РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2016Справа №910/12715/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Дочірнього підприємства «Мілкіленд - Україна»
до про Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» визнання недійсним кредитного договору №11-К/13-VIP від 23.08.2013 року
Представники:

від Позивача: не з'явились;

від Відповідача: Самойленко А.В. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство «Мілкіленд - Україна» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (надалі також - «Відповідач») про визнання недійсним кредитного договору №11-К/13-VIP від 23.08.2013 року.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 23.08.2013 року між Дочірнім підприємством «Мілкіленд - Україна» (Позичальник) та Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» (Банк) було укладено Кредитний договір про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії №11-К/13-VIP, відповідно до умов якого Банк відкриває Позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом в сумі 20 000 000 грн. 00 коп., а Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, встановленого в п.1.3 цього Договору, в розмірі 19% річних. Як зазначає Позивач, вказаний Договір є недійсним, оскільки передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати порядок черговості, встановлено проведення розрахункових операцій Позичальника виключно через поточні рахунки, відкриті у Відповідача, умови п. 5.1.1 суперечать ст. 553 Цивільного кодексу України, положення п.п.5.2.3, 5.2.4, 5.2.6, 5.2.7 встановлюють додаткові, не передбачені чинним законодавством форми і порядок контролю над господарською діяльністю Позичальника, інформація містить комерційну таємницю, п.5.2.8 не відповідає вимогам ч.6 ст. 204 Цивільного кодексу України, п.5.3.3 порушують приписи ч.1 ст. 15 ЦК України, ч..ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, п.6.1 договору суперечить ч.1 ст. 1056 ЦК України, у розділі VІІ передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати умови кредитування. За таких підстав, просить Суд визнати недійсним Кредитний договір про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії №11-К/13-VIP від 23.08.2013 року, укладений між Дочірнім підприємством «Мілкіленд - Україна» та Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк».

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.07.2016 року порушено провадження у справі № 910/12715/16, судове засідання призначено на 27.07.2016 року.

27.07.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

27.07.2016 року в судове засідання представники сторін не з'явились, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 13.07.2016 року не виконали. Представник позивача про поважні причини неявки Суд не повідомив.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.07.2016 року відкладено розгляд справи на 07.09.2016 року, у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду.

07.09.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, якими просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні 07 вересня 2016 року представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву. В судове засідання представник Позивача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 01.08.2016 року уповноваженій особі підприємства Позивача ухали суду від 27.07.2016 року.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Позивач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги, що Позивач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Позивача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 07 вересня 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.08.2013 року між Дочірнім підприємством «Мілкіленд - Україна» (Позичальник) та Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» (Банк) було укладено Кредитний договір про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії №11-К/13-VIP, відповідно до умов якого Банк відкриває Позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом в сумі 20 000 000 грн. 00 коп., а Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, встановленого в п.1.3 цього Договору, в розмірі 19% річних.

Строк кредитування:кредитна лінія відкривається з 23.08.2013 р. по 22.02.2014 р. Позичальник у будь - якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі у термін по 22.02.2014 р. (п.1.3 Договору)

Згідно з п.2.1 Договору у забезпечення зобов'язань за цим Договором прийнято фінансову поруку Товариства з обмеженою відповідальністю «миргородський сироробний комбінат».

Відповідно до п.3.9 Договору за наявності заборгованості по кредиту та/або платі за кредит, Сторони встановлюють наступну черговість погашення Позичальником заборгованості: 1) прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення); 2) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); 3) прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); 4) строкові комісії; 5) строкові проценти; 6) строкова заборгованість за основним боргом.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що Позичальник зобов'язується забезпечити щомісячне спрямування грошових коштів у національній та/або іноземній валюті на свої рахунки, відкриті в Банку, у розмірі не менше 20 000 000, 00 грн.

У п. 3.10 Договору зазначено, що у разі невиконання Позичальником умов п.4.1 цього Договору процентна ставка за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, яка зазначені в п.1,1 цього Договору, встановлюється в розмірі 22% річних.

Виконання Позичальником обов'язку, передбаченого в п.4.1, повинно бути здійснено Позичальником, починаючи з дня підписання цього Договору. (п.4.2 Договору)

Ненадання Позичальником до Банку довідок про рух грошових коштів по поточних рахунках Позичальника в інших банках та /або про відсутність/наявність заборгованості Позичальника за кредитним операціями в інших банках та/або бухгалтерської та статистичної звітності, згідно умов пп. 5.2.3 цього Договору, вважається невиконанням зобов'язань, викладених у п.4.1. (п.4.3 Договору)

У п. 5.1.1 Договору передбачено, що Банк зобов'язався видати кредит в сумі, визначеній в п.1.1 цього Договору виключно після укладення договору поруки та оплати Позичальником комісій у порядку, передбаченому цим Договором.

Відповідно до п.5.2 Договору Позичальник зобов'язався: самостійно надавати Банку інформацію про свою фінансово - господарську діяльність (банківські довідки про рух грошових коштів по поточним рахункам Позичальника в інших банках, банківські довідки про стан заборгованості Позичальника за кредитним операціями в інших банках, зведену інформацію по кредитному портфелю, баланс та звіт про фінансові результати, розшифровки дебіторської та кредиторської заборгованості, довідку про отримані чисті доходи, документи для перевірки цільового використання кредиту тощо) (пп.5.2.3); на письмову вимогу Банку надати додатково бухгалтерську та податкову звітність, документи, що підтверджують цільове використання кредиту, (накладні, акти виконаних робіт, акти приймання-передачі та інші документи), висновки аудиторів, бухгалтерські та інші документи, що підтверджують рух грошових коштів в інших кредитно-фінансових установах, договори та інші документи, що стосуються предмету Кредитного договору, а також документи, що підтверджують наявність, стан та рух майна Позичальника, а також повну Інформацію про стан судових справ, стороною яких є Позичальник (пп.5.2.4); повідомити банк про укладення кредитних договорів та інших угод, щодо здійснення іншими, ніж Банк, кредитно-фінансовими установами, операцій відносно Позичальника (пп.5.2.6); щоквартально, протягом 61 календарного дня після закінчення відповідного звітного кварталу, надавати консолідований звіт про фінансові результати по всім учасникам бізнес-групи Мілкіленд (пп.5.2.7); дотримуватись на рівні бізнес-групи Мілкіленд певного розміру співвідношень борг/EBITDA (не більше 3,5) та EBITDA/фінансові витрати (не менше 3, 25) (пп.5.2.8).

Згідно з п.5.3 Договору Банк має право перевіряти відповідність використання кредиту його цільовому призначенню, стан ефективності виконання техніко - економічного обґрунтування кредиту та руху грошових коштів, які надані Позичальником при отриманні кредиту, стан бухгалтерського обліку та звітності Позичальника (пп.5.3.1); відмовитися від надання Позичальнику кредиту частково або в повному обсязі, а також вимагати дострокового виконання Позичальником всіх зобов'язань за Кредитним договором, у тому числі з повернення кредиту та сплати всіх передбачених Кредитним договором платежів (пп.5.3.3).

У випадку порушення позичальником зобов'язань по цьому Договору, банк має право відмовитись від виконання своїх зобов'язань, при цьому Позичальник зобов'язаний відшкодувати банку збитки, а також сплатити штрафні санкції, пеню та інші видатки, понесені банком за цим Договором. (п.6.1 Договору)

У п. 6.5 Договору передбачено, що у кожному окремому випадку невиконання зобов'язань, передбачених пп.5.2.3- 5.2.6 договору, Позичальник сплачує штраф в розмірі 0,4% від суми фактичної заборгованості за кредитом на дату повідомлення банком Позичальника про необхідність оплати штрафу.

Відповідно до умов п.6.6 Договору у кожному окремому випадку невиконання зобов'язань, передбачених п.п. 5.2.7, 5.2.8 Кредитного договору. Позичальник сплачує штраф в розмірі 0,05 % від загального ліміту кредитної лінії.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що збільшення процентної ставки за кредитом можливе, але не виключно, за умови настання під час дії цього договору будь - якої з наступних підстав: збільшення розміру облікової та/або ставки рефінансування НБУ; підвищення вартості придбання Банком кредитних ресурсів; значного збільшення рівня інфляції (понад 20%); прийняття уповноваженими органами державної влади рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України.

Позичальник зобов'язується протягом і (п'яти) банківських днів з моменту отримання вія Банка повідомлення щодо зміни умов кредитування, підписати (забезпечити підписання) додаткові угоди до цього договору та договорів забезпечення: поруки, застави (Іпотеки), тощо поручителями/ Заставодавцями/Іпотекодавцями. У разі незгоди Позичальника з новими умовами кредитування (під незгодою в тому числі розуміється непідписання у строки, передбачені цим пунктом, всіх або будь-якої додаткової угоди до цього Договору та/або договорів забезпечення). Позичальник зобов'язаний погасити існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами, комісію, можливі штрафні санкції в повному обсязі до дати, зазначеної в письмовому повідомленні Банку, як день набрання чинності новими умовами кредитування. (п.7.3 Договору)

У п. 7.4 Договору зазначено, що в разі невиконання Позичальником зобов'язань, зазначених в п. 7.3. цього Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за цим Договором та пов'язаними договорами, зокрема; погашення існуючої кредитної заборгованості, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Кредитний договір є недійсним, оскільки передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати порядок черговості, встановлено проведення розрахункових операцій Позичальника виключно через поточні рахунки, відкриті у Відповідача, умови п. 5.1.1 суперечать ст. 553 Цивільного кодексу України, положення п.п.5.2.3, 5.2.4, 5.2.6, 5.2.7 встановлюють додаткові, не передбачені чинним законодавством форми і порядок контролю над господарською діяльністю Позичальника, інформація містить комерційну таємницю, п.5.2.8 не відповідає вимогам ч.6 ст. 204 Цивільного кодексу України, п.5.3.3 порушують приписи ч.1 ст. 15 ЦК України, ч..ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, п.6.1 договору суперечить ч.1 ст. 1056 ЦК України, у розділі VІІ передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати умови кредитування. За таких підстав, просить Суд визнати недійсним Кредитний договір про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії №11-К/13-VIP від 23.08.2013 року, укладений між Дочірнім підприємством «Мілкіленд - Україна» та Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Дочірнього підприємства «Мілкіленд - Україна» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписівст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Як встановлено Судом, 23.08.2013 року між Дочірнім підприємством «Мілкіленд - Україна» (Позичальник) та Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» (Банк) було укладено Кредитний договір про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії №11-К/13-VIP, відповідно до умов якого Банк відкриває Позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом в сумі 20 000 000 грн. 00 коп., а Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, встановленого в п.1.3 цього Договору, в розмірі 19% річних

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 345 Господарського кодексу України передбачено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Кредитний договір про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії №11-К/13-VIP від 23.08.2013 року є недійсним, оскільки передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати порядок черговості, встановлено проведення розрахункових операцій Позичальника виключно через поточні рахунки, відкриті у Відповідача, умови п. 5.1.1 суперечать ст. 553 Цивільного кодексу України, положення п.п.5.2.3, 5.2.4, 5.2.6, 5.2.7 встановлюють додаткові, не передбачені чинним законодавством форми і порядок контролю над господарською діяльністю Позичальника, інформація містить комерційну таємницю, п.5.2.8 не відповідає вимогам ч.6 ст. 204 Цивільного кодексу України, п.5.3.3 порушують приписи ч.1 ст. 15 ЦК України, ч..ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, п.6.1 договору суперечить ч.1 ст. 1056 ЦК України, у розділі VІІ передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати умови кредитування.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Судом встановлено, що при укладенні Кредитного договору про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії №11-К/13-VIP від 23.08.2013 року між Дочірнім підприємством «Мілкіленд - Україна» та Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк», Сторонами було погоджено мету, суму і строк кредиту, умови кредитування, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін за неналежне виконання договору, додаткові умови щодо зміни процентної ставки відповідно до норм ч.2 статті 345 Господарського кодексу України.

Суд не приймає до уваги посилання Дочірнього підприємства «Мілкіленд - Україна» на можливість банку в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки всупереч положенням статті 1056-1 Цивільного кодексу України, з огляду на наступне.

Згідно з п.1.1 Договору відсоткова ставка за користування кредиту складає: 19% річних.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що збільшення процентної ставки за кредитом можливе, але не виключно, за умови настання під час дії цього договору будь - якої з наступних підстав: збільшення розміру облікової та/або ставки рефінансування НБУ; підвищення вартості придбання Банком кредитних ресурсів; значного збільшення рівня інфляції (понад 20%); прийняття уповноваженими органами державної влади рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України. При цьому розділом VII Договору передбачено порядок зміни розміру процентної ставки шляхом оформлення додаткової угоди до договору.

Таким чином, доводи Позивача стосовно викладення у п.3.9 Договору права банку в односторонньому порядку змінювати порядок черговості не заслуговують на увагу, оскільки нормами статті 534 Цивільного кодексу України передбачено черговість погашення вимог кредитора у разі, якщо інше не встановлено договором: Крім того, умови п. 5.1.1 Договору не суперечать положенням ст. 553 Цивільного кодексу України, оскільки виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом, а порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що умови п.п.6.1, 6.4, 6.5 Кредитного договору про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії №11-К/13-VIP від 23.08.2013 року не суперечать нормам чинного законодавства України.

Стосовно посилань Позичальника, що положення п.п.5.2.3, 5.2.4, 5.2.6, 5.2.7 встановлюють додаткові, не передбачені чинним законодавством форми і порядок контролю над господарською діяльністю Позичальника, а інформація містить комерційну таємницю, п.5.2.8 не відповідає вимогам ч.6 ст. 204 Цивільного кодексу України, Суд зазначає, що п.8.1 Договору передбачено, що Банк зобов'язався не розголошувати інформацію щодо діяльності та фінансового стану Позичальника, яка складає банківську таємницю, за виключенням випадків, коли розкриття банківської таємниці без погодження з Позичальником є обов'язковим для Банку у відповідності з чинним законодавством України та у випадках, передбачених цим Договором, а пунктом 8.5 Договору, що підписанням цього Договору Позичальник свідчить, що він згоден з умовами та порядком розкриття банківської таємниці, викладеними у ньому.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши Кредитний договір про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії №11-К/13-VIP від 23.08.2013 року, а тому всі умови спірного Договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладене, Суд не приймає до уваги посилання Позичальника, викладені у позовній заяві щодо невідповідності умов договору нормам чинного законодавства України, зокрема, п.п.5.2.3, 5.2.4, 5.2.6, 5.2.7, 5.2.8, 4.1, 7.1, 7.3, 7.4, 5.3.3, оскільки сторони в добровільному порядку, без зауважень та заперечень при укладенні Кредитного договору про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії №11-К/13-VIP від 23.08.2013 року передбачили умови кредитування, права й обов'язки кожної зі сторін цього Договору, випадки настання відповідальності, передбаченої умовами вказаного Договору. Інші доводи Позивача також розглянуті та відхилені Судом як безпідставні, необґрунтовані та такі, що спростовуються вищенаведеними та оціненими Судом доказами.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорюваний ним Кредитний договір про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії №11-К/13-VIP від 23.08.2013 року суперечить закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або що особи, які вчинили ці правочини, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або що правочин не було вчинено у формі, встановленій законом, чи що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно доп. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, Позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Таким чином, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Дочірнього підприємства «Мілкіленд - Україна» до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору №11-К/13-VIP від 23.08.2013 року у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Дочірнього підприємства «Мілкіленд - Україна» до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору №11-К/13-VIP від 23.08.2013 року - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 09 вересня 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин