КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2016 р. Справа№ 910/618/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Тищенко А.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Квятківській Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Цуцол О.Г. (довіреність від 14.01.2016 № Лв07/4-203-16);

від відповідача: Никеруй Т.М. (довіреність від 25.04.2016 № 14-81);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду міста Києва від 17.05.2016

у справі № 910/618/16 (суддя Прокопенко Л.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз"

до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про внесення змін до договору, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.05.2016 у справі № 910/618/16 позовні вимоги публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" задоволено. Вирішено внести зміни до договору № 13-259-ВТВ від 04.01.2013 року на купівлю-продаж природного газу, укладеного між ПАТ "Львівгаз" та ПАТ НАК "Нафтогаз України", та викладено в новій редакції: "Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 Договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між Продавцем і Покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором, Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється Покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 01 січня 2018 року. Дата остаточного розрахунку переглядається за ініціативою однієї із Сторін у разі істотної зміни обставин, зокрема: зміни тарифу на транспортування природного газу; підвищення цін на природний газ; прийняття або неприйняття органами державної влади наказів, розпоряджень, постанов тощо, які прямо чи опосередковано стосуються взаємовідносин Сторін. Сторона, яка отримала пропозицію про зміну строків остаточних розрахунків за Договором, зобов'язана у двадцятиденний строк розглянути її та надати відповідь на таку пропозицію. У разі наявності розбіжностей з наданими пропозиціями, Сторона, яка не згодна з пропозиціями, передає питання врегулювання розбіжностей до суду в двадцятиденний строк. Якщо Сторона, яка одержала пропозицію, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності чи не надасть відповіді на пропозиції, то пропозиції другої сторони - щодо зміни строків розрахунків вважаються прийнятими". Статтю 11 "Строк дії Договору", а саме: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, "поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до 01 січня 2018 року." Вирішено стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 17.05.2016 у справі № 910/618/16 скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом першої інстанції при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи, а саме, апелянт зазначає, що:

- відсутні одночасно чотири умови, визначені ст. 652 ЦК України;

- обставини, на які посилається позивач, не відповідають ознакам, викладеним у п. 2 ч. 1 ст. 652 ЦК України;

- судом першої інстанції порушено положення ст. 15 Закону України «Про ціни та ціноутворення»;

- зміни до договору суперечать принципам, викладеним у ст. 627, 629 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу»;

- зміни до договору містять ряд положень, що протирічать ст. 642, 651 ЦК України, ст. 181 ГК України;

- судом першої інстанції порушено ст. 22, 4, 4-2, 43, 83 ГПК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду за участю уповноважених представників сторін.

11.07.2016 представником позивача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення господарського суду міста Києва є законним та обґрунтованим, а тому публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" просить відмовити в задовленні апеляційної скарги у повному обсязі.

05.08.2016 представником апелянта через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду подано додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких додатково обґрунтовані доводи, викладені в апеляційній скарзі.

У судових засіданнях представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом міста Києва та підтверджується матеріалами справи, 04.01.2013 року між публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" (покупець) та публічним акціонерним товариством "Національна Акціонерна Компанія "Нафтогаз України" (продавець) було укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 13-259-ВТВ, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Пунктом 1.2 договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця.

Відповідно до п. 2.1. статті 2 договору в редакції додаткової угоди № 12 від 05.02.2015 року, продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року газ в обсязі до 200 557,875 тис. куб. м, у тому числі: 2013 році - 47591,411 тис. куб. м; у 2014 році - 64188,641 тис. куб. м; у 2015 році - до 88777,823 тис. куб. м.

Приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу (п. 3.3 договору).

Пунктом 4.1. договору (у редакції додаткової угоди № 4 від 31.12.2013 року) кількість газу, яка передається покупцеві, визначається згідно "Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами", затвердженою наказом Міністерства палива і енергетики України № 264 від 30.05.2003 року, "Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об'єму газу до стандартних умов", затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України № 595 від 21.10.2003 року та "Положення про порядок визначення граничних обсягів виробничо-технологічних витрат і нормованих втрат природного газу, що виникають у газорозподільних мережах", затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України від 26.10.2004 року № 668.

Пунктом 5.2 Договору сторонами було визначено ціну на газ, яка неодноразово змінювалася шляхом укладення додаткових угод до Договору

Відповідно до статті 11 в редакції додаткової угоди № 11 від 22.12.2014 року, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" є суб'єктом природної монополії, ним, зокрема здійснюється діяльність з розподілення газоподібного палива та торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи.

Встановлення тарифів на розподіл природного газу належить до повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, колишня НКРЕ) відповідно до п. 7. ч. 3 ст. 4 Закону України ,,Про засади функціонування ринку природного газу" (втратив чинність 01.10.2015) та ч.ч. 3, 6 ст. 4 Закону України ,,Про ринок природного газу" від 09.04.2015р.

Відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 737 від 23.11.2011 року "Про визначення розмірів нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах" газорозподільні підприємства самостійно, згідно з методиками зазначеними у п. 1 наказу, розраховують річні обсяги нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік, та не пізніше 2 місяців до початку року подають їх на затвердження до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Пунктом 1.3 вказаного наказу визначено, що на підставі даних, отриманих від газорозподільних підприємств щодо розрахованих річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України впродовж місяця затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат (далі - Втр та ВТВ) природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №664 від 24.09.2014 визначено для позивача розмір ВТВ та Втр в обсязі 62849 тис. куб. м, що є меншим розрахованих згідно Методик обсягів газу та меншим ніж фактично придбано у відповідача.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №122 від 02.03.2015 р. було затверджено обсяг ВТВ та Втр на 2015 рік для ПАТ "Львівгаз" у розмірі 57413тис. куб. м, що менше, ніж розраховані відповідно до Методик позивачем розміри на 31364,823 тис. куб. м.

Позивач зазначив, що із заявами від 08.06.2015 № 28-4203-15 та від 04.08.2015 № 28-6237-15 звертався до НКРЕКП про перегляд тарифу на розподіл та транспортування природного газу. Протее, державним регулятором не взято до уваги розрахований товариством тариф.

У зв'язку з тим, що позивачем було отримано дефіцит коштів для розрахунків за природний газ для потреб ВТВ та ВТР, і за діючих умов договору, він не має змоги вчасно розраховуватись за обсяги природного газу, позивач звернувся до відповідача листом №лв07/4-9754-15 від 12.12.2015 із пропозицією внесення змін до п. 6.1 ст.6, ст. 11 Договору. До вказаного листа додано проект додаткової угоди № 20 до договору купывлы-продажу природного газу выд 04.01.201 № 13-259-ВТВ щодо внесення змін до п. 6.1 ст. 6, ст. 11 Договору. Однак відповіді на лист №лв07/4-9754-15 від 12.12.2015 відповідач не надав, додаткову угоду не підписав, що стало підставою звернення позивача до господарського суду міста Києва з вимогою до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про внесення змін до договору.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Приписами статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється всього того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Під зміною господарського договору слід розуміти зміну зобов'язань, які сторони прийняли на себе за договором, відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

За змістом частин 2-4 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Статтею 652 Цивільного кодексу України врегульовано зміну або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. За приписами даної норми зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

- в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

- зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

- виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

- із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається судом у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (ч.ч. 2, 4 ст. 652 Цивільного кодексу України.)

Отже, умови чинного законодавства України пов'язують можливість зміни договору безпосередньо з наявністю всіх умов, передбачених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України.

Вказана вище правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 21.02.2011 у справі № 3-10гс11.

Як встановлено вище, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №664 від 24.09.2014 визначено для позивача розмір ВТВ та Втр в обсязі 62849 тис. куб. м, що є меншим розрахованих згідно Методик обсягів газу та меншим ніж фактично придбано у відповідача, а наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №122 від 02.03.2015 р. було затверджено обсяг ВТВ та Втр на 2015 рік для ПАТ "Львівгаз" у розмірі 57413тис. куб. м, що менше, ніж розраховані відповідно до Методик позивачем розміри на 31364,823 тис. куб. м.

Таким чином, при визначенні обсягу нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу, необхідного для виробничої діяльності позивача, суб'єкт владних повноважень значно обмежив цей обсяг, що призвело до того, що затверджені тарифи на транспортування природного газу розподільними трубопроводами не покривають позивачу витрати на природний газ для потреб ВТВ та Втр.

Такого ж висновку дійшов у своїй постанові від 29.06.2016 у справі № 910/29184/15 Вищий господарський суд України.

Також суд враховує, що позивач як газорозподільне підприємство позбавлене можливості компенсувати вартість обсягів ВТВ та Втр з будь-яких інших джерел, ніж виручка від встановленого тарифу на транспортування природного газу розподільними трубопроводами.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі №826/15132/15 позов до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про скасування наказу № 122 від 02.03.2015 в частині задоволено повністю, скасовано Додаток до Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02.03.2015 № 122 "Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2015 рік", в тому числі в частині встановлення для ПАТ "Львівгаз" розміру нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік, зобов'язано Міністерство енергетики та вугільної промисловості України затвердити на 2015 рік розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на підставі Методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 № 264, та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 № 595.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що постанова по справі № 826/15132/15 фактично свідчить, що обставини, на які посилається позивач можливо усунути, а відтак вони не підпадають під п. 2 ч. 2 ст. 652 ЦК України спростовуються тим, що станом на момент розгляду справи по суті постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі №826/15132/15 в частині зобов'язання Міністерства енергетики та вугільної промисловості України затвердити на 2015 рік розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах фактично не була виконана. Також зазначеним спростовується твердження апелянта стосовно того, що судом першої інстанції порушено положення ст. 15 Закону України «Про ціни та ціноутворення», якою визначено, що на державні органи покладено відповідальність за встановлення необґрунтованих цін, тарифів та встановлено обов'язок з відшкодування збитків, оскільки питання відповідальності державного органу, а саме: Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, вирішено в постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі №826/15132/15, яка, як зазначено вище фактично не була виконана.

Як підтверджується матеріалами справи, Торгово-промисловою палатою України надано позивачу Сертифікат №5849 від 17.02.2016 р. про настання форс-мажорних обставин.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги щодо відсутності одночасно чотирьох умов, визначені ст. 652 ЦК України підлягають спростуванню, оскільки, крім вищезазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при укладенні договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане і позивач, укладаючи договір № 13-259-ВТВ від 04.01.2013 року на купівлю-продаж природного газу реально не міг передбачити, що обсяг ВТВ та Втр для ПАТ "Львівгаз" буде меншим, ніж це визначено у відповідності до Методики. Крім того, така зміна обставин зумовлена причинами, які позивач, як заінтересована сторона, не міг усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, а тому подальше виконання умов договору призвело б до порушення співвідношення майнових інтересів сторін, оскільки позивач позбавлений можливості компенсувати вартість обсягів ВТВ та Втр з будь-яких інших джерел, ніж виручка від встановленого тарифу на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, а відповідач враховуючи неспроможність позивача компенсувати вартість обсягів ВТВ та Втр, був би позбавлений доходу, на який розраховував при укладенні договору.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції стосовно доведеності факту настання істотної зміни обставин, які унеможливлюють виконання позивачем умов діючої редакції Договору в частині проведення розрахунків за природний газ та призведуть до росту заборгованості перед відповідачем як власником природного газу з незалежних від дій та волі позивача причин, а тому вимоги публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газовідведенню "Львівгаз" про внесення змін до договору на купівлю-продаж природного газу № 13-259-ВТВ від 04.01.2013 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню із врахуванням заяви про зміну предмету позову.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Крім того, вищевикладеним спростовуються доводи апеляційної скарги стосовно того, що зміни до договору суперечать принципам, викладеним у ст. 627, 629 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», протирічать ст. 642, 651 ЦК України, ст. 181 ГК України, а також, що судом першої інстанції порушено ст. 22, 4, 4-2, 43, 83 ГПК України. Вказані доводи не підтверджуються наявними у справі доказами і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У той же час, доводи скаржника не підтверджені належними та допустимими доказами та зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

За вказаних обставин суд вважає, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 17.05.2016 у справі № 910/618/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 17.05.2016 у справі № 910/618/16 залишити без змін.

3. Справу № 910/618/16 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді А.І. Тищенко

А.Г. Майданевич