УХВАЛА

про повернення позовної заяви

14.09.2016Справа № 910/16712/16

Суддя Гумега О.В., розглянувши

позовну заяву Об'єднання підприємств "Український музичний альянс"

до Іноземного підприємства "Логін"

про виплату відрахувань (відсотків) у розмірі 318 913,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Об'єднання підприємств "Український музичний альянс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Іноземного підприємства "Логін" 318 913,42 грн. відрахувань (відсотків) за імпортоване на митну територію України обладнання за період з 07.03.2014 по 25.12.2014, із застосуванням якого у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, згідно з переліком, визначеним додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 №992 "Про розмір відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах".

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що позовна заява Об'єднання підприємств "Український музичний альянс" № б/н від 07.09.2016 (вх. № 16712/16 від 09.09.2016) і додані до неї документи підлягають поверненню без розгляду з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної суми.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України передбачено, що позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, на яких грунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обгрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

В абз. 4 стор. 3 позовної заяви позивач зазначив, що "Відповідно до отриманих Позивачем даних, Відповідачем було імпортовано на митну територію України у період з 07.03.2014 року по 25.12.2014 року запам'ятовувальні пристрої з кодами згідно з УКТЗЕД (Український класифікатор товарів зовнішньоекономічної діяльності) та контрактної (фактурної) вартості 40 283 193,93 грн., флеш-картки з кодом згідно з УКТЗЕД контрактної (фактурної) вартості 2 238 598,94 грн., на загальну суму 42 521 790,27 грн. та інші товари.".

В свою чергу, виходячи з вищенаведеної вартості імпортованих відповідачем на митну територію України запам'ятовувальних пристроїв, флеш-карт, позивач розрахував розмір заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 318 913,42 грн. та саме цю суму визначив в якості ціни даного позову. Зокрема, в абз. 6 стор. 3 позовної заяви позивач зазначив, що "Таким чином, розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем складає 318 913,42 грн. (42 521 790,27 грн. * 0,75% = 318 913,42 грн.)".

З урахуванням норм п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" позивач визначив суму судового збору за подання даного позову в сумі 4 783,02 грн. (1,5% саме від визначеної позивачем ціни позову).

Водночас, зміст позовної заяви не містить жодних зазначень з приводу того, які саме "отримані Позивачем дані" (відповідний лист, повідомлення, довідка, відповідь на запит, тощо) містили відомості, згідно яких позивач в абз. 4 стор. 3 позовної заяви стверджує про те, що "... Відповідачем було імпортовано на митну територію України у період з 07.03.2014 року по 25.12.2014 року запам'ятовувальні пристрої ... контрактної (фактурної) вартості 40 283 193,93 грн., флеш-картки ... контрактної (фактурної) вартості 2 238 598,94 грн., на загальну суму 42 521 790,27 грн. та інші товари.". При цьому жодні докази на підтвердження існування вказаних даних не додані позивачем в якості додатків до даної позовної заяви, що безпосередньо підтверджується зазначеним у позовній заяві переліком "Додатків".

Таким чином, за відсутності зазначення у позовній заяві доказів, що підтверджують позов, зокрема, доказів на підтвердження імпорту відповідачем на митну територію України у період з з 07.03.2014 по 25.12.2014 запам'ятовувальних пристроїв саме вартістю 40 283 193,93 грн., флеш-карт саме вартістю 2 238 598,94 грн., в всього на загальну суму 42 521 790,27 грн., наведений позивачем у позовній заяві розрахунок позовних вимог (42 521 790,27 грн. * 0,75% = 318 913,42 грн.) не є обгрунтованим.

Відповідно до абз. 5 п. 3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", підставою для повернення позовної заяви є також відсутність викладу обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, та незазначення доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини. Господарський суд повертає позовну заяву, що не містить обґрунтованого розрахунку стягуваної чи оспорюваної суми, або такий розрахунок не додано до заяви.

Крім того, згідно з п. 2.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VІ ГПК України", де зазначено, що одним з реквізитів позовної заяви є ціна позову, яку зазначає позивач і з якої обчислюється судовий збір. Якщо позивачем зазначено в заяві ціну позову, але в ній не наведено обґрунтованого розрахунку такої ціни, або його не додано до позовної заяви, або позивачем не зазначена вартість спірного майна та/або не подано доказів в обґрунтування цієї вартості, то позовна заява підлягає поверненню на підставі пункту 3 частини першої статті 63 ГПК.

Отже, у позовній заяві не вказано доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, відсутній обгрунтований розрахунок стягуваної суми, що є підставою для повернення позову без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Пунктом 3 частини 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що на позивача покладається обов'язок додати до позовної заяви документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Частиною 2 статті 44 ГПК України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень.

Згідно з п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Отже, за подання даної позовної заяви з визначеною позивачем ціною позову в сумі 318 913,42 грн. останній мав сплатити судовий збір у розмірі 4 783,70 грн. (1,5% ціни позову).

На підтвердження сплати судового збору за подання даної позовної заяви в якості додатку до позовної заяви додане платіжне дручення № 57 від 29.08.2016 на суму 4 783,02 грн., що свідчить про сплату позивачем судового збору у меншому розмірі, наіж передбачено законодавством.

Зважаючи на викладене, позивач не дотримався приписів п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, що тягне за собою наслідки, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

При цьому судом враховано правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Отримання позовної заяви і доданих до неї документів усіма учасниками процесу є обов'язковою передумовою розгляду справи судом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Належним доказом відправлення відповідачеві позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), надані в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

До позовної позивачем додано опис вкладення в цінний лист № 036 від 09.09.2016 з відміткою відділу поштового зв'язку про відправлення, з якого вбачається направлення позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу на адресу: 03113, Київ, вул. проспект Перемоги, буд. 62-Б.

Однак позивачем до позовної заяви не додано жодних доказів на підтвердження факту знаходження та отримання будь-якої поштової кореспонденції відповідачем за вказаною адресою.

Суд звертає вашу увагу, на необхідність відправлення копії позовної заяви та доданих до неї документів на адресу відповідача за даними його державної реєстрації як суб'єкта господарювання.

Відтак, позивачем не надано належних доказів направлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів в супереч вимог п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України. Дана обставина є суттєвою, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, тоді як у даному випадку відповідач позбавляється можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву, з урахуванням усіх обставин, на які посилається позивач та поданих ним доказів.

Тож, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не дотримано вимог ч. 1 ст. 56 та п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, що, в свою чергу, є підставою для повернення позовної заяви і доданих до неї документів відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Разом з тим суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись п.п. 3, 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути без розгляду.

Суддя О.В.Гумега