РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2016Справа №910/14815/16

За позовом: приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АХА СТРАХУВАННЯ";

до: товариства з додатковою відповідальністю СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АЛЬФА-ГАРАНТ";

про стягнення 50.000,00 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Славський М.Г. - за довіреністю від 16.12.2015 № 3801/18;

відповідача: Ліповуз Д.І. - за довіреністю від 04.01.2016 № 01/340-49.

С У Т Ь С П О Р У :

Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АХА СТРАХУВАННЯ" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з додатковою відповідальністю СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АЛЬФА-ГАРАНТ" про стягнення з останнього страхового відшкодування в сумі 50.000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було заподіяно пошкодження транспортному засобу, який є предметом договору добровільного страхування, укладеного між позивачем і страхувальником.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.08.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/14815/16. Розгляд справи призначений на 12.09.2016.

В судовому засіданні 12.09.2016 оголошено перерву до 19.09.2016.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив частково з урахуванням того, що відповідно до консультації від 02.08.2016 № 31-R/22/2 на момент здійснення ДТП коефіцієнт фізичного зносу застрахованого ТЗ складає 54,6 %. Таким чином сума страхового відшкодування, який підлягає виплаті позивачу становить 80.670,18 грн. (фактично сплачене страхове відшкодування) - 33.158,68 грн. (знос) - 1.000,00 грн. (франшиза) = 46.511,50 грн.

Представник позивача подав до суду заперечення на відзив відповідача в яких зазначив про те, що відповідно до звіту від 25.02.2016 № 105 вартість матеріального збитку застрахованого ТЗ визначена з урахуванням фізичного зносу та становить 96.619,12 грн., а надана відповідачем консультація проведена з порушенням вимог методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

До господарського суду надійшла заява представника позивача, в якій останній повідомив про часткову сплату відповідачем суми страхового відшкодування в розмірі 46.511,50 грн. та про те, що не погашеною сумою заборгованості є 2.488,50 грн. (3.488,50 грн. - 1.000,00 грн.).

Вказана заява представника позивача розцінюється як зменшення позовних вимог, однак не може бути прийнята до розгляду, оскільки відповідно до поданих до суду довіреностей представник позивача Славський М.Г. не має повноважень для подачі до суду заяв про зменшення позовних вимог.

В судовому засіданні 19.09.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АХА СТРАХУВАННЯ", як страховиком, (далі - позивач) та гр. ОСОБА_3 (далі - страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу від 16.10.2015 № 56397а5кла (далі - Договір добровільного страхування).

Відповідно до предмету Договору добровільного страхування, позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, які пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме "FORD FUSION", із державним знаком СЕ 2570 ВА (далі - застрахований ТЗ).

25.12.2015 о 08:00 на вул. Кіквідзе, у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого ТЗ та транспортного засобу "CHEVROLET", із державним знаком НОМЕР_1, яким керував гр. ОСОБА_4

Факт ДТП підтверджується довідкою про ДТП № 83886556 (засвідчена копія наявна в матеріалах справи).

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 10.03.2016 у справі № 757/3614/16-п встановлено, що ДТП трапилося внаслідок порушень Правил подорожнього руху України водієм ОСОБА_4 (далі - винна особа) у зв'язку з чим, вказану фізичну особу притягнуто до адміністративної відповідальності, на підставі ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Внаслідок зазначеного вище ДТП застрахований ТЗ отримав механічні пошкодження.

Виходячи з приписів ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 Цивільного кодексу України).

У відповідності до звіту від 25.02.2016 № 105, здійсненого за замовленням позивача фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданого застрахованому транспортного засобу, становить 95.619,12 грн.

Вартість відновлюваного ремонту автомобіля в результаті його пошкодження у вказаній вище ДТП визначено позивачем на підставі рахунку-фактури від 04.01.2016 № 00002, звіту від 25.02.2016 № 105 та страхового акту від 18.01.2016 № 1.003.15.18573/VESKO430.

Виходячи з приписів ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 Цивільного кодексу України).

Позивач на підставі Договору добровільного страхування, з урахуванням рахунку-фактури від 04.01.2016 № 00002, звіту від 25.02.2016 № 105 та страхового акту від 18.01.2016 № 1.003.15.18573/VESKO430, здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 80.670,18 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 19.01.2016 № 217 935, засвідчена копія якого наявна в матеріалах справи.

За правилами, встановленими ст. 27 Закону України "Про страхування " та ст. 993 ЦК України, позивач є саме тією особою, до якої перейшло право вимоги від відповідача страхового відшкодування, виплаченого страхувальникові на підставі Договору добровільного страхування.

Згідно інформації, наданої Моторним (транспортним) страховим бюро України, станом на момент виникнення ДТП, цивільно-правова відповідальність винної особи застрахована товариством з додатковою відповідальністю СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АЛЬФА-ГАРАНТ" (далі - відповідач), що підтверджується Полісом серії АЕ № 4499690 (далі - Договір обов'язкового страхування). Виходячи з Договору обов'язкового страхування, забезпеченим транспортним засобом є - "CHEVROLET", із державним знаком НОМЕР_1, тобто той самий автомобіль, яким керувала винна у настанні ДТП особа, ліміт за шкоду заподіяну майну становить 50.000,00 грн., а франшиза - 1.000,00 грн.

Так, позивач, з метою реалізації свого права, забезпеченого ст. 27 ЗУ "Про страхування" та ст. 993 ЦК України, звернувся до відповідача із претензією від 19.04.2016 № ЕЛ_0290 про відшкодування страхової виплати.

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк виконання грошового зобов'язання страховика за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів по виплаті особі страхового відшкодування, яка має право на отримання такого відшкодування, становить 90 днів з моменту отримання відповідної заяви.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення відповідачем його грошового зобов'язання за Договором обов'язкового страхування, відповідач вказану вище претензію позивача не виконав. Наведена обставина призвела до звернення позивача до господарського суду за захистом свого порушеного права та охоронюваного законом інтересу шляхом стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 50.000,00 грн.

Виходячи з наданого відповідачем в судовому засіданні платіжного доручення від 18.08.2016 відповідачем здійснено часткову оплату страхового відшкодування, а саме в розмірі 46.511,50 грн. (належним чином завірена копія наявна в матеріалах справи).

З огляду на те, що відповідачем частково здійснено сплату суми страхового відшкодування вже після звернення останнього до господарського суду із позовом, на підставі якого було порушено провадження у даній справі, суд дійшов висновку, що провадження в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача частини страхового відшкодування в сумі 46.511,50 грн. підлягає припиненню в порядку, передбаченому п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, тобто з підстав відсутності предмету спору в цій частині.

Вимога позивача про стягнення з відповідача решти страхового відшкодування в розмірі 3.488,50 грн. підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з пунктом 3.9 методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика) фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв'язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників. Фізичний знос може також визначатись шляхом урахування погіршення технічного стану КТЗ унаслідок отриманих і усунених пошкоджень залежно від вартості їх усунення.

В обґрунтування застосування до застрахованого ТЗ коефіцієнту фізичного зносу відповідачем подана до суду консультація від 02.08.2016 № 31-R/22/2, в якій зазначено, що на момент здійснення ДТП коефіцієнт фізичного зносу застрахованого ТЗ складає 54,6 %. При цьому визначення коефіцієнту фізичного зносу здійснене на підставі п. 7.38 Методики.

Згідно з пунктом 7.38 Методики значення ЕЗ (де ЕЗ - коефіцієнт фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 (п. 7.39 Методики).

Виходячи з наведених норм права та матеріалів справи, судом встановлено, що роком випуску застрахованого транспортного засобу є 2010, а ДТП мало місце 25.12.2015, тому строк експлуатації даного транспортного засобу не перевищує семи років. Також відповідачем не подано до суду належних та допустимих доказів, які б вказували на винятки, передбачені п. 7.39 Методики.

Таким чином, консультація від 02.08.2016 № 31-R/22/2 не може бути прийнята судом як належний та допустимий доказ визначення коефіцієнту фізичного зносу застрахованого ТЗ з урахуванням положень п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та положень Методики.

Подані відповідачем відомості із системи AUDATEX про те, що застрахований ТЗ на дату страхового випадку вже перебував в інших ДТП судом до уваги не приймаються, оскільки вказані відомості можуть бути введені в систему будь-якою страховою компанією або особою, яка має відповідний доступ до вказаної системи.

Більш того відповідно до звіту від 25.02.2016 № 105, вартість матеріального збитку в сумі 95.619,12 грн. визначена з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових транспортного засобу. Вказана оцінка виконана у відповідності до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та Методики.

Відповідно до п. 12.1. ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Враховуючи вказані норми права та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, виплаченої позивачем страхувальникові за Договором добровільного страхування, підлягає задоволенню в розмірі 2.488,50 грн. (зменшення на розмір франшизи, встановленої у Полісі серії АЕ № 4499690).

Враховуючи, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, тому суд, керуючись ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладає витрати по сплаті судового збору на товариство з додатковою відповідальністю СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АЛЬФА-ГАРАНТ".

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що позов задоволенню не підлягає, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49 та ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Провадження у справі № 910/14815/16 в частині стягнення з товариства з додатковою відповідальністю СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АЛЬФА-ГАРАНТ" суми страхового відшкодування в розмірі 46.511,50 грн. - припинити.

2. Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АЛЬФА-ГАРАНТ" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; ідентифікаційний код 32382598, з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АХА СТРАХУВАННЯ" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8; ідентифікаційний код 20474912, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду) страхове відшкодування в сумі 2.488 (дві тисячі чотириста вісімдесят вісім) грн 50 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1.378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21 вересня 2016 року

Cуддя С.В. Балац