/3676/14 та визначено у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Ушенко Л.В., судді Агапов О.Л. та Геза Т.Д.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 10.06.2016 р. апеляційна скарга Приватного підприємства «Н-ТРАНС», м. Маріуполь Донецької області зазначеною колегією була прийнята до провадження, судове засідання призначено на 05.07.2016 р.

Розпорядженням керівника апарату суду № 712 від 04.07.2016 р. у звязку із неможливістю розгляду справи суддями-членами колегії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 через перебування у відпустці на дату слухання справи № 905/3676/14 призначено автоматизовану зміну складу колегії суддів.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів у справі від 04.07.2016 р. сформовано колегію суддів з розгляду апеляційної скарги Приватного підприємства «Н-ТРАНС», м. Маріуполь Донецької області у справі № 905/3676/14 та визначено у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Ушенко Л.В., судді Дучал Н.М. та Сгара Е.В.

05.07.2016 р. до початку судового засідання електронною поштою від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому зазначено, що позивачем повторно подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду Донецької області від 19.04.2016 р. у даній справі для розгляду одночасно зі скаргою відповідача.

В судове засідання 05.07.2016 р. зявився представник відповідача, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представники позивача та третіх осіб в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 05.07.2016 р. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд апеляційної скарги було відкладено на 23.08.2016 р.

06.07.2016 р. до суду надійшла повторно апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ на рішення господарського суду Донецької області від 19.04.2016 р. у цій справі. Ухвалою від 08.07.2016 р. на підставі п. 3 ст. 97 ГПК України вказана апеляційна скарга була повернута скаржникові без розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду №1055 від 22.08.2016 р. у звязку з неможливістю розгляду справи суддями-членами колегії ОСОБА_11 та ОСОБА_12 через перебування у відпустці на дату слухання справи 23.08.2016 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи № 905/3676/14.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.08.2016 р. було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Ушенко Л.В., судді Колядко Т.М., Мясищев А.М.

Ухвалою від 23.08.2016 р. розгляд апеляційної скарги було відкладено на 13.09.2016 р.

29.08.2016 р. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ втретє звернулося з апеляційною скаргою.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 30.08.2016 р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ на рішення у даній справі прийнято до провадження для спільного розгляду з апеляційною скаргою Приватного підприємства «Н-ТРАНС», м. Маріуполь Донецької області.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на неповне зясування всіх обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 19.04.2016 р. та прийняти нове рішення про задоволення позову.

12.09.2016 р. через канцелярію суду від представника Приватного підприємства «Н-ТРАНС», м. Маріуполь Донецької області надійшов відзив на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ, в якій просив у задоволенні скарги позивача відмовити, резолютивну частину рішення суду від 19.04.2016 р. у справі 905/3676/14 залишити без змін.

В судове засідання 13.09.2016 р. представники сторін та третіх осіб не зявилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає можливим розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін та третіх осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, оскільки явка представників сторін та третіх осіб не визнавалася обовязковою, клопотань про відкладення розгляду скарг у звязку із неможливістю явки в судове засідання не надходило, учасники процесу не скористалися своїм правом на участь в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішень місцевого господарського суду в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29.12.2011р. по пр. Ілліча у м. Донецьку сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного ОСОБА_13 автомобіля НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_6, та автомобіля НОМЕР_2, НОМЕР_3, який перебував у користуванні Приватного підприємства «Н-ТРАНС», м. Маріуполь Донецької області під керуванням водія ОСОБА_5, що підтверджується довідкою ВДАІ Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області про дорожньо-транспортну пригоду № 8939293 від 06.01.2012 р., внаслідок якої транспортним засобам нанесено механічні пошкодження.

ОСОБА_6 під час дорожньо-транспортної пригоди здійснював керування вказаним автомобілем на підставі довіреності, виданої 30.08.2010 р. ОСОБА_14

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується наказом Приватного підприємства «Н-ТРАНС» № 99/к від 28.11.2008 р. Відповідно до наказу № 17/5/к від 29.03.2011 р. за ним було закріплено сідловий тягач марки DAF, д.н. НОМЕР_4, та напівпричіп TRAILOР, д.н. НОМЕР_5.

Транспортний засіб сідловий тягач DAF, д.н. НОМЕР_4, був застрахований шляхом укладення договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між відповідачем та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ, що підтверджується полісом №АА/3692030 від 13.04.2011 р. Відповідно до умов цього полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000,00 грн., франшиза 510,00 грн., строк дії до 13.04.2012 р. включно.

Напівпричіп TRAILOР, д.н. НОМЕР_5, був застрахований шляхом укладення між відповідачем та НАСК «Оранта» договору страхування цивільно-правової відповідальності, що підтверджується полісом № АА/7547984 від 14.11.2011 р. Відповідно до умов цього полісу ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000,00 грн., франшиза 510,00 грн., строк дії до 13.11.2012 р. включно.

Постановою Калінінського районного суду міста Донецька від 03.02.2012 р. у справі № 522/399/12 ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. У постанові зазначено, що ОСОБА_5 порушив вимоги п.п.10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

03.01.2012 р. ОСОБА_6, який керував автомобілем НОМЕР_1, під час ДТП, звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ВУСО», м. Київ із заявою про виплату страхового відшкодування.

10.01.2012 р. Пприватне підприємство «Н-ТРАНС», м. Маріуполь Донецької області повідомило Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія ВУСО», м. Київ про дорожньо-транспортну пригоду, про що свідчать відповідне повідомлення та заява відповідача. У заяві зазначено, що вона подана саме 10.01.2012 р. у звязку з тим, що з 31.12.2011 р. по 09.01.2012 р. включно на підприємстві відповідача оголошені новорічні канікули, про що свідчить наказ Приватного підприємства «Н-ТРАНС» № 63/к від 29.12.2011р.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 100 від 30.01.2012 р. вартість відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля НОМЕР_1, на момент дослідження склала 90 961,52 грн.

25.02.2012 р. позивачем було складено звіт № 566923, відповідно до якого сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті потерпілій стороні у звязку з настанням страхового випадку, становить 49 490,00 грн.

Відповідно до Страхового акту позивача від 13.04.2012 р. № 1313-24 за Полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу від 14.04.2011 р. № АА/3692030 зазначену дорожньо-транспортну пригоду визнано страховим випадком.

13.04.2012 р. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ виплатило готівкою страхове відшкодування в сумі 49 490,00 грн. ОСОБА_8, яка із заявою про виплату страхового відшкодування до страхової компанії не зверталась. Факт виплати страхового відшкодування підтверджується видатковим касовим ордером № 273 від 13.04.2012 р. При цьому, відповідно до п. 33.4 ст. 33 Закону виплата страхового відшкодування здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ, керуючись приписами ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) звернувся до суду із позовом про стягнення в порядку регресу з відповідача 49 490,00 грн. виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до пп. "ґ" п. 38.1.1 ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, у разі, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Наведена правова норма передбачає виникнення у страховика права на пред'явлення регресного позову після виплати страхового відшкодування до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, у випадку неповідомлення його страхувальником про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Обовязок страхувальника повідомити страховика про настання страхового випадку, передбачений ч. 1 ст. 989 ЦК України, а також підпунктом 33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент скоєння ДТП), згідно з яким у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Таким чином, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повідомив позивача про настання ДТП 10.01.2012 р. При цьому, відповідач посилався на те, що з 31.12.2011 р. по 09.01.2012 р. включно на підприємстві наказом відповідача № 63/к від 29.12.2011 р. були оголошені новорічні канікули, а отже,першим робочим днем є 10.01.2012 р., у звязку з чим відповідач вважає, що він не пропустив встановлений ст. 33 Закону строк для повідомлення про ДТП і своєчасно повідомив позивача про настання ДТП, яка сталася 29.12.2011 р.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що відповідач не виконав встановлений законом обов'язок щодо своєчасного повідомлення позивача про ДТП з огляду на те, що згідно зі ст. 67 Кодексу законів про працю України з метою створення сприятливих умов для використання святкових та неробочих днів (ст. 73), а також раціонального використання робочого часу Кабінет Міністрів України не пізніше ніж за три місяці до таких днів може рекомендувати керівникам підприємств, установ та організацій перенести вихідні та робочі дні у порядку і на умовах, установлених законодавством, для працівників, яким встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями.

Власник або уповноважений ним орган у разі застосування рекомендацій Кабінету Міністрів України не пізніше ніж за два місяці видає наказ (розпорядження) про перенесення вихідних та робочих днів на підприємстві, в установі або організації, погоджений з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28.11.2011 року № 1210-р, яким рекомендовано перенесення робочих днів у 2012 році, не було передбачено перенесення будь-яких робочих днів у період з 31.12.2011 року по 09.01.2012 року.

На думку місцевого господарського суду наказ видано всупереч вимогам законодавства 29.12.2011 року, тобто не за два місяці, а лише за два дні до запланованих вихідних.

Крім того, зазначений наказ Приватного підприємства «Н-Транс» впливає лише на внутрішній трудовий розпорядок підприємства та не перешкоджав водію транспортного засобу, причетного до ДТП, або будь-якій іншій уповноваженій особі виконати вимоги законодавства щодо повідомлення страховика про настання цієї пригоди у встановлені законом строки.

Таку ж правову позицію щодо зазначених обставин висловив і Вищий господарський суд України у своїй постанові від 09.12.2015 р., переглядаючи в касаційному порядку рішення господарського суду у цій справі від 11.06.2015 р.

В апеляційній скарзі відповідач не згоден з даним висновком суду, вважає, що наказ № 63/к від 29.12.2011 р., яким з 31.12.2011 р. по 09.01.2012 р. на підприємстві були оголошені «новорічні канікули» є законним, не скасованим, ніким не оскарженим в судовому порядку, а отже є дійсним і підлягає прийняттю до уваги як належний доказ в підтвердження того, що підприємство з 31.12.2011 р. по 09.01.2012 р. не працювало і першим робочим днем після «новорічних канікул» було 10 січня 2012 року і в цей день (третій робочий день після ДТП) підприємством було направлено повідомлення страховику Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ВУСО», м Київ про ДТП, яке мало місце 29.12.2011 р. і таким чином було дотримано вимоги п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

За таких обставин скаржник вважає, що у позивача було відсутнє право для звернення до господарського суду з регресним позовом відповідно до п.п. «ґ » п. 38.1.1 ст. 38 зазначеного Закону.

Оскільки місцевий господарський суд в цій частині дійшов протилежного висновку, скаржник просить апеляційний суд внести відповідні зміни в мотивувальну частину рішення не змінюючи резолютивну частину рішення.

Позивач в цій частині згоден з висновком місцевого господарського суду, про що зазначив в апеляційній скарзі.

Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що наказ відповідача № 63/к від 29.12.2011 р. впливає лише на внутрішній трудовий розпорядок підприємства.

Колегія суддів вважає, що виданий по підприємству відповідача наказ № 63/к від 29.12.2011 р. є локальним актом підприємства, що вносив зміни до балансу та режиму робочого часу на даному підприємстві і не міг змінювати загальне для всіх календарне визначення робочих днів у період з 31.12.2011 р. по 09.01.2012 р. при обчисленні строків, передбачених ст. 33 Закону.

Апеляційна інстанція також погоджується з тим, що зазначені обставини не перешкоджали водію транспортного засобу, причетного до ДТП самостійно виконати вимоги закону щодо повідомлення страховика в установлений термін про ДТП.

Щодо посилання скаржника, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ, в апеляційній скарзі на те, що місцевий господарський суд в своєму рішенні дійшов помилкового висновку, що факт неповідомлення страховика про ДТП у встановлений Законом строк не може бути покладений в основу прийняття рішення про відшкодування в порядку регресу сплаченого ним відшкодування, колегія суддів зазначає наступне.

Неповідомлення страховика про ДТП в строк, визначений ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», надає страховику право для звернення до суду з регресним позовом до страхувальника, однак сам факт наявності права на звернення до суду з цих підстав не є безумовною підставою для задоволення такого позову, оскільки вирішальним є обґрунтованість заявлених вимог про відшкодування шкоди з підстав, передбачених в Законі, а саме: такий позов повинен вирішуватися, виходячи з загальних положень про відшкодування збитків у позадоговірних правовідносинах. Одночасно слід зауважити, що неузгодженість положень ст. 33 та 38 Закону після внесення змін до нього (Закон від 17.02.2011 № 3045-VI) не може обмежувати встановлене ст. 38 цього Закону право страховика на звернення з регресним позовом до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, у разі недотримання строків і умов повідомлення про ДТП і ця неузгодженість також не може бути самостійною підставою для відмови в позові, про що зазначив в своїй постанові від 12.02.2014 р. № 6-1цс14 Верховний суд України.

З урахуванням зазначеного доводи скаржника, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ, в цій частині не приймаються колегією суддів до уваги як безпідставні.

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатити страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом а пункту 41.1 ст. 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Пунктом 1.3 вказаного Закону визначено, що потерпілі це юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. З наявних у справі матеріалів вбачається, що внаслідок ДТП з вини водія відповідача було заподіяно шкоду автомобілю, що перебував у власності ОСОБА_13, але яким керував на підставі довіреності, виданої власником транспортного засобу, ОСОБА_6, який у розумінні ст. 398 ЦК України є володільцем зазначеного автомобіля.

Згідно з п. 35.1 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

П.п. «б» п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником, до заяви додається, зокрема, документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину).

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 Закону, та повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Колегія суддів вважає, що виходячи з положень п. 35.1, 35.2 ст. 35, п. 36.2, 36.4 ст. 36 Закону в їх системному звязку, право на отримання відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого має безпосередньо потерпілий або інша особа, яка має право на страхове відшкодування і саме яка звернулася з відповідною заявою до страховика.

Із заявою про виплату страхового відшкодування до позивача звернувся ОСОБА_6 (т.1, а.с. 16-17) особа, яка керувала автомобілем НОМЕР_1, в момент ДТП. До заяви ОСОБА_6 було додано копію довіреності від 30.08.2010, наявну в матеріалах справи, яка видана приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Курильчук, строком на 3 роки без права передоручення. Даною довіреністю власник транспортного засобу Mersedes Benz, д.н. НОМЕР_6, ОСОБА_13 уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_8 бути представниками незалежно один від одного у відповідних установах з технічного обслуговування, з правом проходити технічний огляд та з правом керування автомобілем НОМЕР_7, для чого надав право: подавати заяви до відповідних установ, одержувати необхідні документи, проходити технічний огляд,бути представниками у страхових компаніях з питань страхування ТЗ та отримання страхової виплати, розписуватися, сплачувати відповідні платежі, чинити інші розрахунки, повязані з утриманням ТЗ у робочому стані та звертатися до компетентних органів за вирішенням спірних питань.

В матеріалах справи наявна також довіреність від 30.08.2010 р., видана ОСОБА_8 (м. 1, а.с. 77), якою ОСОБА_13 уповноважив її бути його представником у відповідних установах з питань розпорядження та керувати автомобілем НОМЕР_8, для чого їй надано право, зокрема: подавати заяви у відповідні установи, представляти інтереси в страхових компаніях, їх філіях та представництвах, інших уповноважених органах, банківських установах з питань, повязаних з отриманням страхових виплат та отримати відповідне свідоцтво; у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами в результаті ДТП чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобам під час керування автомобілем, укладати угоди про відшкодування заподіяної шкоди, звертатися до суду, одержувати та сплачувати по таким угодам грошові суми.

Таким чином, оскільки ОСОБА_6 звернувся з відповідною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ про отримання відшкодування заподіяної шкоди як володілець автомобіля НОМЕР_1, який керував цим автомобілем на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 30.08.2010р., виданої власником автомобіля ОСОБА_14 (потерпілим) і мав відповідно до довіреності повноваження на звернення із заявою до страхової компанії та отримання від страховика відшкодування шкоди, і страховим актом № 1313-24 від 13.04.2012 р. визнана обґрунтованою сума страхового відшкодування, тому страхова компанія відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону повинна була здійснити таку виплату саме ОСОБА_6 як уповноваженій особі, яка мала право на отримання відшкодування шкоди і звернулася за її отриманням з відповідною заявою та надала довіреність в підтвердження своїх повноважень.

Фактично в страховому акті № 1313-24 від 13.04.2012 р. одержувачем страхового відшкодування зазначена ОСОБА_8, яка не зверталася із заявою до страховика (Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ) про відшкодування шкоди і в страховому акті також не зазначено підстави для виплати страхового відшкодування саме зазначеній особі.

В нотаріально посвідченій довіреності від 30.08.2010 р., яка видана ОСОБА_14 як власником автомобіля на імя ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зазначено, що дані особи діють окремо одна від одної і без права передоручення.

Кошти у сумі 49 490,00 грн. отримані ОСОБА_8 готівкою по видатковому касовому ордеру від 13.04.2012 р. за паспортом серії ВВ 957397, виданим Червоногвардійським РВ Макіївсього УМВС в Донецькій області, без посилання на довіреність від 30.08.2010 р.

При цьому слід зазначити, що відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування повинна бути здійснена шляхом безготівкового розрахунку.

З огляду на викладене, апеляційна інстанція вважає, що висновок місцевого господарського суду щодо обґрунтованості виплат страхового відшкодування у сумі 49 490,00 грн. ОСОБА_8 з посиланням на довіреність від 30.08.2010 р. за відсутності заяви ОСОБА_8 про виплату їй такого відшкодування є безпідставним. Виплата страхового відшкодування особі, яка не зверталася до страховика з відповідною заявою, є власним ризиком страховика і не є підставою для відшкодування їй в порядку регресу такої виплати, і в цій частині колегія суддів погоджується з доводами відповідача, викладеними в його апеляційній скарзі.

Щодо доводів скаржника, Приватного підприємства «Н-ТРАНС», м. Маріуполь, Донецької області, відносно невірного застосування судом до спірних правовідносин нової редакції Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка набрала чинності з 18.09.2011 р., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Аналіз положень ст.ст. 22, 33 та інших норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (як в редакції, що діяла на час скоєння ДТП, так і на час укладення страхового полісу) дає підстави стверджувати, що саме настання та належне документальне оформлення дорожньо-транспортної пригоди як страхового випадку є підставою для виплати страхового відшкодування. Отже обовязок страховика щодо виплати страхового відшкодування за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виникає в результаті настання страхового випадку - ДТП, внаслідок якої спричинено шкоду. Оскільки ДТП мало місце 29.12.2011 р., то до спірних правовідносин, повязаних з відшкодуванням шкоди в результаті даного ДТП, повинна застосовуватися норма Закону, яка була чинною на момент скоєння ДТП.

Відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент скоєння ДТП), якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з'єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апелянта в цій частині є безпідставними, а висновок суду першої інстанції про необхідність застосування до спірних правовідносин редакції закону, що діяла на момент скоєння ДТП, - правомірним.

Доводи відповідача в тій частині, що ним був укладений договір страхування цивільно-правової відповідальності на причіп окремо в НАСК «Оранта» і цей договір був чинний на момент ДТП, тому обовязок відшкодування шкоди в результаті зазначеної ДТП несе НАСК «Оранта», а не Приватне акціонерне товариство «ВУСО», м. Київ, апеляційна інстанція не приймає до уваги, оскільки відповідно до приписів ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування в результаті ДТП за участю транспортних засобів, що перебували у зєднанні між собою (в даному випадку тягач та причіп) здійснюється страховиком, який уклав договір страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача. При цьому обовязок такого страховика законом не повязується з наявністю чи відсутністю договору страхування на причіп та не залежить від того, яким саме транспортним засобом, що були у зєднанні між собою, заподіяна шкода.

Щодо доводів апелянта про безпідставність висновку суду першої інстанції щодо неможливості взяття до уваги розписки ОСОБА_6 від 05.03.2012 р. в якості належного та допустимого доказу добровільного відшкодування ОСОБА_5 матеріальної шкоди в розмірі 91 700 грн., спричиненої внаслідок ДТП, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом вказаної розписки, що складена в м. Донецьк за невстановлених судом обставин, від 05.03.2012 р., ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_5 91 700,00 грн. як відшкодування матеріальної шкоди, отриманої ним внаслідок ДТП, що відбулася 29.12.2011р.

При новому розгляді справи в суді першої інстанції ухвалою від 11.01.2016 р. суд викликав у судове засідання, призначене на 09.02.2011 р., ОСОБА_6 для надання пояснень щодо обставин отримання від ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 91 700,00 грн. в якості добровільного відшкодування завданої майнової шкоди та оригіналів довіреностей від 30.08.2010 р. Явку було визнано обовязковою.

В матеріалах справи також наявна телефонограма № 26 від 13.01.2016 р, з якої вбачається, що ОСОБА_6 було повідомлено про судове засідання, призначене на 09.02.2016 р., з вимогою надати суду письмові пояснення та оригінали довіреностей від 30.08.2010 р.

В судове засідання 09.02.2016 р. ОСОБА_6 не зявився.

Ухвалою суду від 09.02.2016 р. ОСОБА_6 було залучено до участі у справі № 905/3676/14 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Суд зобовязував третю особу надати письмові пояснення, оригінали довіреностей від 30.08.2010 р.

Розгляд справи неодноразово відкладався, ОСОБА_6 у судові засідання першої інстанції не зявлявся, вимоги суду щодо надання пояснень з приводу обставин складання вказаної вище розписки не виконав. Вказане, у свою чергу, свідчить про вжиття судом першої інстанції достатніх заходів для встановлення дійсних обставин добровільного відшкодування винною особою завданої шкоди.

Дослідження колегією суддів вказаної розписки свідчить про те, що в ній не зазначено паспортні дані ОСОБА_6 як особи, від імені якої написана розписка, та обставин ДТП та за участю яких саме автомобілів сталася ДТП; із змісту вказаної розписки не вбачається внаслідок технічного пошкодження якого саме автомобілю було отримано ОСОБА_6 від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 91 700,00 грн. як відшкодування матеріальної шкоди, не зазначені паспортні дані останнього, не вказано, що кошти були передані саме для проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.

Згідно з приписами ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що зазначена розписка не є належним та допустимим доказом в розумінні ст. 32 ГПК України в підтвердження добровільного відшкодування водієм Приватного підприємства «Н-Транс» ОСОБА_15 шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що мала місце 29.12.2011 р. в м. Донецьку по проспекту Ілліча, автомобілю НОМЕР_9, під управлінням ОСОБА_16

Враховуючи наведене та беручи до уваги відсутність у матеріалах справи письмового чи усного в судовому засіданні підтвердження ОСОБА_6 про отримання цих грошових коштів, колегія суддів не погоджується із доводами відповідача в цій частині.

Одночасно колегія суддів зазначає наступне.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в повному обсязі, апеляційний суд вправі надати власну правову позицію щодо обставин справи, доводів сторін, мотивів та висновків суду першої інстанції.

Статтею 84 ГПК України визначено, що рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. При цьому, ст. 91 ГПК України містить право на оскарження рішення місцевого суду як такого і не містить заборони щодо оскарження такого рішення в будь-якій його частині. Переглядаючи рішення, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

За результатами розгляду апеляційної скарги доводи, викладені апелянтом, Приватним підприємством «Н-ТРАНС», м. Маріуполь Донецької області, частково прийняті судом до уваги як обґрунтовані з мотивів, викладених в постанові, однак не впливають на результат розгляду справи, а отже не спричинюють зміну резолютивної частини рішення місцевого господарського суду від 19.04.2016 р.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга Приватного підприємства «Н-ТРАНС», м. Маріуполь Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 19.04.2016 р. у цій справі підлягає частковому задоволенню з мотивів, викладених в мотивувальній частині постанови Донецького апеляційного господарського суду, без зміни резолютивної частини рішення.

Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ задоволенню не підлягає. Доводи скаржника колегією суддів не прийняті до уваги як необґрунтовані.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржників.

Керуючись ст. ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ на рішення господарського суду Донецької області від 19.04.2016 р. у справі № 905/3676/14 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Н-ТРАНС», м. Маріуполь Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 19.04.2016 р. у справі №905/3676/14 задовольнити частково.

3. Резолютивну частину рішення господарського суду Донецької області від 19.04.2016р. у справі № 905/3676/14 залишити без змін з мотивів, викладених в постанові Донецького апеляційного господарського суду.

4. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий Л.В. Ушенко

Судді Т.М. Колядко

ОСОБА_3

Надруковано 6 прим.:

1. позивачу

1.відповідачу

1.третій особі

1. ГСДО

1.у справу

1. ДАГС

.