донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

14.09.2016 справа № 905/2297/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за дов. № 200 від 12.05.2016,
від відповідача:ОСОБА_5 за дов. № 17 від 15.02.2016,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуРегіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків,
на ухвалу Господарського суду Донецької області
від04.08.2016
по справі№905/2297/16 (суддя Паляниця Ю. О.)
за позовомПриватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м. Маріуполь Донецької області,
доРегіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків,
провизнання переважного права оренди та внесення змін до договору

Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі ПрАТ «ММК ім. Ілліча»), м. Маріуполь Донецької області, звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (далі РВ ФДМ України по Донецькій області), м. Харків, про визнання за ПрАТ «ММК ім. Ілліча» переважного права оренди цілісного майнового комплексу Державного науково-виробничого підприємства «Укрмеханобр» на новий термін до 31.03.2021 шляхом визнання судом укладеним договору оренди № 240 від 14.07.2015 у редакції станом на 31.07.2016.

До канцелярії Господарського суду Донецької області 02.08.2016 надійшла заява (клопотання) ПрАТ «ММК ім. Ілліча», в якому позивач просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони РВ ФДМ України по Донецькій області вилучати у ПрАТ «ММК ім. Ілліча» цілісний майновий комплекс Державного науково-виробничого підприємства «Укрмеханобр» (далі ДНВП «Укрмеханобр»), передавати його у користування, розпорядження, зберігання будь-яким юридичним і фізичним особам та чинити перешкоди ПрАТ «ММК ім. Ілліча» у користування цілісним майновим комплексом ДНВП «Укрмеханобр»; заборони будь-яким юридичним особам, установам та організаціям незалежно від форми власності та підпорядкування та/або фізичним особам приймати від РВ ФДМ України по Донецькій області цілісний майновий комплекс ДНВП «Укрмеханобр» у користування, розпорядження, зберігання та чинити перешкоди ПрАТ «ММК ім. Ілліча» у користування ним; заборони будь-яким юридичним особам, установам та організаціям незалежно від форми власності та підпорядкування виносити чи приймати рішення та вчиняти будь-які дії, спрямовані на заборону, обмеження, зупинення або припинення господарської та/або виробничої діяльності ПрАТ «ММК ім. Ілліча» щодо використання цілісного майнового комплексу ДНВП «Укрмеханобр» за його цільовим призначенням, у тому числі шляхом вилучення у ПрАТ «ММК ім. Ілліча» цілісного майнового комплексу ДНВП «Укрмеханобр».

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 04.08.2016 заява (клопотання) позивача про забезпечення позову задоволено частково та вжив таких заходи до забезпечення позову шляхом: заборони РВ ФДМ України по Донецькій області вилучати у ПрАТ «ММК ім. Ілліча» цілісний майновий комплекс Державного науково-виробничого підприємства «Укрмеханобр» (далі ДНВП «Укрмеханобр»), передавати його у користування, розпорядження, зберігання будь-яким юридичним і фізичним особам та чинити перешкоди ПрАТ «ММК ім. Ілліча» у користуванні цілісним майновим комплексом ДНВП «Укрмеханобр»; заборони будь-яким юридичним особам, установам та організаціям незалежно від форми власності та підпорядкування та/або фізичним особам приймати від РВ ФДМ України по Донецькій області цілісний майновий комплекс ДНВП «Укрмеханобр» у користування, розпорядження, зберігання та чинити перешкоди ПрАТ «ММК ім. Ілліча» у користуванні ним; заборони будь-яким юридичним особам, установам та організаціям незалежно від форми власності та підпорядкування виносити чи приймати рішення та вчиняти будь-які дії, спрямовані на заборону, обмеження, зупинення або припинення господарської та/або виробничої діяльності ПрАТ «ММК ім. Ілліча» щодо використання цілісного майнового комплексу ДНВП «Укрмеханобр» за його цільовим призначенням, у тому числі шляхом вилучення у ПрАТ «ММК ім. Ілліча» цілісного майнового комплексу ДНВП «Укрмеханобр».

Відповідач, не погодившись з винесеною ухвалою, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 03.08.2016 у справі № 905/2297/16 та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову. Заявник апеляційної скарги посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема, апелянт вважає, що місцевий господарський суд при винесенні оскаржуваної ухвали не обґрунтував розумності й адекватності застосування таких заходів та імовірність утруднення виконання або невиконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог, а також не забезпечив балансу інтересів сторін. Крім того, відповідач зазначає, що Законом України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено переважне право орендаря не на продовження строку дії договору оренди, а на укладення договору оренди на новий термін, а тому заходи забезпечення позову спрямовані на захист права, якого не існує.

Представник позивача у судовому засіданні та у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду без змін як законну та обґрунтовану.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи і заперечення, викладені в апеляційній скарзі, та просить її задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати з викладених вище підстав.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 07.09.2016 у цій справі з метою повного та всебічного дослідження обставин справи у їх сукупності відповідно до статті 106 ГПК України у Господарського суду Донецької області були витребувані копії позовної заяви та доданих до неї документів для розгляду заяви (клопотання) позивача по суті.

Зазначені матеріали були надані апеляційному суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши надані матеріали, вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, виходячи з такого.

Відповідно до статті 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 67 ГПК України позов забезпечується накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Забезпечення позову заходами, не передбаченими ГПК України, не допускається.

При розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення позову судом не вирішується питання правомірності заявлених позовних вимог і наявності підстав для його задоволення. У цьому випадку судом встановлюється саме існування спору й обираються адекватні заходи для забезпечення позову, які будуть діяти до моменту набуття судовим рішенням законної сили.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (пункт 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 26.12.2011 № 16).

Як вбачається з матеріалів справи, РВ ФДМ України по Донецькій області 11.08.2016 звернулось до ПрАТ «ММК ім. Ілліча» із заявою (вих. № 11-04-04450) про припинення дії Договору оренди № 240 від 14.07.2005 у порядку частини другої статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (а. с. 71).

При цьому РВ ФДМ України по Донецькій області вимагає повернути орендоване майно, посилаючись на те, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України листом від 11.04.2016 (вих. № 3242-0/10473-07) повідомило ПрАТ «ММК ім. Ілліча» про відмову у продовженні строку дії Договору оренди № 240 від 14.07.2005, оскільки має намір використовувати спірний цілісний майновий комплекс для власних потреб.

Листом від 15.07.2016 (вих. № 3241-12/21866-07) Міністерство економічного розвитку і торгівлі України підтвердило, що його позиція про повернення спірного цілісного майнового комплексу з оренди залишається незмінною (а. с. 185).

За змістом пункту 1.1 Договору оренди № 240 від 14.07.2005 (а. с. 99-104) предметом цього Договору є цілісний майновий комплекс державного науково-виробничого підприємства «Укрмеханобр», що зумовлює застосування особливого порядку повернення обєкта оренди.

Згідно з визначенням, наведеним у пункті 3 Положення про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, затвердженого наказом Фонду державного майна України 29.12.2010 № 1954, цілісний майновий комплекс це обєкт, сукупність активів якого забезпечує провадження окремої діяльності, що визначає загальнодержавне значення підприємства, на постійній і регулярній основі. Цілісними майновими комплексами можуть бути структурні підрозділи, які в установленому порядку виділяються в самостійні обєкти. Визначення загальнодержавного значення обєктів здійснюється відповідно до статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна».

Відповідно до пункту 11 Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997 № 847, у разі надіслання орендарю письмового повідомлення про непродовження або розірвання договору оренди та неможливості проведення інвентаризації і відповідно оцінки майна у звязку з ненаданням орендарем представників до складу інвентаризаційної комісії, відмовою утворювати робочі інвентаризаційні групи, допускати членів інвентаризаційної комісії на обєкт оренди та надавати достовірну і в повному обсязі інформацію, а також настанням обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) повернення (передача) майна здійснюється в такому порядку: орендодавець приймає рішення про згоду на передачу орендованого цілісного майнового комплексу уповноваженому органу управління шляхом видання відповідного наказу та повідомляє про це уповноважений орган управління; уповноважений орган управління, у тому числі визначений Кабінетом Міністрів України, визначає державне підприємство, у повне господарське відання якого буде передано цілісний майновий комплекс, що повертається з оренди; орендодавець та уповноважений орган управління приймають рішення про передачу орендованого цілісного майнового комплексу зазначеному органу управління шляхом видання наказу, якщо інше не визначено Кабінетом Міністрів України; уповноважений орган управління видає наказ щодо приймання зазначеним державним підприємством у повне господарське відання цілісного майнового комплексу, що повертається з оренди, та проведення державним підприємством інвентаризації самостійно протягом трьох місяців після прийняття ним майна на баланс; на виконання наказу уповноваженого органу управління державне підприємство здійснює комплекс заходів щодо: приймання цілісного майнового комплексу у повне господарське відання; прийняття майна на баланс за даними останньої інвентаризації майна; здійснення інвентаризації майна протягом трьох місяців після прийняття його на баланс.

Як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Державне підприємство науково-виробниче підприємство «Укрмеханобр» припинено внаслідок правонаступництва, про що до реєстру 20.07.2006 внесено відповідний запис (а. с. 198-202).

Правонаступником ДНВП «Укрмеханобр» визначено ПрАТ «ММК ім. Ілліча».

На теперішній час гірничо-збагачувальний комплекс «Укрмеханобр», створений на базі спірного цілісного майнового комплексу, є структурним підрозділом ПрАТ «ММК ім. Ілліча», що свідчить про тісний виробничий та організаційно-адміністративний зв'язок з підприємством позивача.

Таким чином, сама лише процедура передання цілісного майнового комплексу з оренди вимагає від сторін вчинення значної кількості дій, які, зокрема, можуть призвести до порушення виробничо-господарського циклу діяльності підприємства позивача, звільнення працівників, зміни організаційної структури товариства тощо.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, передбачене договором оренди право орендаря на продовження цього договору має економічну цінність і юридично належить орендарю (тобто, укладаючи договір оренди, орендар обґрунтовано розраховував на продовження договору оренди). У звязку з цим Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що майнове право орендаря, передбачене договором оренди, є «власністю» у розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і підлягає застосуванню при здійсненні захисту цих майнових прав (справа «Стретч проти Обєднаного Королівства», рішення від 24.06.2003).

При цьому, відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (справа «Pressos Compania Naviera S.A. проти Бельгії», рішення від 20.11.1995, п. 31; справа «Федоренко проти України», рішення від 01.06.2006, п. 21).

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 10.08.2016 (вих. № 11-04-ПІ-19) РВ ФДМ України по Донецькій області повідомило ПрАТ «ММК ім. Ілліча» про те, що відповідач не видавав жодних розпорядчих документів щодо припинення або розірвання Договору оренди № 240 від 14.07.2005. Рішення про передачу спірного цілісного майнового комплексу уповноваженому органу управління також не приймалось (а. с. 72).

Водночас в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що до винесення оскаржуваної ухвали РВ ФДМ України по Донецькій області вже розпочато роботу з повернення спірного майна з оренди до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

За таких обставин у разі задоволення позовних вимог виникає необхідність зворотної передачі спірного майна та вжиття належних заходів для відновлення господарської діяльності гірничо-збагачувального комплексу «Укрмеханобр» в якості структурного підрозділу підприємства позивача.

Сутність інституту забезпечення позову полягає саме у попередженні дій чи бездіяльності сторін справи чи інших осіб, які унеможливлюють або значно ускладнюють виконання рішення у разі задоволення позовних вимог задля забезпечення реального захисту права позивача, якщо судовим рішенням буде встановлено його порушення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наявні у матеріалах оскарження ухвали докази свідчать про реальну можливість утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів, виходячи з предмета позову та фактичних обставин справи, вважає, що заборона РВ ФДМ України по Донецькій області вилучати у ПрАТ «ММК ім. Ілліча» спірний цілісний майновий комплекс та передавати його у користування, розпорядження, зберігання будь-яким юридичним і фізичним особам, а також чинити перешкоди позивачу у користуванні зазначеним цілісним майновим комплексом, є доцільним, адекватним та розумним заходом забезпечення позову.

При цьому, заборона будь-яким юридичним особам, установам та організаціям приймати у користування, розпорядження, зберігання цілісний майновий комплекс ДНВП «Укрмеханобр» як захід забезпечення позову є необхідною умовою дієвості та ефективності інших заходів, вжитих судом першої інстанції у цій справі.

Також колегія суддів вважає, що вимога про заборону юридичним особам, установам та організаціям виносити чи приймати рішення та вчиняти будь-які дії, спрямовані на заборону, обмеження, зупинення або припинення господарської та/або виробничої діяльності позивача щодо використання цілісного майнового комплексу «Укрмеханобр» випливає із встановленого порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств (пункт 11 Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997 № 847), а тому погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення клопотання позивача в цій частині.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що заходи забезпечення позову перешкоджають реалізації повноважень РВ ФДМ України по Донецькій області, колегія суддів відхиляє, оскільки предметом позову у цій справі є питання припинення або продовження дії Договору оренди № 240 від 14.07.2005, тобто наявність чи відсутність законних підстав для повернення спірного цілісного майнового комплексу буде вирішено господарським судом при прийнятті рішення по суті справи.

Також в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що Законом України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено переважне право орендаря не на продовження строку дії договору оренди, а на укладення договору оренди на новий термін, а тому заходи забезпечення позову спрямовані на захист права, якого не існує.

Проте колегія суддів зауважує, що при розгляді питання про застосування заходів забезпечення позову суд не вирішує справу по суті заявлених позовних вимог, а тому доводи представника РВ ФДМ України по Донецькій області про відсутність порушеного права позивача відхиляються апеляційним судом.

Щодо інших доводів і заперечень, наведених в апеляційній скарзі, то колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки вони не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваній ухвалі.

Також колегія суддів вважає, що РВ ФДМ по Донецькій області не спростував доводів позивача, викладених у заяві (клопотанні) про вжиття заходів до забезпечення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга РВ ФДМ України по Донецькій області не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Донецької області від 04.08.2016 у справі № 905/2297/16 підлягає залишенню без змін як законна та обґрунтована з наведених вище підстав.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків, на ухвалу Господарського суду Донецької області від 04.08.2016 у справі № 905/2297/16 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 04.08.2016 у справі № 905/2297/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.А. Скакун

Судді: Т.М. Колядко

ОСОБА_3