РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2016Справа №910/14560/16

За позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Форміка"
доПриватного акціонерного товариства "Просто-страхування"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачаОСОБА_1
простягнення 2011,18 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін:

від позивачаБублик А.В. - адвокат
від відповідачане з'явився
від третьої особине з'явився
Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Форміка" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" 2011,18 грн. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача 500,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Форміка" на підставі договору №3-94ю добровільного страхування наземного транспорту від 07.04.2014 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Toyоta Land Cruiser Prado, державний номерний знак НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Toyоta, державний номерний знак НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством "Просто-страхування" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6113787, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків в межах фактичних затрат - у розмірі 5699,03 грн. покладається на відповідача, а оскільки відповідачем було відшкодовано позивачу тільки 3177,85 грн., то позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/14560/16 та призначено розгляд справи на 08.09.2016.

В судовому засіданні 08.09.2016 представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав.

В судове засідання 08.09.2016 представник відповідача не з'явився, причин неявки суду не повідомив. 07.09.2016 відповідач надав через канцелярію суду відзив на позов, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що сума відшкодування у розмірі 3177,85 грн. була сплачена відповідачем на користь позивача в добровільному порядку з урахуванням зносу транспортного засобу, визначеного на підставі експертного дослідження №200 від 02.10.2014 та за вирахуванням франшизи у розмірі 510,00 грн., а по-друге, відповідач зазначає про відсутність підстав для відшкодування вартості проведення експертного дослідження, оскільки такі витрати є добровільними та здійснювались з ініціативи позивача. Також, відповідач надав суду заперечення щодо стягнення з нього на користь позивача витрат на оплату послуг адвоката.

Третя особа своїх представників в судове засідання не направила, пояснень по суті спору не надала, своїм правом на участь у судовому засіданні не скористалась. Про проведення судового засідання була повідомлена належним чином.

Відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.04.2014 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Форміка" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Юромаш" (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №3-94ю (надалі - договір), згідно з умовами якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню, автомобіля Toyоta Land Cruiser Prado, державний номерний знак НОМЕР_1.

23.08.2014 на перехресті вул. Червоноармійська та вул. Саксаганського в м.Києві сталася ДТП, а саме: ОСОБА_1, керуючи автомобілем Toyоta, державний номерний знак НОМЕР_2, під час зміни напрямку руху та початку руху, не переконалася, що це буде безпечно та допустила зіткнення з автомобілем Toyоta Land Cruiser Prado, державний номерний знак НОМЕР_1, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 16.09.2014 у справі №757/25248/14-п, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно звіту ТОВ Український експертний сервіс "Експерт-сервіс" №200 від 02.10.2014 про оцінку автомобіля Toyоta Land Cruiser Prado 4.0i, державний номерний знак НОМЕР_1, вбачається, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля складає 4332,73 грн., а вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyоta Land Cruiser Prado 4.0i, державний номерний знак НОМЕР_1 складає 3687,85 грн.

Відповідно до рахунку-фактури ТОВ Український експертний сервіс "Експерт-сервіс" №233 від 02.10.2014 вартість вказаної оцінки склала 450,00 грн., що і було сплачено позивачем згідно платіжного доручення №898 від 27.11.2014.

Згідно з рахунком-фактурою №А-000000226 від 17.09.2014, складеним Товариством з обмеженою відповідальністю "Беставтосервіс", вартість ремонту автомобіля Toyоta Land Cruiser Prado 4.0i, державний номерний знак НОМЕР_1, становить 5249,03 грн.

Відповідно до складеного позивачем акту №15/14 від 03.10.2014 і розрахунку до нього, розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 5249,03 грн.

Враховуючи зазначене, позивач на виконання умов договору виплатив страхове відшкодування в сумі 5249,03 грн. на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Беставтосервіс", що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №818 від 01.10.2014.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Печерського районного суду м. Києва від 16.09.2014 у справі №757/25248/14-п вбачається, що транспортний засіб - автомобіль Toyоta, державний номерний знак НОМЕР_2, водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля Toyоta Land Cruiser Prado 4.0i, державний номерний знак НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_1

Частинами 1,2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Toyоta, державний номерний знак НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Toyоta, державний номерний знак НОМЕР_2, станом на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством "Просто-страхування" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6113787.

Вказаним договором (полісом) №АС/6113787 передбачено, що франшиза становить 510,00 грн., а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

З наявного в матеріалах справи звіту ТОВ Український експертний сервіс "Експерт-сервіс" №200 від 02.10.2014 про оцінку автомобіля Toyоta Land Cruiser Prado 4.0i, державний номерний знак НОМЕР_1, вбачається, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля складає 4332,73 грн., а вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyоta Land Cruiser Prado 4.0i, державний номерний знак НОМЕР_1 складає 3687,85 грн.

Як свідчать матеріали справи та підтверджується позивачем, суму відшкодування у розмірі 3177,85 грн. було сплачено відповідачем на користь позивача в добровільному порядку до моменту звернення з даним позовом до суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з огляду на положення ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України після виплати страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток в межах фактичних затрат, а тому вказує на наявність підстав для стягнення на його користь збитків у розмірі 5249,03 грн., що становлять суму страхового відшкодування, сплаченого позивачем на підставі №3-94ю добровільного страхування наземного транспорту від 07.04.2014, 450,00 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження, всього на загальну суму 5699,03 грн., а за вирахуванням добровільно сплаченого відповідачем відшкодування у розмірі 3177,85 грн. та франшизи у розмірі 510,00 грн., позивач просить стягнути з відповідача 2011,18 грн. різниці у виплаті.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було фактично виплачено на рахунок ремонтної організації за страховим актом №15/14 від 03.10.2014 5249,03 грн., згідно платіжного доручення №818 від 01.10.2014, отже розмір фактичних витрат позивача, понесених на здійснення страхового відшкодування, становить 5249,03 грн.

Таким чином, з огляду на положення ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України до позивача перейшло в межах суми 5249,03 грн. право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Водночас, суд відзначає, що у спорах, пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладений Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на страховика (винної особи), у межах встановлених даним Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, також встановлений і ст. 1194 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, враховуючи положення Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 1194 Цивільного кодексу України, обов'язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.

За загальним правилом згідно зі ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Проте, Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежує розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність (п. 22.1 ст. 22 - межами ліміту відповідальності; ст. 29 - вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу (у випадку його наявності), розрахованого у порядку, встановленому законодавством; відповідно до пункту 32.7 ст. 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з п. 12.1 ст. 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту).

Так, відповідно до п. 22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або погодженим з ним особам, які, зокрема, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

При цьому, згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Враховуючи вищевказане, різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, який відшкодовує страховик згідно з Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Отже, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, як вказано вище, на підставі ст. 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Наведене вище не суперечить правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 17.02.2016 у справі №6-2471цс15, а також постанові від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15, яка вказує, що Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування (тобто у даному випадку - позивача) визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу.

Проте, як наведено вище судом, ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" стосується не обсягу зобов'язання страховика за договором добровільного страхування, а обсягу відповідальності страховика за полісом обов'язкового страхування перед третіми особами у випадку завдання його страховиком шкоди цим третім особам.

Відтак, викладений вище висновок суду щодо обов'язку відповідача як страховика за договором обов'язкового страхування здійснити виплату (страхове відшкодування) вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей пошкодженого у ДТП автомобіля третьої особи не суперечить та кореспондується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15, де вказано, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування набув права зворотної вимоги до страхувальника винної особи у сумі страхового відшкодування у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Однак, межі відповідальності страховика за договором обов'язкового страхування не повинні обов'язково дорівнювати сумі, право вимоги якої перейшло до страховика, який сплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування.

Отже, враховуючи визначені полісом № АС/6113787 розміри лімітів відповідальності та франшизи, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, розмір шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача, відповідач зобов'язаний був відшкодувати позивачу витрати в розмірі 3177,85 грн. (що дорівнює вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу у розмірі 3687,85 грн. - 510,00 грн. франшизи).

Як свідчать матеріали справи та підтверджується позивачем, суму відшкодування у розмірі 3177,85 грн. було сплачено відповідачем на користь позивача в добровільному порядку до моменту звернення з даним позовом до суду.

Також, суд зазначає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 450,00 грн. задоволенню не підлягає, оскільки не є складовою частиною фактичного розміру понесених позивачем збитків та є витратами позивача, які понесені ним на виконання договору добровільного страхування.

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відмовою в позові, витрати по сплаті судового збору та сума, яка підлягає сплаті за послуги адвоката покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.09.2016

Суддя Ю.М. Смирнова