ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2016р. Справа № 914/1751/16

За позовом:Першого заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави, в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах, - Адміністрація Державної прикордонної служби України, м. Київ, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), м. Львів;
до відповідача: третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, м. Львів; ОСОБА_1 , смт. Жвирка, Сокальський р-н, Львівська обл.;
про:визнання недійсним наказу
Суддя Крупник Р.В. Секретар Цяпка О.І.
Представники сторін: від прокуратури:Гальчинський С.О. прокурор;
від позивача-1:Шевченко П.В. представник (довіреність від 10.12.2015р. № 41/75);
від позивача-2: від відповідача: від 3-ої особи:Шевченко П.В. представник (довіреність від 09.06.2016р. № 14/6390); Іванісік С.В. представник (довіреність від 15.06.2016р. № 14/6686); не з`явився; не з`явився.

Представникам сторін роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:
24.06.2016р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява першого заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави, в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах, - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) (надалі Позивачі) до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (надалі Відповідач) про визнання недійсним наказу від 08.02.2016р. за № 1024/16-16.

Ухвалою від 30.06.2016р. суд порушив провадження у справі, її розгляд призначив на 11.07.2016р., залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 . Ухвалою суду від 11.07.2016р. відстрочено сплату судового збору за подання позовної заяви першим заступником військового прокурора Львівського гарнізону до ухвалення судового рішення у справі, її розгляд відкладено на 18.07.2016р. Ухвалою від 18.07.2016р. суд продовжив строк розгляду справи на п`ятнадцять днів, її розгляд відклав на 06.09.2016р. Крім цього, даною ухвалою суд в порядку ст. 30, 38 ГПК України викликав в судове засідання для дачі пояснень представника ПП «Абрис» та витребував у вказаної юридичної особи відповідну інформацію.

Прокурор в судове засідання з`явився, позов підтримав, просив його задоволити. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що військовою прокуратурою в результаті вивчення питання надання відповідачем дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою земельної ділянки уздовж лінії державного кордону за межами населеного пункту встановлено, що 31.03.2015р. Варязькою сільською радою Сокальського району Львівської області прийнято рішення №347, яким гр. ОСОБА_1 погоджено надання земельної ділянки державної власності за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, розташованої на території Варязької сільської ради. 20.10.2015р. відповідачем видано наказ №9929/28-15, яким було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 69,0586 га, кадастровий номер :07:000:0002, сільськогосподарського призначення, угіддя сіножаті на території Варязької сільської ради та поділ вказаної земельної ділянки на 5 окремих земельних ділянок. В подальшому, на підставі заяви гр. ОСОБА_1 . Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області прийнято оскаржуваний наказ №1024/16-16 від 08.02.2016р., яким гр. ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою з метою передачі у власність земельної ділянки (кадастровий номер :07:000:004) для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га. Згідно витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку від 13.10.2015р. №НВ-015, цільове призначення земельної ділянки кадастровий номер :07:000:004 землі запасу, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, форма власності державна. Разом з тим, вказана земельна ділянка на думку прокурора, входить до складу прикордонної смуги, що перебуває під охороною ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташована уздовж державного кордону України в районі Варязької сільської ради, відповідно перебуває в зоні облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону. Відповідно до абз. «в», п. 4 ст. 84 ЗК України, до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність належать землі оборони. Обгрунтовуючи позовні вимоги прокурор зазначає, що в силу положень абз. 3 п. 5 ст. 20 ЗК України земельні ділянки, які належать до земель оборони, використовуються згідно ЗУ «Про використання земель оборони», ст. 4 якого в свою чергу передбачено, що дозвіл на використання даних земель у господарських цілях надає військова частина, якій надана земельна ділянка, за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному КМУ. Однак, при винесені оскаржуваного наказу вказаної процедури дотримано не було. Крім цього, однією з підстав зміни цільового призначення земель є вилучення земельних ділянок, проте в даному випадку рішення про вилучення земельної ділянки КМУ не приймалося. Таким чином, прийняття відповідачем наказу про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства (яка входить до складу прикордонної смуги, розташованої між лінією державного кордону України з Республікою Польща та лінією інженерно-технічних споруд, що перебуває під охороною ІНФОРМАЦІЯ_4 ) позбавляє Львівський прикордонний загін відведення земельної ділянки під лінії прикордонних інженерних споруд, що в свою чергу призводить до неналежної охорони державного кордону, відтак прокурор просить суд позов задоволити в повному обсязі.

Представник позивачів в судове засідання з`явилися, заявлені прокуратурою позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити повністю підстав, викладених у позовній заяві та відповідних письмових поясненнях до неї.

Відповідач та третя особа явки повноважних представників в судове засідання повторно не забезпечили, вимог ухвал суду не виконали, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце судового розгляду.

ПП «Абрис» явки повноважного представника в судове засідання в порядку ст. 30 ГПК України не забезпечило, витребуваних судом доказів на підставі ст. 38 ГПК України не надало.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене суд вважає, що неявка належним чином повідомленого відповідача та третьої особи про час, дату та місце судового розгляду не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення прокурора та представників позивачів, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
31.03.2015р. Варязькою сільською радою Сокальського району Львівської області ХХІХ сесії VI скликання прийнято рішення №347, яким, зокрема, погоджено надання гр. ОСОБА_1 земельної ділянки державної власності, за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, розташованою на території Варязької сільської ради з подальшою передачею її у власність.

20.10.2015р. Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області прийнято наказ №9929/28-15, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, загальною площею 69,0586 га (кадастровий номер :07:000:0002), сільськогосподарського призначення, угіддя сіножаті, на території Варязької сільської ради Сокальського району, затверджено поділ вказаної земельної ділянки на 5 земельних ділянок сільськогосподарського призначення, угіддя сіножаті, а саме: кадастровий номер :07:000:0006 площею 61,0586 га; кадастровий номер :07:000:0001 площею 2,0000 га; кадастровий номер :07:000:0003 площею 2,0000 га; кадастровий номер :07:000:0004 площею 2,0000 га; кадастровий номер :07:000:0005 площею 2,0000 га.

В січні 2016р. гр. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 2,0000 га, кадастровий номер :000:0004 для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Варязької сільської ради (за межами населеного пункту в урочищі «Полоса») Сокальського району Львівської області.

08.02.2016р. Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області видано наказ №1024/16-16, яким гр. ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0000 га, розташованої на території Варязької сільської ради (за межами населених пунктів) Сокальського району, у власність для ведення особистого селянського господарства.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-015 від 13.10.2015р., цільове призначення земельної ділянки кадастровий номер :000:0004 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорія земель землі сільськогосподарського призначення, форма власності державна.

Звертаючись з даним позовом до суду прокурор стверджує, що земельна ділянка, котра була надана третій особі гр. ОСОБА_1 (площею 2,0000 га, кадастровий номер :07:000:0004) і дозвіл на розроблення технічної документації на яку було надано відповідачем згідно оскаржуваного наказу, входить до складу прикордонної смуги, що перебуває під охороною ІНФОРМАЦІЯ_4 та розташована уздовж державного кордону України в районі Варязької сільської ради Сколівського району Львівської області, тобто перебуває в зоні облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону. Крім цього, така земельна ділянка в силу закону належить до земель оборони, а тому не може передаватися у приватну власність.

Відповідач та третя особа по справі письмового відзиву чи заперечень щодо заявлених позовних вимог суду не надали.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЗК України встановлено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони» (ч. 5 ст. 20 ЗК України).

Частиною 1, 3-4 ст. 3 Закону України «Про використання земель оборони» унормовано, що уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель. Навколо військових частин та оборонних об`єктів можуть створюватися зони з особливим режимом використання земель з метою забезпечення функціонування цих військових частин та об`єктів, збереження озброєння, військової техніки, іншого військового майна, охорони державного кордону України, захисту населення, господарських об`єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об`єктах. Розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання земель встановлюються відповідно до закону.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про державний кордон України», з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.

З урахуванням особливостей місцевості та інших умов ширина прикордонної смуги може бути змінена обласними державними адміністраціями за поданням Адміністрації Державної прикордонної служби, але вона не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень (положення п. 1 постанови КМУ №1147 від 27.07.1998р.).

Правовий аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прикордонної смуги необхідно виходити із її нормативних розмірів, встановлених статтею 22 Закону України «Про державний кордон України» та п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998р. «Про прикордонний режим». Натомість відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прикордонної смуги не свідчить про її відсутність, оскільки її розміри встановлені законом та фактичним розташуванням прикордонних інженерних споруд.

Більше того, віднесення земельної ділянки (дозвіл на розроблення проекту землеустрою на яку (у формі оскаржуваного наказу) було видано відповідачем) до земель оборони в силу закону, свідчить про розповсюдження на таку земельну ділянку прикордонного режиму з усіма визначеними законодавством обмеженнями.

У відповідності до ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державну прикордонну службу України», на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні. Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення і має таку загальну структуру: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону; територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Частиною 1-2 ст. 10 Закону України «Про державну прикордонну службу України» визначено, що органи охорони державного кордону безпосередньо виконують поставлені перед Державною прикордонною службою України завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону України. Прикордонний загін є основною оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби України, на яку покладаються охорона певної ділянки державного кордону самостійно чи у взаємодії з іншими органами охорони державного кордону та Морською охороною, забезпечення дотримання режиму державного кордону і прикордонного режиму, а також здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів.

Наведене дає підстави вважати, що ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) являється органом державної влади на місцях в системі Державної прикордонної служби України.

Відповідно до п. «в» ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі оборони.

Як встановлено господарським судом з наявних в матеріалах справи, земельна ділянка площею 2,0000 га, кадастровий номером :07:000:0004, стосовно якої відповідачем видано наказ про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою, з метою передачі її у власність гр. ОСОБА_1 (третьої особи по справі), розташована в зоні облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону, що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у Сокальському районі Львівської області від 22.02.2016р. №34-1318-0.2-1145/2-16, викопіюванням із кадастрового плану Варязької сільської ради та витягом з публічної кадастрової карти України, а відтак входить до складу прикордонної смуги, що перебуває під охороною ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Більше того, факт знаходження спірної земельної ділянки між контрольно-пропускною мережею та кордоном Україна-Польща підтверджується також і листом ПП «Абрис» №17 від 14.03.2016р., котре безпосередньо розробляє проект землеустрою для гр. ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що наказ головного управління Держгеокадастру у Львівській області № 1024/16-16 від 08.02.2016 року «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою» з метою передачі у власність третій особі спірної земельної ділянки є незаконним, оскільки встановлено, що земельна ділянка входить до складу прикордонної смуги, перебуває під охороною ІНФОРМАЦІЯ_4 (в/ч НОМЕР_1 ) і відноситься до земель оборони, а тому у приватну власність громадянам передаватись не може.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст. 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Доказів в розумінні ст. 34 ГПК України, які б спростовували вищенаведений висновок суду ні відповідачем, ні третьою особою представлено не було.

З огляду на вищенаведене, за результатами дослідження всіх наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, дійшов висновку, що наказ головного управління Держгеокадастру у Львівській області № 1024/16-16 від 08.02.2016 року є незаконним та підлягає визнанню недійсним.

Щодо звернення з позовом до суду першого заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 121 Конституції України, на органи прокуратури покладено представництво інтересів держави в суді у випадках визначених законом.

Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 2 ГПК країни господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

Пунктом 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99р. № 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України передбачено, що прокурори та їх заступники подають до арбітражного суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

В силу положень ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Порушення і інтересів держави в даному випадку (яке в свою чергу стало підставою звернення прокуратури до суду з позовом) полягає в тому, що передача земельних ділянок, які входять до складу прикордонної смуги громадянам у власність ускладнює функціонування, перенесення наявних інженерно-технічних споруд, проведення їх удосконалення, які в свою чергу призначені для виявлення порушення законодавства з прикордонних питань, своєчасного припинення виявлених порушень, та ін. При можливому переслідуванні органами прикордонної служби правопорушників, земельна ділянка сільськогосподарського призначення та наявні на ній об`єкти, громадяни можуть перешкоджати прикордонним нарядам здійснювати пошук і переслідування правопорушників. Супроводження громадян для виконання сільськогосподарських робіт на подібних земельних ділянках, які як вже зазначалося входять до складу прикордонної смуги є додатковим та фінансовим навантаженням для органів прикордонної служби (котрі фінансуються виключно з державного бюджету України). Також перебування громадян на земельній ділянці, яка входить до складу прикордонної смуги може створювати передумови до незаконного порушення останніми державного кордону України, в т.ч. несвідомо або інших порушень законодавства у сфері прикордонних питань.

Натомість невжиття ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) достатніх заходів щодо відновлення становища, яке існувало раніше, свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів держави.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід державного бюджету України в розмірі 1378,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4-3, 12, 27, 29, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №1024/16-16 від 08.02.2016 року «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою».

3. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (79019, м. Львів, пр. В. Чорновола, 4; ) в дохід державного бюджету України 1378,00 грн. судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 09.09.2016 р.

Суддя Крупник Р.В.