КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2016 р. Справа№ 910/3397/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Хрипуна О.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача 1: Мандрикін Я.В. - дов. № 15/526 від 02.12.2015р.

від відповідача 2: Павлюк С.О. - дов. № 3274 від 30.11.2015р.

розглянувши апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" та Державного підприємства «Дарницький вагоноремонтний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2016р.

у справі №910/3397/16 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія"Уніка"

до Приватного акціонерного товариства

"Страхова компанія "Провідна" (відповідач-1)

Державного підприємства "Дарницький вагоноремонтний завод" (відповідач-2)

про стягнення коштів

В судовому засіданні 07.09.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016р. Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" страхового відшкодування в сумі 20 576,54 грн. та з Державного підприємства "Дарницький вагоноремонтний завод" - 10 778,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу, у зв'язку з чим у нього виникло право вимоги відшкодування збитків в порядку регресу до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" та до Державного підприємства "Дарницький вагоноремонтний завод" - в сумі, не покритій страховим полісом відповідно до ст.1194 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2016р. у справі №910/3397/16 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" страхове відшкодування у сумі 20 576 грн. 54 коп. та 689 грн. 00 коп. - судового збору.

Стягнуто з Державного підприємства "Дарницький вагоноремонтний завод" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" страхове відшкодування у сумі 10 778 грн. 92 коп. та 689 грн. 00 коп. - судового збору.

В частині солідарного розподілу судових витрат відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач-1 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в позові в частині стягнення з відповідача-1 20 576, 54 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, ст. ст.22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно яких відповідач-1 відшкодовує лише вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, яке ним виконано у повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу відповідача-1 05.07.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2016р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 07.09.2016р.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач-2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить також скасувати оскаржуване рішення.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, ст. ст.22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На думку апелянта, виплата позивачем своєму страхувальнику страхового відшкодування в сумі більшій, ніж встановлено ст.29 Закону, не тягне за собою автоматичного обов'язку відповідачів сплатити позивачеві вказану суму.

Згідно пп. 2.3.44. п. 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, апеляційну скаргу відповідача-2 у справі №910/3397/16 після визначення головуючого судді (судді-доповідача) у судовій справі №910/3397/16, передано раніше визначеному автоматизованою системою складу суду: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2016р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу відповідача-2 до провадження, об'єднано в одне апеляційне провадження з апеляційною скаргою відповідача-1, призначено до розгляду на 07.09.2016р.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав вимоги апеляційних скарг, просив їх задовольнити.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав вимоги апеляційних скарг, просив їх задовольнити.

Представник позивача в судове засідання апеляційної інстанції 07.09.2016р. не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини його неявки суду не відомі.

Оскільки явка представника позивача в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення підлягає частковому скасуванню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05.03.2014р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" та АТ "Райффайзен Банк Аваль" укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті №001800/4002/0000021 (далі за текстом - договір), предметом якого є майнові інтереси, які не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, зокрема автомобілем НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, в тому числі ДТП, та вигодонабувачем є страхувальник АТ "Райффайзен Банк Аваль".

Строк дії договору страхування - з 10.03.2014р. по 09.03.2016р. (п.1.3 договору).

21.04.2015р. о 14 год. 45 хв. ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_2, в м. Києві на вул. Солом'янській, 36, під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого створив перешкоду автомобілю НОМЕР_1, який рухався в попутному напрямку, що призвело до зіткнення, чим порушив п. 10.1 ПДР України, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

В результаті ДТП автомобіль НОМЕР_1, було пошкоджено, що підтверджується розширеною довідкою про ДТП № 62172388, виданою ВДАІ Солом'янського РУ ГУМВС в м. Києві.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 06.05.2015р. у справі №760/8069/15-ц (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

В матеріалах справи міститься заява про виплату страхового відшкодування від 24.04.2015р., відповідно до якої страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у вигляді ДТП, що сталась 21.04.2015р., та просив виплатити страхове відшкодування на рахунок СТО.

Згідно звіту про оцінку КТС №01-17/05 від 22.05.2015р., вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1, на момент оцінки складає 60 799,12 грн. Вартість матеріальної шкоди, завданої власнику в результаті аварійних пошкоджень вказаного автомобіля, на момент оцінки складає 29 423,46 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт № НОМЕР_3, ТОВ "АТЛАНТ-М ЛЕПСЕ" проведено відновлювальний ремонт пошкодження автомобіля НОМЕР_1, і вартість робіт, запчастин і матеріалів складає 60 778,92 грн.(а.с.61-62).

Відповідно до страхового акта № 00167108 від 15.06.2015р. та розрахунку суми страхового відшкодування, позивачем визначена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт автомобіля НОМЕР_1, в розмірі 60 778,92 грн.

Виконуючи умови договору добровільного страхування, позивачем відповідно до страхового акта №00167108 від 15.06.2015р. була здійснена виплата страхового відшкодування страхувальнику шляхом перерахування на рахунок СТО, в розмірі 60 778,92 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 021067 від 17.06.2015р. (а.с.65).

Матеріали справи містять претензію позивача № 4402 від 25.06.2015р. направлену на адресу відповідача про сплату зобов'язання в сумі 50 000 грн. (в межах ліміту поліса), на виконання якої останнім сплачено 29 423,46 грн., що не заперечується сторонами.

Задовольняючи позов частково, місцевий господарський суд виходив з того, що вартість матеріального збитку (фактичні витрати) підтверджена платіжним дорученням № 021067 від 17.06.2015р., а тому стягнув зі страхової компанії (відповідача-1) страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика за Полісом, а з відповідача -2 різницю між фактичним розміром шкоди та лімітом відповідальності страховика відповідно до ст.1194 ЦК України.

Однак колегія суддів частково погоджується з висновками місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статті 12.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Матеріалами справи підтверджується, що водій автомобіля НОМЕР_4, з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, на момент її вчинення перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Дарницький вагоноремонтний завод» (відповідач - 2 у справі).

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_4, на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" (відповідач -1), що підтверджується Полісом № АЕ/2549912 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно даного полісу передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, в розмірі 50 000, 00 грн. та франшизу в розмірі 0, 00 грн.

Вина особи, яка керувала автомобілем НОМЕР_4, встановлена у судовому порядку, а матеріалами справи підтверджується її перебування у трудових відносинах з Державним підприємством "Дарницький вагоноремонтний завод" (відповідач 2) та виконанням цією особою своїх службових обов'язків на момент вчинення ДТП.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1, становить 60 778,92 грн., що вбачається зі страхового акта № 00167108 від 15.06.2015р., у якому позивачем узгоджена сума страхового відшкодування у вказаному розмірі та на підставі акту виконаних робіт № ТОВ "АТЛАНТ-М ЛЕПСЕ".

Вказана сума відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1, у розмірі 60 778,92 грн. є фактичним розміром заподіяної шкоди та відповідно до умов договору добровільного страхування була виплачена позивачем страхувальнику, що підтверджується платіжним дорученням № 021067 від 17.06.2015р., на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 24.04.2015р.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Спеціальним законом, який застосовується до спірних правовідносин,що виникли між позивачем та відповідачем, є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 22, 29 якого встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, та відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відносини у сфері оцінки шкоди регулюються Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Постановою КМУ «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав» № 1440 від 10.09.2003р.

Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органами державної влади та органами місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін.

Згідно приписів п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках необхідності визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Механізм оцінки колісних транспортних засобів встановлюється Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженою Міністерством Юстиції України та Фондом державного майна України 24.11.03 (далі - Методика).

Відповідно до п. 4.3. Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ, у якому зазначається інформація, передбачена п. 4.4. Методики.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Отже, виходячи з системного аналізу положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» № 2658-ІІІ від 12.07.2001р. (зі змінами та доповненнями) та Постанови КМУ «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав» № 1440 від 10.09.2003р., документом, який би підтверджував належним чином оцінений розмір реальної вартості втраченого майна, є саме Звіт суб'єкта оціночної діяльності про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу в результаті його пошкодження в ДТП, і який є обов'язковим у випадках необхідності визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Колегія суддів відмічає, що наданий позивачем до матеріалів справи звіт № 01-17/05 від 22.05.2015р. про оцінку КТС, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 29 423,46 грн., у відповідності до чинного законодавства України оцінюється судом як належний доказ з визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (тобто матеріальний збиток), який у відповідності до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає відшкодуванню особою, відповідальною за шкоду, заподіяну винуватцем ДТП.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 30.07.2013р. у справі № 910/1333/13.

При цьому, колегія суддів акцентує увагу на тому, що відносини між позивачем та відповідачем щодо стягнення страхового відшкодування регулюються, зокрема, ст. ст. 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими передбачено відшкодування особою, відповідальною за шкоду, заподіяну винуватцем ДТП, зокрема, вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку встановленому законодавством (матеріальний збиток), тобто оціненої шкоди, яка визначається в даному випадку відповідно до звіту № 01-17/05 від 22.05.2015р. про оцінку КТС, а не акту виконаних робіт (наряд-замовлення) №.

Враховуючи вищезазначені положення закону та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що Відповідачем-1 у відповідності до ст.ст.22, 29 Закону вірно відшкодовано позивачеві витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством у сумі 29 423,46 грн., а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 різниці між лімітом відповідальності за Полісом №АЕ/2549912 та виплаченим розміром страхового відшкодування, що становить 20 576, 54 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, на страхувальника покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність, яка наступає лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди.

Колегія суддів констатує, що особами, відповідальними за заподіяну позивачу шкоду, є страхова компанія (відповідач - 1) відповідно до положень Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах ліміту 50 000, 00 грн., передбаченого Договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності (Полісом №АЕ/2549912) та відповідач-2 ДП «Дарницький вагоноремонтний завод» відповідно до вимог ст.ст.1188, 1194 ЦК України в тій частині, що не підлягає відшкодуванню відповідачем - 1 як страховиком.

Оскільки фактичний розмір шкоди становить 60 778,92 грн., відповідачем-1 виплачено позивачеві 29 423,46 грн. страхового відшкодування, відповідно до положень ст.ст. 1172, 1188, 1194 ЦК України Відповідач-2 ДП «Дарницький вагоноремонтний завод» зобов'язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі - 10 778,92 грн. у відповідності до ст.1194 ЦК України в межах заявлених позовних вимог.

Згідно зі ст.ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача-1 підлягає задоволенню з підстав, викладених у ній, апеляційна скарга відповідача-2 підлягає задоволенню з урахуванням її змісту, а не резолютивної частини, а рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2016р. у справі №910/3397/16 підлягає частковому скасуванню з викладенням резолютивної частини рішення в редакції постанови Київського апеляційного господарського суду.

У відповідності до ст.49 ГПК України у зв'язку із частковим задоволенням позову до відповідача-2, з відповідача-2 на користь позивача підлягає стягненню 689, 00 грн. судового збору за подання позивачем позовної заяви, а у зв'язку із задоволенням апеляційних скарг відповідачів, з позивача на користь кожного з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1515, 80 грн. за подання ними апеляційних скарг.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" та Державного підприємства «Дарницький вагоноремонтний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2016р. у справі № 910/3397/16 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2016р. у справі №910/3397/16 скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дарницький вагоноремонтний завод" (02092, м. Київ, вул. Алма-Атинська, 74, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70а, ) 10 778, 92 грн. заборгованості та 689, 00 грн. судового збору за подання позовної заяви.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити."

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70а, код 20033533) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (03049, м.київ, просп.. Повітрофлотський, 25, ) 1 515, 80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70а, код 20033533) на користь Державного підприємства "Дарницький вагоноремонтний завод" (02092, м. Київ, вул. Алма-Атинська, 74, ) 1 515, 80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити господарському суду м. Києва видати накази.

6. Матеріали справи №910/3397/16 повернути до Господарського суду м.Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

О.О. Хрипун