РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2016Справа №910/8209/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Публічного акціонерного товариства "Міський Комерційний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Оберемко Романа Анатолійовича
про зобов'язання вчинити дії та визнання зобов'язання припиненими

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_5 (дов. № 1315 від 20.03.2015 року)
від відповідача Купенко М.С. (дов. № 40816 від 04.08.2016 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 30 серпня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Міський Комерційний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Оберемко Романа Анатолійовича про зобов'язання здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог, що виникли із зобов'язань за Кредитним договором № 947/980-ЮО від 10.04.2013 року та із зобов'язань за договорами банківського рахунку № 57/ЗО-ЮО від 24.03.2014 року, банківського рахунку № 01 від 27.06.2014 року, банківського вкладу на вимогу № 2620/30/198903 від 01.07.2014 року, банківського вкладу на вимогу № 2620/30/198939 від 01.07.2014 року, банківського вкладу на вимогу № 2620/30/199197 від 01.07.2014 року, банківського вкладу на вимогу № 2630/30/178967 від 05.05.2014 року, банківського вкладу на вимогу № 2620/30/160455 від 21.02.2014 року; визнання припиненим кредитного договору № 947/980-ЮО від 10.04.2013 року та відсутнім у відповідача права на стягнення за даним договором; визнання припиненим Договору іпотеки № 947/980-ЮО/І від 10.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Сохацьким І.С.

Своє право на звернення з позовом до суду позивач обґрунтовує правами, набутими за укладеними ним з кредиторами відповідача договорами про відступлення права вимоги за вищезазначеними договорами банківського рахунку та банківського вкладу на вимогу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2016 року порушено провадження у справі № 910/8209/16 та призначено справу до розгляду на 28.07.2016 року.

27.07.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач зазначив, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 187 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 64 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Міський комерційний банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Міський комерційний банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Міський комерційний банк" Тимошенка К.В. строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно. Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 356 від 17.03.2016 року продовжено строк здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" та повноважень ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" Оберемка Р.А. на два роки по 19.03.2018 року. Відповідач зазначає, що направлення позивачем заяв про зарахування зустрічних вимог мало місце на час, коли було відкликано банківську ліцензію і розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк". У зв'язку з зазначеним Публічне акціонерне товариство "Міський комерційний банк" не мав можливості здійснити зарахування зустрічних вимог, оскільки задоволення вимог кредиторів банку щодо майнових зобов'язань здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку з встановленою черговістю погашення вимог кредиторів, а індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора позачергово є неможливим, та в протилежному випадку призведе до порушення прав інших кредиторів.

28.07.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

У судовому засіданні 28.07.2016 року, у відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 11.08.2016 року, про що сторони були повідомлені під розписку.

11.08.2016 року представник відповідача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надав відзив на додаткові пояснення позивача.

Представник позивача у судовому засіданні 11.08.2016 року надав додаткові документи по справі.

У судовому засіданні 11.08.2016 року представники сторін подали клопотання про продовження строків розгляду спору.

Розглянувши подане сторонами 11.08.2016 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Відповідно до статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 11.08.2016 року винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору та відкладення розгляду справи на 30.08.2016 року.

У судовому засіданні 30.08.2016 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.08.2016 року проти позову заперечив, надав пояснення по суті спору.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

10.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Міський комерційний Банк" (банк) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позичальник) було укладено Кредитний договір №947/890-ЮО, згідно якого банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 350 000 грн. 00 коп. (ліміт кредитної лінії), починаючи з 10 квітня 2013 року на умовах, передбачених цим Договором, з встановленням графіку зменшення заборгованості: - з 10 квітня 2013 року по 09 листопада 2013 року - максимальний ліміт заборгованості кредитної лінії становить 350 000 грн. 00 коп.; - з 10 листопада 2013 року по 09 грудня 2013 року - ліміт максимальної заборгованості кредитної лінії становить 315 000 грн. 00 коп.; - з 10 грудня 2013 року по 09 січня 2014 року - максимальний ліміт заборгованості кредитної лінії становить 280 000 грн. 00 коп.; - з 10 січня 2014 року по 09 лютого 2014 року - максимальний ліміт заборгованості кредитної лінії становить 245 000 грн. 00 коп.; - з 10 лютого 2014 року по 09 березня 2014 року - максимальний ліміт заборгованості кредитної лінії становить 210 000 грн. 00 коп.; - з 10 березня 2014 року по 09 квітня 2014 року - максимальний ліміт заборгованості кредитної лінії становить 175 000 грн. 00 коп.; - з 10 квітня 2014 року по 09 травня 2014 року - ліміт максимальної заборгованості кредитної лінії становить 140 000 грн. 00 коп.; - з 10 травня 2014 року по 09 червня 2014 року - максимальний ліміт заборгованості кредитної лінії становить 105 000 грн. 00 коп.; - з 10 червня 2014 року по 09 липня 2014 року - максимальний ліміт заборгованості кредитної лінії становить 70 000 грн. 00 коп.; - з 10 липня 2014 року по 09 серпня 2014 року - максимальний ліміт заборгованості кредитної лінії становить 35 000 грн. 00 коп. (пункт 1.1. Кредитного договору).

Відповідно до пункту 1.2 Кредитного договору строк дії кредитної лінії: з 10 квітня 2013 року до 09 серпня 2014 року.

Пунктом 1.3 Кредитного договору сторони обумовили, що дата повернення Кредиту - 09 серпня 2014 року (включно).

Відповідно до пункту 3.4. Кредитного договору моментом (днем) надання Кредиту вважається день зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника.

За умовами пункту 8.8 Кредитного договору, Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного погашення Кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій і до повного виконання усіх умов даного Договору.

За умовами пункту 1.5 Кредитного договору процентна ставка: за користування кредитними коштами: 26% (двадцять шість) процентів річних.

Пунктом 4.2.1 Кредитного договору передбачено, що Позичальник зобов'язується використати кредит за цільовим призначенням і погашати заборгованість із сплати прострочених процентів за користування Кредитом, комісій, простроченої заборгованості по Кредиту, процентів за користування Кредитом, строкової заборгованості по Кредиту, штрафних санкцій, інших платежів перед Банком відповідно до умов цього Договору.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитом ОСОБА_9 за Договором іпотеки № 947/980-ЮО/1 від 10 квітня 2013 року передала в іпотеку банку належне їй нерухоме майно, а саме, житловий будинок з надвірними будівлями №8 по вул. Гарній 1 в с. Біла Криниця Рівненського району Рівненської області та земельну ділянку площею 0,1008 га для його будівництва та обслуговування.

Відповідно до вказаного договору поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов'язань, зокрема і тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору. Сторонами встановлено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання позичальником строків виконання будь-яких грошових зобов'язань, що забезпечені іпотекою, набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строків виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, на власний розсуд може застосувати наведені в договорі способи стягнення на предмет іпотеки, зокрема і за рішенням суду.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 11 лютого 2015 року у справі № 918/17/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний Банк" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 506 559,60 грн., яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 26 лютого 2015 року, з боржника на користь банку стягнено 506 559 грн. 60 коп., про що 27 лютого 2015 року виданий судовий наказ № 918/17/15 про примусове виконання рішення. У відповідності до розрахунку заборгованість складалася з: 347 617 грн. 43 коп. - прострочена заборгованість по основному боргу; 7 676 грн. 15 коп. - поточна заборгованість по відсотках; 85 922 грн. 52 коп. - прострочена заборгованість по відсотках, 65 343 грн. 50 коп. - пеня.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 30.07.2015 року у справі № 918/663/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 5 775,76 грн. стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний Банк" 3 466 грн. 65 коп. заборгованості по відсоткам, 2 309 грн. 11 коп. пені,

Позивач зазначив, що загальна сума, що підлягає стягненню на користь банку на підставі рішень судів складає 515 335,36 грн.

За твердженням позивача, на підставі договорів про відступлення права вимоги за договорами банківського рахунку № 57/ЗО-ЮО від 24.03.2014 року, банківського рахунку № 01 від 27.06.2014 року, банківського вкладу на вимогу № 2620/30/198903 від 01.07.2014 року, банківського вкладу на вимогу № 2620/30/198939 від 01.07.2014 року, банківського вкладу на вимогу № 2620/30/199197 від 01.07.2014 року, банківського вкладу на вимогу № 2630/30/178967 від 05.05.2014 року, банківського вкладу на вимогу № 2620/30/160455 від 21.02.2014 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 став кредитором Публічного акціонерного товариства "Міський Комерційний Банк" на загальну суму 536 839,38 грн.

Відповідно до постанови правління Національного банку України від 19.03.2015 № 187 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк". Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 64 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Міський комерційний банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Міський комерційний банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Міський комерційний банк" Тимошенка К.В. строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

03.04.2015 року позивачем на адресу відповідача надіслано заяву № б/н від 01.04.2015 року відповідно до якої позивач просив провести зарахування зустрічних вимог за Кредитним договором № 947/980-ЮО від 10.04.2013 року та договорами банківського рахунку № 57/ЗО-ЮО від 24.03.2014 року, банківського рахунку № 01 від 27.06.2014 року на суму 258 040,00 грн.

11.05.2015 року позивачем на адресу відповідача надіслано заяву № б/н від 08.05.2015 року відповідно до якої позивач просив провести зарахування зустрічних вимог за Кредитним договором № 947/980-ЮО від 10.04.2013 року та договорами банківського вкладу на вимогу № 2620/30/198903 від 01.07.2014 року, банківського вкладу на вимогу № 2620/30/198939 від 01.07.2014 року, банківського вкладу на вимогу № 2620/30/199197 від 01.07.2014 року, банківського вкладу на вимогу № 2630/30/178967 від 05.05.2014 року, банківського вкладу на вимогу № 2620/30/160455 від 21.02.2014 року на суму 248 519,60 грн.

Відповіді на вищезазначені заяви відповідач не надав.

Відсутність згоди відповідача на зарахування однорідних грошових вимог стало підставою для звернення позивача до суду для захисту своїх прав.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що Публічне акціонерне товариство "Міський комерційний банк" не мало можливості здійснити зарахування зустрічних вимог, оскільки задоволення вимог кредиторів банку щодо майнових зобов'язань здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку з встановленою черговістю погашення вимог кредиторів, а індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора позачергово є неможливим, та в протилежному випадку призведе до порушення прав інших кредиторів.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 2 статті 1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Згідно з частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 601 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, здійснюється в силу положень статті 601 Цивільного кодексу України та не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною; випадки, коли залік зустрічних однорідних вимог не допускається, визначені положеннями статті 602 Цивільного кодексу України. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог, в момент направлення такої заяви іншій стороні у зобов'язанні.

Таким чином суд зазначає, що зарахування здійснюється за наявності наступних умов:

1)вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов'язань, між двома особами, де кредитор одного зобов'язання є боржником іншого. Те саме повинно бути і з боржником;

2)вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов'язаннях повинні бути речі одного роду;

3)необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред'явити до зарахування вимоги за таким зобов'язанням, яке не підлягає виконанню.

Отже, зарахування є одностороннім правочином, для нього достатньо заяви однієї сторони.

Таким чином для зарахування зустрічних однорідних вимог необхідно щоб сторони одночасно брали участь у двох зобов'язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов'язанні був боржником в іншому зобов'язанні. Також зарахування можливе у разі однорідності вимог. Однорідність вимоги визначається однорідністю підстав виникнення зобов'язань, які зараховуються, оскільки зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Відповідно до постанови правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 187 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк". Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 64 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Міський комерційний банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Міський комерційний банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Міський комерційний банк" Тимошенка К.В. строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно. Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 356 від 17.03.2016 року продовжено строк здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" та повноважень ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" Оберемка Р.А. на два роки по 19.03.2018 року.

Положеннями статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 1 вказаного Закону унормовано, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Статтею 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Крім того, порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1)припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється;

2)банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3)строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4)припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку;

5)відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6)укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7)втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (частини 2 та 3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів").

Положеннями статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1)визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2)відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3)складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 1 та 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Частиною 4 вказаною вище статті передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Таким чином, з системного аналізу вищевикладеного, враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Міський Комерційний Банк",зарахування зустрічних однорідних вимог та задоволення вимог кредиторів банку, зокрема Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відкликання Національним банком України на момент даного спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи, зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури заявлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", при цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 25.03.2015 року зі справи № 910/9232/14.

Частинами 1 та 2 статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно з частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.09.2016 року

Суддя С.В. Стасюк