РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2016Справа №910/11860/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "АГРОКОМ"

до Публічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК"

про зобов'язання вчинити дії

Суддя А.М.Селівон

Представники сторін:

Від позивача (у господарському суді Дніпропетровської області): Ушаков Е.В. - представник, довіреність б/н від 01.12.2015;

Від відповідача (у Господарському суді м. Києва): Бойко А.В. - представник, довіреність № 59 від 08.08.2016;

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "АГРОКОМ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК" про зобов'язання виконати платіжні доручення по рахунку № 3788, а саме: платіжне доручення № 1111 від 17.05.2016 на суму 3 102,00 грн., № 1113 від 17.05.2016 на суму 3862,00 грн., № 1123 від 17.05.2016 на суму 123 256,22 грн., № 1121 від 17.05.2016 на суму 190 000,00 грн., а також стягнення витрат зі сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору банківського рахунку № 563788 від 07.08.2014р. в частині виконання вищезазначених платіжних доручень клієнта.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.07.2016 позовну заяву позивача прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/11860/16 та призначено розгляд справи на 21.07.2016.

18.07.2016 на адресу Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання б/н від 13.07.2016 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та забезпечення його проведення в приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області за адресою: 49600, м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1а.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.07.2016 в задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "АГРОКОМ" про проведення судового засідання, призначеного на 21.07.2016 по справі № 910/11860/16 в режимі відеоконференції відмовлено.

У судове засідання уповноважені представники сторін 21.07.2016 не з'явились.

Про дату, час і місце розгляду даної справи позивач та відповідач повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 873, № 881.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.07.2016 розгляд справи відкладено на 18.08.2016.

01.08.2016 на адресу Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання б/н від 25.07.2016 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та забезпечення його проведення в приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області за адресою : 49600, м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1а.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.08.2016 клопотання Приватного акціонерного товариства "АГРОКОМ" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено та призначено розгляд справи на 23.08.2016 в приміщенні господарського суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького,44 -б, зал судових засідань № 11. Доручено забезпечення проведення відеоконференції господарському суду Дніпропетровської області (49600, м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1а).

У судове засідання Господарського суду м. Києва 23.08.2016 з'явився уповноважений представник відповідача.

У судове засідання Господарського суду Дніпропетровської області представник позивача 23.08.2016 не з'явився.

Копія ухвали суду від 15.08.2016, яка направлялась позивачу на адресу, зазначену позивачем в позовній заяві, а саме: 51220, Дніпропетровська область, м. Перещепине, вул. Шевченко, 6, на час проведення судового засідання 23.08.2016 на адресу Господарського суду м. Києва не повернулась.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 203, в якому зазначено, що станом на 23.08.2016 поштове відправлення відправлено до ВПЗ "Новомосковськ ЦПЗ №8" та адресату не вручено.

Судове засідання в режимі відеоконференції 23.08.16 р. не проведено у зв'язку із неявкою представника позивача в Господарський суд Дніпропетровської області.

Враховуючи, що на дату проведення судового засідання 23.08.2016 представник позивача в Господарський суд Дніпропетровської області не з'явився та не отримав поштового відправлення, судом призначено судове засідання в режимі відеоконференції на іншу дату - 31.08.16 р. Доручено забезпечення проведення відеоконференції Господарському суду Дніпропетровської області (49600, м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1а).

У судове засідання 31.08.2016 Господарського суду Дніпропетровської області з'явився уповноважений представник позивача.

У судове засідання 31.08.2016 Господарського суду міста Києва з'явився уповноважений представник відповідача.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 23.08.16. через канцелярію суду представником відповідача подано відзив (без вихідних реквізитів) на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позовних вимог, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 36 закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відсутні підстави для задоволення вимог позивача, при цьому позовні вимоги, на думку відповідача, в зв'язку із введенням у ПАТ "Фідобанк" тимчасової адміністрації задоволенню не підлягають. Відзив долучено судом до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 31.08.2016 сторонами суду не надано.

Відповідно до 2.3 Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Судом прийнято до уваги, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

При цьому, оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи в судовому засіданні, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Перед початком розгляду справи представників позивача та відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками позивача та відповідача не заявлено.

В судовому засіданні 31.08.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві, відповів на питання суду.

Представник відповідача в судовому засіданні 31.08.2016 заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, відповів на питання суду.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 07 серпня 2014 року між Приватним акціонерним товариством "АГРОКОМ" (клієнт за договором, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством "ФІДОБАНК" (банк за договором, відповідач у справі) було укладено Договір № 563788 банківського рахунку (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого банк відкриває клієнту поточний рахунок в національній валюті України та іноземних валютах (далі - рахунок) за заявою про відкриття поточного рахунку клієнта з поданням до банку необхідних документів відповідно до вимог чинного законодавства України та в порядку, передбаченому нормативно-правовими актами Національного банку України (далі - банківські правила).

Розділами 2-6 Договору сторонами визначено обов'язки та права сторін, їх відповідальність, форми та порядок розрахунків, інші положення та порядок внесення змін та доповнень, розірвання договору тощо.

Договір укладений на невизначений строк та набуває чинності з дати його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін (п. 7.1 Договору).

За умовами п. 7.2 Договору останній зупиняє свою дію з моменту закриття рахунку з підстав, передбачених Договором, чинним законодавством України чи банківськими правилами.

Вказані Договір підписаний представниками банку, клієнта та засвідчені печатками сторін.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю юридичною природою є договором банківського рахунку, який підпадає під правове регулювання норм глави 72 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до п. 1.4 Договору рахунок відкривається банком клієнту для зберігання коштів і здійснення рахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору, банківських правил, вимог чинного законодавства України, а також за допомогою дебетових і кредитових платіжних інструментів, що застосовуються у міжнародній банківській практиці.

Окрім того, Додатковою угодою від 08 серпня 2014 року до Договору (далі - Додаткова угода) сторони погодили, що банк відкриває окремий поточний рахунок № 3788 із спеціальним режимом використання (далі - рахунок), за заявою клієнта з доданням до банку документів та в порядку, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку України (далі - банківські правила).

Статтею 1068 Цивільного кодексу України визначено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 51 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України.

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (ст.1071 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно п. 8.1. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

За приписами ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказ.

Розділом 2 Договору передбачені обов'язки банку, згідно яких, зокрема, банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок клієнта грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком, передбачених законодавством України та банківськими правилами. При цьому розрахунки за платіжними документами клієнта, що надійшли до банку упродовж його операційного часу, проводить в той же день, а ті, що надійшли після закінчення операційного часу - не пізніше наступного банківського дня; виконувати розрахункові документи, що надійшли на рахунок, відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку, крім випадків, обумовлених сторонами, а у разі одночасного їх надходження до банку - відповідно до законодавства України (п.п. 2.31, 2.33 Договору).

Згідно п. 4.1 Договору відповідно до чинного законодавства України та банківських правил клієнт здійснює безготівкові розрахунки у межах України за допомогою відповідних платіжних інструментів.

Відповідно до п. 4.3 Договору при здійсненні розрахунків клієнт може застосовувати електронні системи дистанційного обслуговування рахунку, що оформлюють окремими договорами між банком та клієнтом.

Зокрема, 08 серпня 2014 року між Приватним акціонерним товариством "АГРОКОМ" (клієнт за договором, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством "ФІДОБАНК" (банк за договором, відповідач у справі) укладено договір №3788 про розрахункове обслуговування банківського рахунку за допомогою системи дистанційного обслуговування (далі - договір) ,за умовами п. 1.1 якого банк надає клієнту можливість здійснювати дистанційне обслуговування його рахунків, відкритих в банку, за допомогою програмно-технічного комплексу електронних платежів "Банк-Клієнт" з системою криптозахисту.

Відповідно п. 1.2 Договору клієнт доручає, а банк бере на себе забезпечення виконання умов розрахункового обслуговування рахунку відкритого згідно з Договором №563788 банківського рахунку від 07 серпня 2014 року.

За умовами п. 10.3 вказаного Договору використання автоматизованих розрахунків починається на наступний робочий день після підписання Акту про встановлення програмного комплексу та навчання персоналу підприємства роботі з системою «Клієнт-Банк».

Згідно п. 9.1 Договору цей договір діє протягом строку дії основного договору.

При цьому в матеріалах справи наявна копія підписаного обома сторонами акту підключення програмного комплексу «Банк-Клієнт» та передачі обладнання від 08.08.14р.

Судом за матеріалами справи встановлено, підтверджено представником позивача в судовому засіданні та відповідачем не заперечувалось, що відповідно до умов Договору Приватним акціонерним товариством "АГРОКОМ" за допомогою системи «Клієнт-Банк» було направлено на виконання ПАТ "Фідобанк" платіжні доручення по рахунку №3788 на загальну суму 320 220,22 грн., а саме: платіжні доручення від 17.05.2016 № 1111 на суму 3 102,00 грн. на рахунок отримувача ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, отримувач Новомосковська ОДПІ ГУДФС у Дніпропетровській області з призначенням платежу "єдиний соціальний внесок 22% нараховано на ФОП за травень 2016 року"; від 17.05.2016 № 1113 на суму 3 862,00 грн. на рахунок ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, з призначенням платежу "ПДФО 18 % заробітної плати працівників за травень 2016 року, для Перещепинської міської ради"; від 17.05.2016 № 1123 на суму 123 256,22 грн. на рахунок ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, отримувач Новопетровський с/с 11010400, з призначенням платежу "ПДФО із орендної плати за землю за 2016 рік"; від 17.05.2016 № 1121 на суму 190 000,00 грн. на рахунок ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, отримувач Новомосковська ОДПІ ГУФДС у Д-кій обл., з призначенням платежу "єдиний соціальний внесок 22 % нараховано на ФОП за 2016 рік". Копії вказаних рахунків, роздруковані за допомогою системи «Клієнт-Банк», містяться в матеріалах справи.

Вказані платіжні доручення були прийняті ПАТ "Фідобанк", що підтверджується відповідними відмітками на вказаних платіжних дорученнях - "одержано банком 17.05.2016" та "проведено банком 17.05.2016".

Як вбачається з наведених платіжних доручень розрахункові документи було прийнято Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" до виконання.

Заперечень щодо факту направлення позивачем Публічному акціонерному товариству "Фідобанк" вищезазначених платіжних доручень та отримання їх останнім суду не надано.

Отже, факт надання позивачем платіжних документів відповідачу для здійснення за ними розрахункових операцій належним чином підтверджено матеріалами справи.

Згідно ч.1 ст. 1072 Цивільного кодексу України банк виконує розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом.

Відповідно до п. 1.9 Постанови № 22 від 21.01.2004р. Правління Національного банку України "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

При цьому сторонами не заперечувалось, що станом на момент звернення до банку із вищезазначеними платіжними дорученнями на рахунку ПАТ «Агроком» було достатньо грошових коштів для їх перерахування визначеним клієнтом отримувачам. Вказаний факт підтверджується наявною в матеріалах справи випискою банку по рахунку позивача № 3788 з 17.05.16 р. по 20.05.16р.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні") .

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 193 ГКУ кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні свої зобов'язання щодо перерахування грошових коштів згідно наданих платіжних доручень в загальній сумі 320 220,22 грн. у встановлений строк, всупереч умовам Договору № 563788 банківського рахунку від 07.08.14р. відповідач не виконав, в результаті чого у ПАТ "Фідобанк" утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі за наведеним Договором, з вимогою щодо зобов'язання відповідача вчинити дії з виконання розрахунково-касових операцій згідно якого позивач звернувся до суду.

Згідно зі ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Суд наголошує, що обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 33 ГПК України дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі.

Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи розірвання вказаного Договору № 563788 банківського рахунку від 07.08.14 р. та Додаткової угоди до нього та/або їх окремих положень сторонами суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання та під час виконання з боку сторін відсутні.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

За умовами п. 2.10 Договору банк має право відмовити у розрахунково-касовому обслуговуванні клієнта за операцією, яка підлягає фінансовому моніторингу, містить ознаки такої, що здійснюється з метою легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму".

Як свідчать матеріали справи, на підставі рішення Національного Банку України № 8 від 20.05.2016р. "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.05.16 р. прийнято рішення № 783 та наказом № 184 від 20.05.16 р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» розпочато процедуру виведення ПАТ «Фідобанк» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком з 20.05.2016 по 19.06.2016 включно, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Коваленка Олександра Володимировича з 20.05.2016 по 19.06.2016 включно та делеговано повноваження тимчасового адміністратора банку ПАТ «Фідобанк» .

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 959 від 09.06.16р. здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк» продовжене з 20.06.16р. по 19.07.16р. включно.

Зазначена інформація також відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та Національного банку України (http://www.bank.gov.ua).

Окрім того, відповідно до рішення Правління Національного банку України від 18.07.16 р. № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Фідобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 1265 від 19.07.16 р. про початок процедури ліквідації ПАТ «Фідобанк» з 20.07.16 р. по 19.07.18 р. включно та делеговано повноваження ліквідатора банку уповноваженій особі Фонду Коваленко О.В. строком на 2 роки з 20.07.16 р. по 19.07.18 р. включно.

За таких обставин, станом на момент звернення позивача з позовом до суду у банку була запроваджена тимчасова адміністрація, а на час вирішення спору по суті у банку відповідача запроваджено процедуру ліквідації.

Суд зазначає, що спеціальним законом, яким регулюється діяльність банківських установ в Україні є Закон України "Про банки і банківську діяльність".

Також спеціальним Законом України, що визначає процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким врегульована процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому Законом.

Тому у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовані, зокрема, наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, у відповідності до ч.1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно п.1 ч.5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, в тому числі, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

При цьому, згідно з п.1 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Відповідно до ч. 1 та п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій та відмовлятися від виконання або розривати в порядку, встановленому законодавством України, будь-які договори (правочини) за участю банку, які є збитковими чи непотрібними для банку або виконання яких має негативний вплив на фінансовий стан банку.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" клієнт банку - це будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку; кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Частиною 1 статті 210 Господарського кодексу України визначено, що кредиторами неплатоспроможних боржників є юридичні або фізичні особи, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 510 цього Кодексу сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ч. 1 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк (Боржник), зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта (Кредитора) про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Отже, враховуючи вище наведені положення, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 Цивільного кодекс України зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритого у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача, є майновим зобов'язанням.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 910/12766/14 від 27.05.15р.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 2 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що основним видом господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання.

За правилом ч.1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, виходячи з вищенаведених положень Договору та приписів чинного законодавства судом встановлено, що на підставі укладеного між позивачем та відповідачем Договору у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання з розрахунково-касового обслуговування, а саме щодо виконання платіжних доручень від 17.05.16 р. №№ 1111, 1113, 1121, 1123 на загальну суму 320 220,22 грн.

Однак, у зв'язку з введенням у відповідача тимчасової адміністрації останній не виконав свої зобов'язання щодо виконання розпорядження позивача та не здійснив перерахування коштів за наданими позивачем платіжними дорученнями.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги щодо виконання відповідачем зобов'язань за вищевказаним Договором, а саме щодо виконання платіжних доручень, є саме вимогою кредитора банку, що на останнього, в свою чергу, поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тому не можуть бути задоволені в зв'язку із запровадженням у ПАТ "Фідобанк" тимчасової адміністрації.

Аналогічна правова позиція суду викладена в Постановах Верховного Суду України від 25.03.2015р.у справі № 3-24гс15 та від 22.04.2015р. у справі № 363гс15

Окрім того, суд звертає увагу, що метою Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків (ч. 2 ст.1 Закону).

Виходячи зі суті та змісту зазначеного закону вбачається, що останній направлений саме на забезпечення збереження активів та коштів у внутрішній системі банку після визнання його неплатоспроможним та введення тимчасової адміністрації.

Зазначеним законом вводиться обмеження (частковий мораторій) щодо розпорядження грошовими коштами банку, за винятком витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності (оренда нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони) (ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Вказані заходи запроваджуються, з поміж іншого, задля відновлення платоспроможності банку шляхом продажу його інвестору або ліквідації, згідно плану врегулювання, та задоволення вимог вкладників та кредиторів у визначеній черговості (ст. 39, 52 Закону).

Отже, з аналізу Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вбачається, що останній спрямований на обмеження звичайної операційної діяльності банку, а виконання розпорядчих документів (платіжних доручень) Клієнтів за договорами, що не пов'язані із забезпеченням його господарської діяльності, не відповідає «правовій основі» даного законодавчого акту.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги Приватного акціонерного товариства "Агроком" до Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" про зобов'язання виконати платіжні доручення від 17.05.16 р. №№ №№ 1111, 1113, 1121, 1123 на загальну 320 220,22 грн., тобто здійснити переказ коштів по рахунку № 3788 згідно з вказаними платіжними дорученнями, задоволенню не підлягають.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Виходячи зі змісту статей 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Згідно з частиною 4 статті 49 цього Закону у судовому порядку підлягають вирішенню будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Таким чином, після початку процедури ліквідації Банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом, порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд України у своїх постановах від 25.03.2015 у справі № 3-24гс15, від 01.04.2015 у справі № 3-25гс15 та від 01.04.2015 у справі № 3-34гс15.

Крім того, суд також зазначає, що статтею 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що операції з відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів належить до банківських послуг, які дозволяється надавати виключно банку.

Даною нормою також встановлено, що надання банківських послуг має право здійснювати банк на підставі банківської ліцензії.

При цьому статтею 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Враховуючи те, що станом на момент розгляду даного спору Національним банком України у Банку відкликано банківську ліцензію ПАТ «Фідобанк», виконання спірних операцій з перерахування коштів на підставі спірних платіжних доручень на виконання умов Договору банківського рахунку юридичної особи відповідачем також не виявляється можливим.

Суд звертає увагу, що задоволення вимог кредиторів банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію, може бути здійснено виключно у процедурі ліквідації банку та в порядку черговості, визначеної Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права за договором банківського рахунку в порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У випадку необґрунтованої відмови в акцептуванні вимоги позивача та включені її до реєстру вимог кредиторів, позивач на підставі частина 4 статті 49 "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вправі буде звернутися до суду з відповідним позовом.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Повний текст рішення складено та підписано 13 вересня 2016 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М.Селівон