ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.09.2016р. Справа №905/2181/16

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», м.Київ,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1, м.Маріуполь

про стягнення 11283,72 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_2 за дов.

від відповідача: не зявився

від третьої особи: не зявився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь про стягнення матеріального збитку у розмірі 11283,72 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на виплату Товариству з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_3» страхового відшкодування в сумі 122567,44 грн, як вигодонабувачу за договором №302001/3 від 03.04.2015р. добровільного страхування транспорту, внаслідок чого до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» перейшло право вимоги до винних осіб. Виходячи з того, що страховиком відповідача понесені позивачем збитки були відшкодовані лише частково (в межах ліміту відповідальності 50000 грн), за твердженням позивача, наявні підстави для стягнення збитків у залишковій частині (11283,72 грн за наявності обопільної вини учасників дорожньо-транспортної пригоди) з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча».

Відповідач у відзиві №09/2323 від 17.08.2016р. просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що оскільки постановою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 27.11.2015р. по справі №264/7463/15-п, ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, то саме до вказаної особи має бути заявлена вимога про відшкодування завданої дорожньо-транспортною пригодою шкоди.

Представник відповідача у судове засідання 06.09.2016р. не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №40.

Ухвалою господарського суду від 09.08.2016р. до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_1.

Третя особа у судове засідання 06.09.2016р. не зявилась, будь-яких пояснень по суті спору не надала. Одночасно, за висновками суду, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи з урахуванням наступних обставин.

За змістом п.3.9.1 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За приписами ч.1 ст.64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

В силу норм ст.87 вказаного нормативно-правового акту повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, представникам сторін і третіх осіб, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

За змістом п.32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

У матеріалах справи наявна інформація щодо наступної адреси третьої особи: 87500, АДРЕСА_1, на яку судом 10.08.2016р. було скеровано ухвалу господарського суду від 09.08.2016р. з метою повідомлення третьої особи про час та місце розгляду справи. Відомостей щодо будь-яких інших контактних даних ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Вказана ухвала господарського суду або докази її вручення на теперішній час до господарського суду не повернулись.

Приймаючи до уваги, що ухвала господарського суду від 09.08.2016р. направлялась на адресу третьої особи, яка міститься у матеріалах справи, враховуючи наявність на вказаному процесуальному документі штампа канцелярії господарського суду про відправку останнього учасникам судового процесу, суд дійшов висновку про належне повідомлення, зокрема, третьої особи про час і місце розгляду справи.

З приводу неявки відповідача та ОСОБА_1 в судове засідання, господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Аналогічні за змістом обовязки в силу норм ст.27 Господарського процесуального кодексу України покладаються на третіх осіб.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач та третя особа, зокрема, у судове засідання 06.09.2016р. не зявились, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Крім того, суд зазначає, що строк розгляду справи мав закінчитись 14.09.2016р., внаслідок чого відкладення судового засідання на іншу дату та завчасне повідомлення учасників спору про наступне судове засідання було неможливим. При цьому, клопотань про продовження строку розгляду спору сторонами або третьою особою заявлено не було.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив:

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як свідчать матеріали справи, 03.04.2015р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДіПі Транс» (страхувальник) було підписано договір №302001/3 від 03.04.2015р. добровільного страхування транспорту, відповідно до якого визначено наступний транспортний засіб: марка/модель: Volvo FM 400, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску: 2008, період страхування з 03.04.2015р. до 02.04.2016р. Вигодонабувачем за цим правочином вказано Товариство з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_3».

За приписами ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування», зміст якої кореспондується з нормами ст.6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст.1.12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортною пригодою є подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Виходячи зі змісту довідки №76022426 про дорожньо-транспортну пригоду, 03.11.2015р. о 04 год. 40 хвил. на технологічній дорозі прохідних Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» у місті Маріуполі Донецької області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: 1. автомобіль Volvo FM 400, номерний знак НОМЕР_1, за кермом якого перебував ОСОБА_4, 2. самоскид, КАМАЗ 6520, номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1.

Згідно із попередніми висновками, які наявні у розділі ІV вказаної довідки, дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок недодержання ОСОБА_1 вимог п.п.9.11, 19.4, 31.6 та ОСОБА_4 вимог п.п.12.2, 19.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою №1306 від 10.11.2001р. Кабінету Міністрів України. Наявність вини останніх у зіткненні автомобілів підтверджена постановами Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 27.11.2015р. по справі №264/7463/15-п, від 17.11.2015р. по справі №264/7462/15-п.

В силу норм ч.2 ст.1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 990 вказаного кодексу встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За приписами п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, відшкодуванню у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу підлягають, зокрема, витрати, пов'язані з його відновлювальним ремонтом з урахуванням зносу.

Як свідчать матеріали справи, 04.11.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ДіПі Транс» звернулось до страховика з заявою, у відповідності до якої повідомило про дорожньо-транспортну пригоду 03.11.2015р.

За змістом звіту №316/ПЕ від 12.12.2015р. про оцінку вартості відновлюваного ремонту колісного транспортного засобу вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин пошкодженого транспортного засобу автомобіля Volvo FM 400, державний номер НОМЕР_1, складає 125293,20 грн без ПДВ.

У рахунку №53 від 21.12.2015р. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, вартість відновлювальних робіт Volvo FM 400, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням вартості деталей, була визначена на рівні 411255,50 грн без ПДВ.

Відповідно до страхового акту №00179852 від 05.02.2016р. позивача, Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» було погоджено виплату страхового відшкодування у розмірі 122567,44 грн (125293,20 грн 2725,76 грн франшизи).

Листом №109-02/2016 від 04.02.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_3», як вигодонабувач за договором №302001/4095/0001313 від 03.04.2015р., надало підтвердження перерахування суми страхового відшкодування на свій поточний рахунок.

Згідно із платіжним дорученням №004383 від 09.02.2016р. позивач перерахував на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_3» грошові кошти в сумі 122567,44 грн в якості страхового відшкодування за договором №302001/4095/0001313 від 03.04.2015р.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно із ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами ст.228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Таким чином, на підставі наведених норм законодавства та визначених судом обставин, враховуючи обопільну вину учасників дорожньо-транспортної пригоди, встановлену постановами Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 27.11.2015р. по справі №264/7463/15-п, від 17.11.2015р. по справі №264/7462/15-п, господарський суд дійшов висновку, що у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» виникло право вимоги до осіб, відповідальних за заподіяний Товариству з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_3» збиток в межах суми 61283,72 грн (122567,44 грн / 2).

Ухвалою господарського суду від 18.07.2016р. у Моторного (транспортного) страхового бюро України було витребувано відомості станом на 03.11.2015р. щодо страхової компанії, якою видано страховий поліс №АІ/7571494, за яким була застрахована цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки КАМАЗ 6520, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, який термін дії зазначеного полісу, які ним встановлені ліміти відповідальності та франшиза.

За змістом інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ станом на 03.11.2015р., яка була надана Департаментом інформаційного забезпечення, аналізу та методології страхування Моторного (транспортного) страхового бюро України на запит суду (лист №7/2-28/20359 від 27.07.2016р.), страхувальником автомобіля марки КАМАЗ 6520, державний номер НОМЕР_2, визначено Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», страховиком Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», ліміт відповідальності страховика по майну 50000 грн, франшиза 0 грн, термін дії вказаного поліса з 01.01.2015р. по 31.12.2015р.

Як вказує позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулось до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» з завою про стягнення грошових коштів в порядку регресу, у відповідь на яку останннє перерахувало 50000 грн в межах встановленого полісом №АІ/7571494 ліміту.

З огляду на часткове відшкодування понесених Приватним акціонерним товариствм «Страхова компанія «Уніка» витрат, виходячи з того, що власником та страхувальником автомобіля марки КАМАЗ 6520, державний номер НОМЕР_2, є Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», а за кермом вказаного транспортного засобу в день пригоди був працівник відповідача, за твердженням позивача, наявні підстави для стягнення понесених позивачем витрат у залишковій частині (11283,72 грн) з відповідача.

В силу норм ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.1172 вказаного нормативно-правового акту юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як зазначає позивач, на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 03.11.2015р., ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Маріупольский металургійний комбінат імені Ілліча». Аналогічні за змістом відомості містяться у постанові від 27.11.2015р. Іллічівського районного суду м.Маріуполя по справі №264/7463/15-п.

Ухвалою суду від 18.07.2016р. у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області було витребувано інформацію про перебування громадянина ОСОБА_1 у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (організаційно-правова форма якого змінена на приватне акціонерне товариство) станом на 03.11.2015р.

За змістом листа №9932/08-1 від 08.08.2016р. Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, який надійшов на запит суду, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» в період з серпня 2003 року по 5 листопада 2015 року.

У відзиві №09/2323 від 17.082016р. відповідачем вказану інформацію підтверджено та надано відповідні документи.

Ухвалою суду від 18.07.2016р. відповідача було зобовязано надати, в тому числі, докази часткової чи повної оплати відповідачем, визначеної позивачем суми різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (за наявності).

Відповідач вимоги суду у визначеній частині не виконав, витребуваних судом документів не представив. Разом з тим, у відзиві №09/2323 від 17.08.2016р. Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» просило відмовити у задоволенні позову у звязку з тим, що особою, яка відповідальна за заподіяний позивачу збиток, є ОСОБА_1

Проте, з огляду на встановлені судом вище обставини, а також приписи ст.ст.1172, 1194 Цивільного кодексу України, такі заперечення відповідача не заслуговують на увагу. Наразі, будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 заволодів транспортним засобом КАМАЗ 6520, державний номер НОМЕР_2, неправомірно, відповідачем не доведено, а судом не встановлено.

За таких обставин, виходячи з того, що матеріалами справи підтверджено понесення позивачем витрат у розмірі 61283,72 грн, часткового відшкодування цих витрат Приватним акціонерним товариством «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» (50000 грн), а також перебування ОСОБА_1 станом на 03.11.2015р. у трудових відносинах з відповідачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на користь позивача грошових коштів в сумі 11283,72 грн.

Судовий збір в сумі 1378 грн згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», м.Київ до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь про стягнення матеріального збитку у розмірі 11283,72 грн, задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (84504, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Левченка, буд.1, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (01032, м.Київ, вул.Саксаганського, буд.70А, ) суму матеріального збитку у розмірі 11283,72 грн, а також судовий збір в сумі 1378 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні 06.09.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 12.09.2016р.

Суддя Ю.О.Паляниця