ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2016р. Справа№ 914/1585/16

За позовною заявою: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с.Тростянець, Миколаївський район, Львівська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "50х50", м. Миколаїв, Львівська область

про стягнення заборгованості у розмірі 337 808,90 грн.

Головуючий суддя Ділай У.І.

Суддя Мазовіта А.Б.

Суддя Мороз Н.В.

Секретар Климишин Ю.О.

За участі представників:

Від позивача: ОСОБА_3 - представник (Довіреність б/н від 03.06.2016р.)

Від відповідача: не з'явився.

Права і обов'язки передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України роз'яснено. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань в порядку ч. 6 ст. 811 ГПК України про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини.

Розглядається справа за позовною заявою за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "50х50", про стягнення заборгованості у розмірі 337 808,90 грн.

Ухвалою суду від 09.06.2016р. за даним позовом порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 21.06.2016р.

13.06.2016р. від позивача поступило клопотання про долучення до матеріалів справи фіскального чеку 55, з відміткою про відправлення цінного листа на адресу відповідача.

17.06.2016р. від відповідача через канцелярію суду поступило Клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю забезпечити явки повноважного представника ТОВ " 50х50" у судове засідання.

Ухвалою суду від 21.06.2016р. відкладено розгляд справи на 05.07.2016р., з підстав зазначених в ухвалі.

05.07.2016р. від позивача за вх. № 28495/16 поступила заява з додатками, а саме товарно-транспортними накладними, претензією та доказами відправки.

05.07.2016р. від відповідача за вх.№28473/16 поступив Відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до вимог ФОП ОСОБА_1 до ТОВ "50х50" на суму 250920,00 грн. заборгованості, та задовольнити частково позовні вимоги, стягнувши з ТзОВ "50х50" на користь ФОП ОСОБА_1 визнану суму заборгованості в розмірі 74020,00 грн., 3% річних в розмірі 341,00 грн. і інфляційні втрати у розмірі 2590,70 грн. розстрочивши виконання рішення суду на 5-ть місяців рівними частками, а саме: до 10.08.2016р. - 15390,34 грн.; до 10.09.2016р. - 15390,34 грн.; до 10.10.2016р. - 15390,34 грн.; до 10.11.2016р. - 15390,34 грн. і до 10.12.2016р. - 15390,34 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.07.2016р. просив позовні вимоги задоволити відповідно до визнаної ним частини заборгованості, а в решті позовних вимог відмовити, застосувати строк позовної давності.

Представник позивача в судове засідання 05.07.2016р. з'явився.

Ухвалою суду від 05.07.2016р. відкладено розгляд справи на 19.07.2016р.

19.07.2016р. від позивача через канцелярію суду поступили письмові пояснення, в яких зазначає, що підстави для застосування строку позовної давності відсутні, оскільки сторони підписали акт звірки розрахунків станом на 31.12.2015р., який підтверджує наявність заборгованості відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 19.07.2016р. підтримав викладену у поданих письмових поясненнях позицію, щодо відсутності підстав до застосування строку позовної давності.

Представники відповідача в судовому засіданні 19.07.2016р. проти наведених доводів позивача заперечили, просили суд оголосити перерву в судовому засіданні, з метою підготування письмових заперечень, щодо позиції позивача.

В судовому засіданні 19.07.2016р. оголошено перерву до 25.07.2016р.

22.07.2016р. від відповідача через канцелярію суду поступили Спростування на письмові пояснення (вх.№30954/16), в яких зазначено, що оплата за авто послуги здійснюється замовником після надання послуг та поданих перевізником рахунків та підтверджуючих документів, відтак поданий акт звірки взаєморозрахунків не може бути як належним так і допустимим доказом у даній справі.

25.07.2016р. від представника відповідача через канцелярію суду поступило Клопотання (вх..№31080/16) про відкладення розгляду справи, у зв'язку з відрядженням представника.

25.07.2016р. від позивача поступило Клопотання (вх..№31056/16) про долучення до матеріалів справи копії супровідного листа до акту звірки та копії витягу з ЄДРПОУ з зазначенням уповноважених осіб відповідача.

25.07.2016р. від позивача на підтвердження часткової оплати по договору перевезення №Т-5, укладеного сторонами 2 січня 2015р. поступили банківські виписки із призначенням платежу та сум оплати, які відповідають сумам, зазначеним в акті звірки взаєморозрахунків.

В судовому засіданні 25.07.2016р. представник позивача надав суду для огляду оригінали документів копії яких долучені до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 25.07.2016р. (Суддя Ділай У.І.) призначено колегіальний розгляд справи № 914/1585/16 у складі трьох суддів.

26.07.2016р. проведено автоматичне визначення складу колегії суддів, згідно із яким визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Ділай У.І., судді Мороз Н.В., Кидисюк Р.А.

Ухвалою від 26.07.2016р. розгляд справи призначено на 06.09.2016р.

05.09.2016р. проведено автоматичну зміну складу колегії суддів, оскільки суддя Кидисюк Р.А. перебуває у відпустці. Згідно протоколу визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Ділай У.І., судді Мазовіта А.Б. та Мороз Н.В.

Представник позивача в судовому засіданні 06.09.2016р. підтримав позовні вимоги, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

Відповідач в судове засідання 06.09.2016р. явку повноважного представника не забезпечив, однак, направив клопотання (вх.№35435/16 від 05.09.2016р.) про відкладення розгляду справи у зв'язку із неможливістю забезпечити явку.

Представник позивача заперечив проти відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання відповідача, колегія суддів його відхиляє, зазначивши наступне.

Учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні (абз. 2 п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Враховуючи, що відповідачу було заздалегідь відомо про час розгляду справи в суді, він не був позбавлений права, знаючи, що один з представників не зможе з'явитися в судове засідання, уповноважити іншого представника для участі в судовому засіданні 06.09.2016р. у даній справі. Доказів протилежного відповідачем суду не надано.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

02.15.2015р. між позивачем та відповідачем укладено договір перевезення №Т-5, відповідно до якого, позивач зобов'язується виконати для відповідача перевезення вантажів, а відповідач зобов'язується сплатити позивачу за перевезення обумовлену платню, згідно поданих заявок.

У розділі 3 договору сторони узгодили, що вартість перевезення - згідно акту виконаних робіт. Оплата за авто послуги здійснюються відповідачем після надання послуг та поданих позивачем рахунків та підтверджуючих документів.

На виконання умов спірного договору позивач надав відповідачу послуги по перевезенню на загальну суму 376 620, грн., що підтверджено копіями рахунків та актів приймання - здачі виконаних робіт: № 14 від 30.09.2015р., №20 від 31.10.2015р., №21 від 31.10.2015р., №18 від 30.11.2015р., №18 від 31.12.2015р., які підписані і скріплені печатками сторін без зауважень.

Відповідач свої зобов'язання за договором по оплаті послуг на перевезення виконав частково, в результаті утворилась заборгованість в розмірі 324 940,00грн.

В порядку досудового врегулювання спору позивач направляв відповідачу претензію від 31.03.2016р., однак, остання залишена без відповіді та задоволення.

Відтак, позивач звернувся до господарського суду Львівської області із позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 324 940,00грн., 11 372,90грн. інфляційних втрат, 1496,00грн. 3% річних.

Відповідач заперечив проти позовних вимог, зазначивши наступне.

Заборгованість, яка виникла перед позивачем виникла в період правовідносин, які існували між сторонами по теперішній час, оскільки ТзОВ « 50x50» знаходиться у скрутному фінансовому становищі, має значну непогашену дебіторську заборгованість, а також понесло значні судові витрати у справі, яку розглядав Львівський окружний адміністративний суд за позовом товариства до Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області.

Також відповідач вважає, що позивач прострочив свої позовні вимоги за Актами № 14, 20. 21 і 18 приймання - виконання робіт в зв'язку із спливомстроку позовної давності, відповідно до положень ч.5 ст. 315 ГК України. Перебіг строку давності за Актами № 14, 29, 21, 18, приймання-виконання робіт настав відповідно: 01 жовтня 2015 року; 01 листопада 2015 року; 01 листопада 2015 року та 01 грудня 2015 року. Відтак, просив застосувати строк позовної давності за вказаними актами.

Крім того, позивач визнав суму заборгованості в розмірі 74002,00 грн. за актом № 18 приймання-здачі виконаних робіт від 31.12.2015р., а також нараховані 3% в розмірі 341,00 грн. й інфляційні втрати у розмірі 2590,70грн. При цьому, зазначив, що оскільки товариство на даний час знаходиться в скрутному фінансовому становищі, та не має можливості здійснити оплату одноразово всієї визнаної заборгованості та нарахованих 3% річних і інфляційних, тому просить суд розстрочити виконання винесеного рішення на 5 місяців.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір перевезення №Т-5 від 02.15.2015р., у зв'язку із чим набули взаємних прав і обов'язків.

Згідно із положеннями частин першої та третьої статті 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Виходячи із приписів ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу, ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Позивач свої зобов'язання за договором перевезення №Т-5 від 02.15.2015р. виконав повністю, що підтверджено копіями рахунків та актів приймання - здачі виконаних робіт, які долучені до матеріалів справи. При цьому, неоплаченими відповідачем позивачу є надані послуги по перевезення в сумі 324 940,00грн. Розмір заборгованості підтверджений актом звірки взаєморозрахунків від 31.12.2015р. підписання уповноваженою посадовою особою боржника разом з кредитором.

Щодо посилань відповідача на те, що зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події, суд зазначає наступне.

В силу приписів статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Подія є явищем об'єктивної реальності, яке відбувається незалежно від волі людини та її суб'єктивної поведінки, на відміну від дій, під якими розуміють обставини, що виникають за волею людини, тобто вольові акти, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як зазначалося вище, згідно умов договору оплата за надані послуги здійснюється замовником після надання послуг та поданих перевізником рахунків та підтверджуючих рахунків.

З огляду на вказану редакцію умови договору щодо оплати, факт надання послуг та надання відповідних документів не є подією, оскільки виникнення таких обставин залежать від волі перевізника і які могли б і не настати (відмова перевізника від перевезення, ненадання перевізником документів, які підтверджують факт перевезення, тощо).

Безпідставним також є посилання відповідача на судову практику щодо застосування ст. 692 ЦК України, оскільки вказана норма є спеціальною щодо зобов'язань купівлі-продажу та не може бути застосована до зобов'язань з перевезення в силу специфіки таких зобов'язань.

Таким чином, надання послуг з перевезення та надання замовнику документів щодо перевезення, не стверджує того факту, що у замовника виник обов'язок негайно сплатити вартість послуг з перевезення після виникнення таких обставин та що з цього моменту розпочався перебіг позовної давності.

Стосовно покликань відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення боргу згідно актів приймання-здачі виконаних робіт за жовтень-грудень 2015 року слід зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України, для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Як встановлено судом, умовами договору строк виконання відповідачем обов'язку не встановлений. Претензія направлена позивачем відповідачу 31.03.2016р. Позовна заява відправлена до суду 05.06.2016р.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Таким чином, у позивача виникло право вимоги від дня пред'явлення вимоги, а відтак позовна давність не пропущена.

Заперечення відповідача щодо відсутності коштів на оплату наданих послуг перевезення та наявність значної дебіторської заборгованості судом не приймаються до уваги, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов'язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором, згідно із яким заборгованість відповідача перед позивачем становить 324 940,00грн.

Перевіривши подану позивачем розрахунок позовних вимог, підстави та правильність нарахування суми інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що позивач провів нарахування за період 08.04.2016р. по 03.06.2016р., який є помилковим.

Згідно із матеріалами справи, право вимоги у позивача виникло після скерування відповідачу претензії від 31.03.2016р., яка отримана останнім 01.04.2016р. (відповідно до відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Укрпошти).

Оскільки спірним договором строк виконання відповідачем обов'язку не встановлений, відтак, відповідно до положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, нарахування слід проводити у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, а саме, з 09.04.2016р. по 03.06.2016р.

Судом самостійно здійснено перерахунок суми 3% річних, відповідно до якого до стягнення з відповідача підлягає 1495,61грн. 3% річних. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Стосовно вимоги про стягнення 11 372,90грн. інфляційних втрат, провівши розрахунок з 08.04.2016р. по 03.06.2016р. суд встановив, що позивачем допущені арифметичні помилки у нарахуванні, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 11 372,90грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4-3, 33, 35, 43, 49, 75, 82-84, 116 ГПК України , суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "50х50" (81600, Львівська область, м. Миколаїв, вул. Болоня, 22, ідентифікаційний код 32991624) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 324 940,00грн. основного боргу, 11 372,90грн. інфляційних втрат, 1495,61грн. 3% річних та 5067,грн. судового збору.

3.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 09.09.2016р.

Суддя Ділай У.І.

Суддя Мазовіта А.Б.

Суддя Мороз Н.В.