ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року Справа № 915/719/16

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 дов. № 474 від 13.07.2016

за участю представника відповідача ОСОБА_2 дов. № б/н від 07.09.2016,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,

За позовом: Жовтневого управління водного господарства, 54050, м. Миколаїв, вул. Бригадна, буд. 44-А

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг Дон, 54025, м. Миколаїв, пр-т Героїв Сталінграду, буд. 113/1

про: - витребування майна з чужого незаконного володіння;

- стягнення збитків у формі упущеної вигоди.

встановив:

Жовтневе управління водного господарства звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами про:

- витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг Дон державного майна, що належить Жовтневому управлінню водного господарства трактор Беларус -82.1 (заводський номер 82005810), загальна вартість якого складає 148 800,00 грн.

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг Дон на користь Жовтневого управління водного господарства збитків у розмірі недоотриманого доходу від надання автотранспортних послуг за червень 2016 року на загальну суму 12 592,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ТОВ Техноторг Дон незаконно володіє трактором Беларус -82.1 після закінчення договору зберігання від 30.12.2013. ТОВ Техноторг Дон відмовилось допустити представників Жовтневого управління водного господарства до місця зберігання трактора «Беларус 82.1», у звязку з цим на підставі ст. 387 Цивільного кодексу України просить суд витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг Дон трактор Беларус -82.1 (заводський номер 82005810) та стягнути збитки у розмірі недоотриманого доходу від надання автотранспортних послуг.

Відповідач у наданому відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що у звязку з тим, що позивач несвоєчасно виконав свої зобовязання за договором про закупівлю товарів за державні кошти, відповідач не міг повернути позивачу майно із зберігання. Протиправність поведінки позивача встановлена постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.03.2015 у справі № 915/2259/14 та постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 у справі № 915/1941/15. З урахування вказаних рішень, які набрали законної сили, позивач несвоєчасно виконав свої грошові зобовязання чим завдав відповідачу збитки у звязку із збільшенням ринкової вартості товару, за який позивач несвоєчасно розрахувався.

Відповідач 13.09.2016 до відділу документального забезпечення господарського суду Миколаївської області надав клопотання про витребування доказів в якому на підставі ст. 38 ГПК України просить суд витребувати у Жовтневого управління водного господарства додаткові докази, які б підтверджували пункти призначення, в яких трактор «Беларус - 82.1» (заводський номер 82005810) повинен був надавати транспортні послуги; свідоцтво про реєстрацію машини трактора «Беларус -82.1» (заводський номер 82005810) виписане на Жовтневе управління водного господарства.

Представник позивача в судовому засіданні вказав, що свідоцтва про реєстрацію машини трактора «Беларус -82.1» (заводський номер 82005810) управління немає, оскільки вони не мали можливості зареєструвати трактор «Беларус - 82.1» з причин знаходження його у Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг Дон, доказів підтверджуючих пункти призначення, в яких трактор «Беларус -82.1» (заводський номер 82005810) повинен був надавати транспортні послуги управління також немає.

За таких обставин, суд ухвалив у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів відмовити.

13.09.2016 відповідач до відділу документального забезпечення господарського суду Миколаївської області надав клопотання в якому просить суд зупинити провадження у справі № 915/719/16 до розгляду справи № 915/849/16, оскільки розгляд справи № 915/719/16 неможливий до розгляду справи № 915/849/16.

Представник позивача проти клопотання відповідача про зупинення провадження у справі заперечує, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Суд дослідивши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 915/719/16, заслухавши пояснення представників сторін ухвалив відхилити вказане клопотання, оскільки розгляд справи № 915/849/16 господарським судом Миколаївської області не перешкоджає розгляду справи № 915/719/16 та підстави для зупинення провадження у справі визначені ч. 1 ст. 79 ГПК України відсутні.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

30.12.2013 між Жовтневим управлінням водного господарства (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон (Учасник) укладений договір про закупівлю товару за державні кошти, за умовами якого учасник зобовязався в 2013 році поставити замовнику товар, зазначений у п.1.2 цього договору (Трактори сільськогосподарські 28.30.2), а замовник - прийняти і оплатити такий товар.

Згідно з п.1.2 договору найменування, номенклатура, асортимент товару, що підлягає поставці за цим договором, визначається рахунками, видатковими, складеними Учасником. Кількість товару: трактор Беларус 82.1.

Відповідно до 3.1 договору ціна цього договору становить 148800 грн., в т.ч. ПДВ 24800 грн.

Пунктами 4.1-4.2 договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом: оплати Замовником після предявлення Учасником рахунка на оплату товару або після підписання сторонами накладної. До рахунка додається накладна.

У відповідності до п.п. 5.1 - 5.2 договору строк поставки товару: грудень 2013 року; місце поставки товару: Жовтневе управління водного господарства.

За п.6.1 договору Замовник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар; приймати поставлений товар згідно з накладної.

Пунктом 6.4.1 договору передбачено право Учасника своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений товар.

Відповідно до п.6.2.4 Договору, замовник має право повернути рахунок Учаснику без здійснення оплати в разі неналежного оформлення документів, зазначених у пункті 4.2 розділу 4 цього Договору.

Пунктом 10.1 договору визначено, що він набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2013р.

На виконання умов договору, відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 148 800,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 17263 від 30.12.2013 року (а.с. 16), підписаною представниками сторін та довіреністю № 144 від 30.12.13 року (а.с.79), при цьому Жовтневе управління водного господарства за поставлений товар в строки визначені Договором про закупівлю товару за державні кошти не розрахувався, що також встановлено рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.12.2015 у справі № 915/1941/15 та Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.04.2016, згідно якої - рішення господарського суду Миколаївської області від 22.12.2015 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків від інфляції та 3% річних. Позовні вимоги в цій частині задоволено частково. В іншій частині рішення від 22.12.2015 залишено без змін, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Жовтневого управління водного господарства на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон 148800грн. основного боргу, 110448,03грн. збитків від інфляції, 8426,56грн. 3% річних, 4017,38грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, на виконання Постанови Одеського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 у справі № 915/1941/15, Жовтневе управління водного господарства здійснило сплату за договором про закупівлю товарів за державні кошти від 30.12.2013р. в сумі 148800,00 грн. лише 20 травня 2016 року, про що міститься відмітка на платіжному дорученні № 430 від 19.05.2016 (а.с. 30).

Як вбачається з матеріалів справи, 30 грудня 2013 року між Жовтневим управлінням водного господарства (поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон (зберігач) був укладений договір зберігання, відповідно до умов якого поклажодавець передає, а зберігач приймає на зберігання та зобовязується повернути у схоронності техніку, асортимент, кількість та вартість якої визначається сторонами у специфікаціях, що є невідємною частиною даного Договору (п. 1.1 Договору).

У відповідності до п. 1.2 Договору зберігання (в редакції Додаткової угоди від 03.02.2014), майно буде зберігатися за наступною адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, проспект Героїв Сталінграду 113/1, або за адресою Миколаївська область, Новоодеський район, село Костянтинівка, вул. Миколаївська № 4. Зберігання майна за цим Договором здійснюватиметься зберігачем безоплатно. (п. 1.3 Договору зберігання).

Згідно п. 1.4 Договору зберігання, до зберігача не переходить право власності на майно, яке передається йому поклажодавцем на зберігання за цим Договором.

Пунктом 2.1 Договору зберігання (в редакції Додаткової угоди від 31.01.2014) визначено, що майно за цим Договором передається на зберігання зберігачу на строк до 31 грудня 2015 року.

Відповідно до п. 3.2.13 Договору зберігання (в редакції Додаткової угоди від 31.01.2014), зберігач має право відповідно до ст. 594 ЦК України притримати майно до моменту оплати поклажодавцем загальної вартості товару згідно договору купівлі продажу від 30 грудня 2013 року, який було укладено між сторонами.

Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач наданим йому правом на притримання майна згідно з п. 3.2.13 Договору зберігання від 301.12.2013 та ст. 594 ЦК України не скористався та не направив у порядку ч. 1 ст. 595 ЦК України повідомлення про притримання майна, що не спростовано відповідачем.

Згідно п. 3.1.5 Договору зберігання, поклажодавець має право у будь який час вимагати у зберігача повернення переданого йому на зберігання майна.

У відповідності до п. 5.2 Договору зберігання, майно передається поклажодавцем на зберігання зберігачу та повертається після зберігання поклажодавцю на підставі відповідних двосторонніх актів приймання передачі. Акти приймання передачі майна мають бути підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їхніми печатками (у разі наявності) (п. 5.3 Договору зберігання).

Пунктом 7.7 Договору зберігання визначено, що додаткові угоди та додатки до цього Договору є його невідємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені печатками ( у разі наявності).

Як вбачається з акту приймання-передачі № б/н від 30.12.2013 (зв.б. а.с. 18) позивач на виконання вимог договору передав, а відповідач прийняв на зберігання трактор «Беларус-82.1» 2013 року випуску, заводський номер 82005810, вартістю 148 800,00 грн.

Факт отримання трактора «Беларус-82.1» на зберігання по акту приймання-передачі від 30.12.2013 відповідачем не заперечується.

Вказаний акт підписаний повноважними представниками сторін, та скріплений печатками підприємств.

Як передбачено ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Згідно з ч. 2 ст. 938 ЦК України якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Згідно з ч. 1 ст. 953 ЦК України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Позивач на підставі п. 3.1.5 Договору зберігання до закінчення строку дії Договору звернувся до відповідача з листом № 688 від 12.11.2015 «Про повернення трактора «Беларус-82.1» зі зберігання» в якому на підставі ст. 953 ЦК України просив ТОВ «Техноторг-Дон» у триденний строк з моменту отримання цього листа повернути майно, передане на зберігання трактор «Беларус 82.1» (а.с. 26).

Вказаний лист був отриманий відповідачем 17.11.2015, про що свідчить підпис уповноваженої особи на поштовому повідомленні № 540 (зв.б. а.с. 26). Відповіді на вказаний лист позивач не отримав.

З метою повернення майна переданого на зберігання позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою № 738 від 01.12.2015 «Про повернення трактора «Беларус-82.1» зі зберігання» до вказаної вимоги був доданий акт приймання передачі. Вказана вимога була отримана відповідачем про що міститься підпис на листі (зв.б. а.с. 27). Відповіді на вказану вимогу позивач не отримав.

В послідуючому, після здійснення сплати, закінчення строку зберігання та строку Договору, Жовтневе управління водного господарства звернулось до відповідача з претензією № 356 від 25.05.2016 (а.с. 28) в якій просило ТОВ «Техноторг-Дон» повернути Жовтневому управлінню водного господарства трактор «Беларус 82.1». Вказана претензія була отримана відповідачем 30.05.2016, про що свідчить підпис уповноваженої особи на поштовому повідомленні № 541 (а.с. 29). Відповіді на вказану претензію позивач не отримав.

Враховуючи, що майно передане на зберігання відповідачу по акту не було повернуто позивачу, останній звернувся до господарського суду з позовними вимогами про повернення майна та стягнення збитків у розмірі недоотриманого доходу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України « Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011, визначено, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв'язку з цим господарський суд, з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Суд приходить до висновку, що позивач помилково в обґрунтування позовних вимог щодо вилучення (повернення) відповідачем майна посилається на ст. 387 ЦК України, оскільки згідно із ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Втім відповідачеві майно було передане позивачем згідно Договору зберігання від 30 грудня 2013 року, та позивач правомірно ставить вимоги щодо витребування (повернення) майна, переданого відповідачеві на певний строк у звязку із закінченням строку Договору.

За вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині повернення Жовтневому управлінню водного господарства трактора Беларус -82.1 (заводський номер 82005810).

В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі недоотриманого доходу позивач посилається на наступне:

20 травня 2016 року між Жовтневим управлінням водного господарства (виконавець) та Приватним підприємством «УНІКОН» (замовник) було укладено договір № 14 про надання транспортних послуг (далі Договір № 14), у відповідності до умов якого виконавець протягом визначеного в договорі періоду надає замовнику на підставі його письмових заявок автотранспортні послуги (вантажні перевезення) з використанням спеціальної техніки трактора «Беларус 82.1» (заводський номер № 82005810) з причепом 2ПТС-4, на умовах, передбачених договором. Замовник в свою чергу своєчасно оплачує надані послуги (п. 1.1 Договору № 14). ПП «УНІКОН» 20.05.2016 подало заявку на отримання автотранспортних послуг. Жовтневе управління водного господарства вказану заявку не виконало, оскільки трактор «Беларус 82.1» (заводський номер № 82005810) не був повернутий ТОВ «Техноторг Дон», у звязку з цим Жовтневе управління водного господарства зазнало збитків в розмірі 12 592,00 грн., які просить суд стягнути з відповідача.

Відповідач проти стягнення збитків в розмірі 12 592,00 грн. заперечує,

посилаючись на те, що вони є необґрунтованими та недоведеними належним чином.

Згідно ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності до ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки це обєктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також неодержаних кредитором доходів, які б він одержав, коли зобовязання було виконано боржником.

Обовязок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідальності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобовязання.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частинами 1 ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором (ч. 2 ст. 623 ЦК України).

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме:

- протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання;

- наявність збитків;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб;

- вина боржника.

Неодержаний дохід (упущена вигода) це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим субєктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі використання спірного майна. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Суд дійшов до висновку, що сума збитків, яку позивач просив стягнути, обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання доходу позивачем, тоді як теоретична можливість одержання доходів не може бути підставою для стягнення збитків чи майнової шкоди, а тому у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача збитків у розмірі недоотриманого доходу в сумі 12 592,00 грн. слід відмовити.

Частиною 5 ст. 49 ГПК України визначено, що - суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Товариству з обмеженою відповідальністю Техноторг Дон, (54025, м. Миколаїв, пр-т Героїв Сталінграду, буд. 113/1, відомості про розрахункові рахунки відсутні, ) повернути Жовтневому управлінню водного господарства (54050, м. Миколаїв, вул. Бригадна, буд. 44-А, відомості про розрахункові рахунки відсутні, ) трактор Беларус -82.1 (заводський номер 82005810).

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг Дон, (54025, м. Миколаїв, пр-т Героїв Сталінграду, буд. 113/1, відомості про розрахункові рахунки відсутні, ) на користь Жовтневого управління водного господарства (54050, м. Миколаїв, вул. Бригадна, буд. 44-А, відомості про розрахункові рахунки відсутні, ) 2227,21 грн. судового збору.

Повний текст рішення складено 19.09.2016

Суддя Н.О. Семенчук