ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2016 року Справа № 904/5895/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чимбар Л.В. (доповідач),

суддів: Антонік С.Г., Виноградник О.М.

при секретарі судового засідання Мацекос І.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність № б/н від 01.04.2015р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №09-32/363 від 25.07.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2016 року у справі №904/5895/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів, м. Дніпро

до: Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, м. Київ

про: визнання недійсними пунктів договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2016 року (суддя: Васильєв О.Ю.) в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ПАТ Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів» звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення, та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Посилається на те, що визначена у п.3.5. та 5.3. кредитного договору неустойка у вигляді пені є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст. 509 та ч.1 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Також скаржник посилається на те, що під час розгляду справи суд першої інстанції повинен був дослідити, чи отримав відповідач в установленому порядку ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій.

Відповідач у своєму відзиві просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 14.09.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 28.04.12 р. між ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк ( банк ) та ПАТ Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів ( позичальник ) укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №20-1574/2-1 , відповідно до якого банк зобовязується надати позичальнику кредит шляхом відкриття не відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 10 000 000,00 доларів США (ліміт кредитної лінії), на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, встановлені договором (п.2.1 договору).

Відповідно до п.2.2 кредитного договору дата остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту 29.09.15р.

Відповідно до графіку зменшення ліміту кредитної лінії:

- з 29 квітня 2013 р. ліміт встановлюється в сумі 6 700 000,00 доларів США;

- з 29 квітня 2014 р. ліміт встановлюється в сумі 3 400 000,00 доларів США;

- з 29 квітня 2015 р. ліміт встановлюється в сумі 0,00 доларів США.

У разі несвоєчасного погашення суми, що перевищує ліміт кредитної лінії, датою остаточного повернення всіх коштів за кредитною лінією є п'ятий робочий день з дня, у якому сталось таке перевищення.

За умовами пункту 2.3 кредитного договору кредит надається із наступним цільовим призначенням: поповнення обігових коштів.

Згідно з п.3.1 кредитного договору кредит надається банком позичальнику в межах сум та відповідно до термінів, визначених пп.2.1, 2.2 кредитного договору на підставі заяви позичальника на отримання кредитних коштів, шляхом перерахування грошових коштів безпосередньо, з позичкового рахунку позичальника №952/840, відкритого банком в ПАТ Промінвестбанку, м. Київ, код банку 300012 на поточний рахунок позичальника №508/840, який відкрито позичальником у філії Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Дніпропетровськ, код банку 305437. При цьому, допускається часткове або повне конвертування кредитних коштів у гривню або іншу валюту згідно з умовами та на цілі, передбачені Кредитним договором. На кредит, отриманий в іноземній валюті, розповсюджуються умови та правила валютного регулювання та валютного контролю, встановлені чинним законодавством.

Відповідно до п.3.2 кредитного договору (поміж-іншим) проценти за користування кредитом нараховуються банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються позичальником, виходячи із встановленої Кредитним договором процентної ставки в розмірі 3-місячний LIBOR + 9,25 (дев'ять цілих двадцять п'ять сотих) процентів річних, але не більше 15,0 (п'ятнадцять % річних).

За умовами п.3.5 Кредитного договору ( в редакції договору про внесення змін та доповнень №20-1594/2-1 від 28.04.2012р.) у випадку, якщо Банком застосована до позичальника неустойка у вигляді пені, остання нараховується Банком з дати виникнення обставин, що є підставою для застосування пені, до дати припинення цих обставин включно, та сплачується відповідачем у порядку, передбаченому п.3.2 цього Договору для нарахування та сплати процентів, на рахунок, номер якого повідомляється Банком відповідачу негайно після його відкриття. Розрахунок пені, передбаченого цим Договором, здійснюється у гривневому еквіваленті, з використанням офіційного щоденного курсу іноземних валют, встановленого Національним банком України. Пеня сплачуються у національній валюті України.

У відповідності із п.п.3.12.1 кредитного договору позичальник зобов'язується починаючи з 01.06.2012 р. забезпечити спрямування доходу (виручки) від реалізації продукції, надання послуг, виконання робіт, в національній та іноземній валютах на свої рахунки, відкриті в банку, в обсязі пропорційному заборгованості відповідача перед ПАТ Промінвестбанк в його загальному кредитному портфелі. Розрахунок частки надходжень здійснюється щоквартально на основі даних щодо загальних грошових потоків відповідача та банківських даних щодо надходжень, розрахованих згідно з методикою банку (визначається на основі довідок з усіх обслуговуючих банків, які відповідач зобов'язаний надавати в банк щоквартально).

За умовами п.п.3.12.3 кредитного договору позичальник зобов'язується, починаючи з 01.06.2012р. здійснювати валютообмінні операції (купівля-продаж, конверсія валюти) через рахунки, відкриті в ПАТ Промінвестбанк в щомісячному обсязі не менше 3 500 000,00 доларів США або його еквіваленту в іншій валюті.

Згідно п.п.3.12.4 кредитного договору при виявленні за результатами розрахунку порушень позичальником п.п.3.12.1, 3.12.3 кредитного договору, банк має право з 1-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому проводився розрахунок, збільшити розмір процентів за користування кредитом, передбачений пунктами 3.2, 3.4 кредитного договору на 2 процентних пункти, про що вносяться зміни до кредитного договору шляхом укладання окремого договору протягом 10 банківських днів з моменту направлення банком повідомлення позивальнику про необхідність таких змін (з урахуванням часу поштового обігу), а в разі відсутності відповіді позичальника або його незгоді із запропонованим розміром процентів за користування кредитом цей Договір може бути розірваний за ініціативи однієї із сторін у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Згідно з п. 4.2.1, 4.2.2 кредитного договору позичальник зобовязався використовувати кредит за цільовим призначенням і у встановлений кредитним договором строк повернути отримані суми кредиту та своєчасно сплачувати плату за кредит та проценти за неправомірне користування кредитом на умовах і в порядку, передбачених кредитним договором, а також суми передбаченої цим Договором неустойки.

За умовами п.4.2.6 кредитного договору позичальник зобовязався незалежно від настання кінцевого строку погашення кредиту сплатити заборгованість за кредитом, усі нараховані проценти за користування кредитом та неустойку за умови настання обставин, вказаних у п.4.3.4 кредитного договору.

Пунктом 4.3.4 кредитного договору встановлено, що банк має право вимагати від позичальника (незалежно від настання строку погашення кредиту) дострокового повернення кредиту, та/або процентів за користування кредитом, та/або суми неустойки, передбачених цим договором, письмово попередивши про необхідність такої сплати не менше ніж за 10 (десять) календарних днів до вчинення необхідних дій по примусовому стягненню коштів, у випадках, зокрема коли позичальник не виконав у строк свої обовязки по поверненню кредиту та/або сплаті процентів за користування кредитом та/або інші обовязки по сплаті грошових коштів, передбачені цим договором.

Відповідно до п.5.3 кредитного договору ( в редакції договору про внесення змін та доповнень №20-1594/2-1 від 28.04.12р. та договору про внесення змін та доповнень №142/02-13 від 25.04.13р. ) (а.с.25-28, 43-46), за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом, та/або плати за кредит, та/або процентів за неправомірне користування кредитом позичальник сплачує пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення, та нараховується щоденно. За несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, та/або плати за кредит, та/або процентів за неправомірне користування кредитом, що нараховані після настання кінцевої дати повернення кредиту, що вказана у п.2.2 цього договору, пеня не нараховується. (а.с.14-24).

Договором про внесення змін №63/02-14 від 27.05.2014 р. були внесені наступні зміни та доповнення до кредитного договору, а саме ( поміж-іншим): пункти 2.1, 2.2 та 3.2 Кредитного договору змінені та викладені в новій редакції: 2.1. Банк на умовах, встановлених цим Договором, надає позичальнику кредит шляхом відкриття траншевої не відновлюваної кредитної лінії (далі - Кредитна лінія) у сумі, яка не може перевищувати 6 700 000,00 (шість мільйонів сімсот тисяч) доларів США (далі - Ліміт кредитної лінії) на умовах, встановлених цим Договором, далі кредит або кредитна лінія, а позичальник зобов'язується повернути наданий у межах Кредитної лінії кредит, сплатити проценти, комісійні винагороди, встановлені цим Договором за користування кредитом, наданим позичальнику у межах Кредитної лінії, та виконати інші зобов'язання , що пов'язані з наданим позичальнику кредиту в межах Кредитної лінії. Дата остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту - 29 квітня 2015 р. Кредитування відбувається шляхом надання позичальнику кредитних коштів в межах окремих Траншів, загальна сума яких не може перевищувати Ліміт кредитної лінії. Позичальник здійснює повернення кредиту шляхом перерахування коштів на рахунок №9728/840, відкритий в ПАТ Промінвестбанк, код Банку 300012; 2.2. Враховуючи наявну у Позичальника заборгованість по поверненню суми Кредиту у сумі 6 700 000,00 (шість мільйонів сімсот тисяч) доларів США, Сторони домовились розділити таку заборгованість на окремі Транші (Транш 1 та Транш 2), з наступними умовами користування Кредитом: а) Розмір Траншу 1-3 300 000,00 (три мільйони триста тисяч) доларів США. Кінцевий термін повернення Кредиту, наданого в межах Траншу 1 - 15 грудня 2014 року. б) Розмір Траншу 2-3400 000,00 (три мільйони чотириста тисяч) доларів

США. Кінцевий термін повернення Кредиту, наданого в межах Траншу 2 - 29 квітня

2015 року. Транші є невідновлювальним Кредитом, і після сплати заборгованості по поверненню суми Кредиту (повністю або частково), позичальник втрачає право на отримання Кредиту у розмірі різниці між розміром Траншу та розміром поточної заборгованості по сплаті суми Кредиту (а.с.47-49)

У звязку з невиконанням позивачем грошових зобовязань за спірним кредитним договором рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2016р. у справі №904/2822/16 з позивача на користь відповідача стягнута заборгованість на загальну суму 8031000,00 доларів США та 92926139,08грн.

Позивач звернувся з позовом до господарського суду Дніпропетровської області про визнання недійсним пунктів кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-1574/2-1 від 28.04.2012р., посилаючись на незаконність умов щодо нарахування та сплата пені за несвоєчасне погашення кредиту ( наданого в доларах США ) в національній валюті у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, оскільки у НБУ відсутні повноваження щодо встановлення облікової ставки для іноземної валюти .

Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок та зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.3 ст. 3 ЦК України та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договорів та визначені умов з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства, вимог розумності і справедливості.

В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів на момент їх вчинення недійсними та настання відповідних наслідків (відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору).

Згідно ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), зокрема, грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п.8.1. постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.13р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань згідно з частиною другою статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Частина третя статті 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до частини другої статті 198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону. За пунктом 3.3 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів.

Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.93 N 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Положення частини другої статті 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов'язання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.93 N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Приписами ч.3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань).

Положеннями ч. 1 ст. 230, ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України, ч. 3 ст. 549, ч. 1 ст. 612 ЦК України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено зобов'язання учасника господарських відносин сплатити штрафні санкції у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання, зокрема, у вигляді пені, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, розмір яких, зазвичай, визначається обліковою ставкою Національного банку України та не може перевищувати подвійної облікової ставки, що діяла у відповідний період. У силу ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Господарський суд, враховувавши наведені норми права, зробив правильний висновок про те, що максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні .

Сторони (позивач та відповідач) погодили текст та дійшли згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, підписали та приступили до виконання взятих на себе зобов'язань відповідно до умов договору. Тобто спірний договір підписано сторонами на добровільних засадах та відповідає їх намірам по безумовному виконанню взятих на себе зобовязань.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що сторони правомірно визначили на свій розсуд умови договору щодо порядку виконання грошових зобовязань за спірним договором, тобто, відсутні законні підстави для визнання судом недійсними п.3.5. кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-1574/2-1 від 28.04.2012р. ( з урахуванням доповненням абзацом 2 згідно з п.5. договору про внесення змін та доповнень №20-1594/2-1 від 28.04.2012р. до вищезазначеного кредитного договору) та п.5.3. цього ж договору ( з урахуванням змін і доповнень згідно з п.10. договору про внесення змін та доповнень №20-0323/2-1 від 15.02.13р. до вищезазначеного кредитного договору)

Вказане спростовує доводи апеляційної скарги про те, що визначена у п.3.5. та 5.3. кредитного договору неустойка у вигляді пені є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст. 509 та ч.1 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що під час розгляду справи суд першої інстанції повинен був дослідити, чи отримав відповідач в установленому порядку ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій, оскільки до матеріалів справи під час розгляду справи судом першої інстанції було надано копію генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» № 1 від 05.10.2011р. (а.с. 73-76).

Інші доводи апеляційної скарги не приймаються судом до уваги, оскільки не впливають на вирішення справи по суті.

Таким чином, рішення господарського суду Дніпропетровської області відповідає чинним нормам матеріального та процесуального законодавства, встановленим фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2016 року у справі №904/5895/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий Л.О. Чимбар

Суддя О.М. Виноградник

Суддя С.Г. Антонік

Постанова виготовлена в повному обсязі 16.09.2016року.