РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2016 р. Справа № 906/10/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Тимошенко О.М.

суддів Огороднік К.М.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 17.05.16 р.

у справі № 906/10/16 (суддя Лозинська І.В. )

позивач ОСОБА_1 акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

відповідач ОСОБА_1 акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз"

відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут"

про стягнення 9 777 225,42 грн.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 (довіреність №14-75 від 21.04.2016р.);

відповідача-1 - ОСОБА_4 (довіреність №415/1 від 01.02.2016р.);

відповідача-2 - ОСОБА_4 (довіреність №415/19 від 01.02.2016р.);

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 29.08.2016 року по 12.09.2016 року.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 17.05.2016 року у справі №906/10/16 в позові Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз", ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" про стягнення 9 777 225,42 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду в частині відмови у стягненні 3 578 317,82 грн. пені, 2 920 258,13 грн. інфляційних втарт та 680 420,49 грн. відсотків річних скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Житомирської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Відповідач-1 у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представники сторін повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Як вбачається з апеляційної скарги, позивач оспорює рішення суду першої інстанції частково в частині відмови у стягненні 3 578 317,82 грн. пені, 2 920 258,13 грн. інфляційних втарт та 680 420,49 грн. відсотків річних. Однак, відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04.01.2013 року між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та ПАТ "Житомиргаз" (покупець/відповідач -1) був укладений договір №13-145-Н купівлі-продажу природного газу (далі - договір, т.1, а.с. 11-16), відповідно до п.1.1 якого продавець зобов'язувався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору (п.1.1 договору).

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню (п.1.2. договору).

Пунктом 3.3 договору сторони встановили, що приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу.

Додатковими угодами № 1 від 10.07.2013, № 2 від 31.12.2013, №3 від 28.04.2014, №4 від 15.05.2014, №5 від 10.06.2014, №6 від 22.12.2014, №7 від 23.03.2015, №8 від 19.06.2015 до договору № 13-145-Н на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 року сторонами вносилися зміни, зокрема, до п. 2.1. статті 2 договору, п.п., 5.1, 5.2 договору, де збільшували ціну за 1000,0 куб. м газу, п.5.4. договору (т.1, а.с. 17-31).

Приписами п. п. 3.1, 3.3, 3.4 договору встановлено, що продавець передає покупцю у загальному потоці імпортований газ у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України з Російською Федерацією, та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані і скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна і вартість. Продавець не пізніше 8-го числа, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцю один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником і скріплений печаткою, або надати в письмову мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Як встановлено судами обох інстанцій, позивачем на виконання умов договору протягом січня - грудня 2013 року, січня-грудня 2014 року та січня - червня 2015 року було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 729 360 648,72 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу за період січень 2013р. - червень 2015 р. (т.1, а.с. 32-65).

Пунктом 6.1 договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки газу з урахуванням положень п.6.2 договору.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

Натомість, відповідач-1, в порушення умов договору та взятих на себе зобов'язань, оплату за отриманий газ здійснив частково в розмірі 726 762 419,74 грн, що підтверджується довідкою про операції та довідкою про сальдо (т.1, а.с. 90 -109).

Внаслідок таких неправильних дій відповідача-1, останнім створена заборгованість в розмірі 2598228,98 грн.

Враховуючи викладене, НАК "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулася до господарського суду з позовом до ПАТ "Житомиргаз" про стягнення 9 777 225,42 грн., з яких 2 598 228,98 грн. - основний борг, 3 578 317,82 грн. - пеня, 2 920 258,13 грн. - інфляційні втрати, 680420,49 грн. - відсотки річних.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами обох інстанцій, 03.08.2015 року між ПАТ "Житомиргаз" (довіритель/відповідач-1) та ТОВ "Житомиргаз збут" (повірений/відповідач-2) був укладений договір доручення №157/19 (далі - договір доручення, т.1, а.с.110-113), відповідно до п.1.1 якого повірений зобов'язувався від імені та за рахунок довірителя виконувати грошові зобов'язання.

Відповідно до п.1.2. договору доручення, виконані грошові зобов'язання, вчинені повіреним на виконання цього договору, створюють, змінюють, припиняють цивільні права та обов'язки довірителя.

На виконання даного договору доручення ТОВ "Житомиргаз збут" 18.11.2015 року було перераховано на рахунок позивача 314732,17 грн. щодо виконання грошових зобов'язань відповідача-1 перед позивачем по договору від 04.01.2013 р. №13-145-Н, що в свою чергу підтверджується карткою рахунку 6851 за листопад 2015 року (т.1, а.с.216).

Поряд з тим, ПАТ "Нафтогаз" звернулося до ПАТ "Житомиргаз" з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №26-8124/1.2-15 від 24.11.15 (т.1, а.с. 212-213).

Вказаною заявою частково припинено зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Житомиргаз" перед ОСОБА_1 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", які виникли за договором купівлі-продажу природного газу №13-145-Н від 04.01.13р. в сумі 2 283 496,81 грн.

З викладеного слідує, що сума, яка заявлена в позові як основний борг в розмірі 2 598 228,98 грн. проплачена відповідачем-1 в повному обсязі шляхом зарахування зустрічних зобов'язань сторін та оплатою ТОВ "Житомиргаз збут" 18.11.2015 року в якості виконання договору доручення від 03.08.2015 №157/19, що разом складає 2 598 228,98 грн (2 283 496,81+314 732,17).

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що зобов'язання відповідача-1 сплатити позивачу борг в розмірі 2 598 228,98 грн. припинилось зарахуванням зустрічного зобов'язання позивача перед відповідачем-1 на підставі ст.601 Цивільного кодексу України, в зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача-1 пені в розмірі 3 578 317,82 грн., інфляційних втрат в розмірі 2 920 258,13 грн., відсотків річних в розмірі 680420,49 грн. слід зазначити наступне.

Як вбачається зі змісту договору, його предметом є купівля - продаж природного газу з метою виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Отже, ПАТ "Житомиргаз" має одночасно виконувати не тільки вимоги договору купівлі - продажу №13-145-Н від 04.01.2013р., а й вимоги спеціальних законодавчих актів, якими передбачається процедура розрахунку і надання населенню пільг, субсидій та компенсацій.

З метою об'єктивного та повного вирішення спору, судом враховуються положення постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, якою передбачений порядок перерахування деяких субвенцій з Державного бюджету України місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03.02.2009 N 55/57/43 (далі - Порядок).

Відповідно до п.п. 1.1 - 1.3 Порядку, взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, Міністерством фінансів Автономної Республіки Крим, головними фінансовими управліннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій (далі - відповідні головні фінансові управління), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку. Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього Порядку, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2. Схеми розрахунків узгоджують відповідні головні фінансові управління спільно з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) та контролюють відповідні органи Державної казначейської служби України.

Згідно п.п. 2.1 - 2.3 Порядку постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки згідно з Порядком, складають щомісяця до 10-го числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а у разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та транспортувальники ресурсів) визначають договірну величину споживання ресурсів, про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акта звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів. Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів і постачальників та транспортувальників ресурсів та надаються, зокрема, відповідним головним фінансовим управлінням, які узагальнюють отримані дані і подають їх щомісяця до 20-го числа у формі узгоджених з постачальниками та транспортувальниками ресурсів спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними реєстрами актів звіряння або договорами за підписами керівників відповідних головних фінансових управлінь та постачальників і транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) Державній казначейській службі України та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України областей (далі - головні управління ДКСУ). Такі документи подаються окремо щодо кожного постачальника та транспортувальника ресурсів (надавача товарів, послуг), який братиме участь у розрахунках.

Пунктами 2.6, 2.7 Порядку встановлено, що не пізніше ніж за 2 дні до проведення розрахунків усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, надають до Державної казначейської служби України та його територіальних органів, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення. Розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання і електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг), відкриті в органах Державної казначейської служби України, а у разі проведення розрахунків за електроенергію - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

Отже, враховуючи положення Порядку, взаєморозрахунки між постачальниками та транспортувальниками ресурсів і розпорядниками коштів, виділених з державного бюджету на надання пільг, субсидій та компенсацій населенню, відбуваються або у спосіб складання актів звірки у разі проведення розрахунків, які здійснюються у рахунок погашення заборгованості за природний газ, або шляхом укладення договору у разі проведення розрахунків з попередньої оплати ресурсів (оплата вартості планових обсягів постачання природного газу у поточному місяці).

Як вбачається з матеріалів справи, 22.09.2014р., 16.10.2014р., 19.11.2014р., 17.12.2014р., 20.01.2015р., 18.03.2015р., 19.02.2015р., 18.05.2015р., 15.06.2015р., 16.07.2015р., 20.08.2015р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Житомирській області, Департаментом фінансів Житомирської області державної адміністрації, ПАТ "Житомиргаз", Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" були підписані спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно №№ 1946, 1947, 2014, 2015, 2256, 2452, 90, 579, 411, 1069, 1070, 1071, 107, 1313, 1314, 1573, 1574, 1800 (т.1, а.с. 145 -198).

На виконання зазначених спільних протокольних рішень здійснювалось погашення заборгованості за поставлений в 2013-2015 роки природний газ відповідно до договору купівлі-продажу природного газу № 13-145-Н від 04.01.2013р., що підтверджується інформацією ГУДКСУ у Житомирській області щодо приведених розрахунків відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 №20 через ПАТ "Житомиргаз" у 2013-2015 роках згідно з окремими спільними протокольними рішеннями (т.2, а.с. 27).

Проаналізувавши зміст цих документів, місцевий господарський суд вірно зазначив в оскаружваному рішенні, що кожне спільне протокольне рішення і платіжні доручення про перерахування відповідачем-1 позивачу отриманих по ланцюгу коштів, як вартість пільг та субсидій населенню вказують, що такі розрахунки між сторонами, по - перше, здійснюються в межах Договору № 13-145-Н від 04.01.2013р., укладеного між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Житомиргаз" і, по - друге, є одночасно процедурою погашення зобов'язань ПАТ "Житомиргаз" з остаточної оплати вартості поставленого природного газу у визначеному місяці в розмірі отриманих по спільному протокольному рішенню сум пільг і субсидій населенню.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що день проведення взаєморозрахунків між сторонами, які здійснювались на підставі укладених між ними спільних протокольних рішень для можливості отримання населенням пільг, був одночасно днем погашення заборгованості за поставлений позивачем природний газ у відповідному місяці поставки по договору № 13-145-Н від 04.01.2013р.

Статтею 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підписання сторонами у 2014-2015 роках спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також постанови КМ України № 20 і Порядку, затвердженого наказом № 55/57/43, враховуючи зміст спільних протокольних рішень і первинних документів, складених на їх виконання, а також на виконання умов договору, свідчить про те, що сторони фактично погодились, що залишок оплати поставленого природного газу по договору, підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення.

Отже, дії сторін з питань остаточних розрахунків за договором за їх взаємною згодою і домовленістю з метою надання населенню права на отримання пільг з оплати теплової енергії, були підпорядковані вимогам спільних протокольних рішень і спеціальних нормативно - правових актів.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, відповідачем-1 чітко виконувались положення договору купівлі - продажу природного газу № 13-145-Н від 04.01.2013 року та вищезазначених спільних протокольних рішень, тому відсутні будь - які правові підстави вважати, що відповідачем-1 порушені терміни оплати вартості поставленого позивачем природного газу та послуг з транспортування природного газу, з огляду на що в задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків річних в розмірі 680 420,49 грн. та суми інфляційних витрат в розмірі 2 920 258,13 грн. слід відмовити.

Відповідно до положень статей 230, 232 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно з п.7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов п.6.1 договору він зобов'язується сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Оскільки, позивачем не доведений факт порушення відповідачем господарського зобов'язання в частині своєчасної оплати поставленого у 2013 році позивачем природного газу, то суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача-1 пені в розмірі 3 578 317,82 грн.

Вищезазначена правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 09.09.2014 року у справі №5011-35/1272-2012-42/527-2012, відповідно до якої для застосування санкцій, передбачених умовами договору, стягнення 3% річних та інфляційних втрат, необхідно щоб оплата за природний газ була здійснена поза межами порядку, встановленого спільними протокольними рішеннями.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Житомирської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 17.05.2016 року у справі №906/10/16 - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Огороднік К.М.