ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.09.16р. Справа № 904/5310/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255", 49026, м. Дніпропетровськ, вул. Куликовська, 23

до відповідача -1: Приватного підприємства "АВАСТО-БУД", 49033, м. Дніпропетровськ, пр. Богдана Хмельницького, 142, оф. 37

відповідача -2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд", 04205, м. Київ, пр. Оболонський, 35, оф. 301

Третя особа: ОСОБА_1, 49000, АДРЕСА_1

про стягнення 27 894 грн. 33 коп.

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача Скочко О.А. - договір про надання юридичних послуг від 02.06.2016 року

від відповідача-1 не з'явився

від відповідача-2 не з'явився

від третьої особи не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "АВАСТО-БУД" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" про стягнення солідарно матеріальної шкоди в розмірі 23 994,33 грн.; понесені витрати на проведення експертного висновку в сумі 900,00 грн. та на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн.; судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані заподіянням відповідачем-1 зовнішніх пошкоджень транспортному засобу позивача та відмовою відповідачів в добровільному порядку відшкодувати завдану позивачу матеріальну шкоду у розмірі 23 994,33 грн.

Відповідач-1 позов не визнає (відзив на позовну заяву від 07.06.2016 р. за № б/н) посилаючись на те, що:

- згідно з матеріалами справи ДТП, яке причинило збитки позивачу, сталося в грудні 2015 р., між представниками ПП "АВАСТО-БУД" та ПАТ "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255" була досягнута усна угода про відшкодування збитків потерпілій стороні в розмірі 15 000,00 грн.;

- на момент досягнення усної угоди висновок експертного дослідження № 1012/15/5 вже був наданий для ознайомлення, тому сума 15 000,00 грн. включала в себе і витрати на нього;

- позивач не надав документів, підтверджуючих сплату 900,00 грн. за висновок експертного дослідження № 1012/15/5.

Відповідач-2 позов не визнає (відзив на позовну заяву від 05.07.2016 р. за № 22230) посилаючись на те, що:

- за умовами п. 3.7. договору з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі предмета лізингу до лізингоодержувача переходять усі ризики, пов'язані з користуванням та володінням предметом лізингу;

- з моменту передачі транспортного засобу лізингодавцем лізингодержувачу, останній взяв на себе усі ризики пов'язані з користуванням та володінням предмету лізингу, а також цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам.

11.07.2016 р. відповідачем-2 до суду було подано клопотання про зміну процесуального статусу сторони, в якій просить замінити процесуальний статус ТОВ "Український лізинговий фонд" з Відповідача-2 на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача-1.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2016 р. про довжено строк розгляду спору по справі терміном на 15 днів, а саме до 10.09.2016 р.

Справа згідно зі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у справі оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача-1, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2016 р. по справі № 199/255/16-п (3/199/193/16) 05.12.2015 р. о 07:45 год. громадянин ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1 в районі електроопори № 114 по вул. Щербини у м. Дніпропетровську, під час руху при виникненні перешкоди, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки, в результаті чого скоїв зіткнення з автобусом „Рута" № НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3

Вищевказаною постановою визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП громадянина ОСОБА_1

Власником автобусу „Рута" № НОМЕР_2 є Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255" (далі - позивач), що підтверджується матеріалами справи.

Згідно висновку № 1012/15/15 експертного дослідження по визначенню вартості матеріальних збитків, нанесених власнику КТЗ від 21.12.2015 р. загальна вартість ремонту автобусу „Рута" № НОМЕР_2 становить 24 112,27 грн.

Позивачем було направлено відповідачу-2 претензію з вимогою про сплату понесених внаслідок ДТП збитків в розмірі 23 994,33 грн. за № 31 від 03.02.2016 р. (а.с. 42).

У відповідь на претензію, Товариство з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (далі - відповідач-2) направив відзив № 19090 від 11.02.2015 р., в якому зазначив, що, відповідно до договору фінансового лізингу № 1940/09/13-В від 24.09.2013 р. та акту прийому-передачі предмету лізингу 14.10.2013 р. автомобіль „Kamatsu", 2012 року випуску, д/н НОМЕР_3, було передано у лізинг Приватному підприємству "АВАСТО-БУД" (далі - відповідач-1).

Відповідач-2 також наголосив, що з моменту підписання акту приймання-передачі предмету лізингу, а саме з 14.10.2013 р., усі ризики, пов'язані з користуванням та володінням предметом лізингу, а також повну цивільно-правову відповідальність перед третіми особами за його використання, в тому числі відшкодування збитків третім особам, заподіяні внаслідок експлуатації предмета лізингу здійснюється лізингоодержувачем (відповідачем-1).

Зважаючи на це, позивач направив відповідачу-1 претензію № 49 від 24.02.2016 р. з вимогою про сплату понесених внаслідок ДТП збитків в розмірі 23 994,33 грн. (а.с. 44).

Відповіді на претензію відповідач-2 не надав.

Як встановлено матеріалами справи, 24.09.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (лізингодавець) та Приватним підприємством "АВАСТО-БУД" (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 1940/09/13-В, відповідно до п. 1.1. якого лізингодавець набуває у власність та передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу майно (далі по тексту Предмет лізингу), найменування і характеристики якого вказані в специфікації (додаток № 2 до договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу, оплачувати лізингові платежі, зазначені в Графіку внесення лізингових платежів (додаток № 1 до договору, далі - Графік платежів), а також інші платежі відповідно до умов даного договору.

Відповідно до п. 3 договору та специфікацї предметом лізингу є екскаватор-погрузчик Kоmatsu WB93R-5, 2012 року випуску, загальною вартістю, включаючи ПДВ, 694 000,00 грн.

Термін користування лізингоодержувачем предметом лізингу (строк лізингу) зазначений у п. 5 договору і починається з дати підписання сторонами акта прийому передачі предмета лізингу, але в будь-якому разі не може бути менше одного року (п. 1.2. загальних умов договору фінансового лізингу (додаток № 3 до договору)).

Згідно з п. 5 договору строк лізингу становить 36 місяців з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі.

З моменту підписання сторонами акта прийому-передачі предмета лізингу до лізингоодержувача переходять усі ризики, пов'язані з користуванням та володінням предметом лізингу (в тому числі, але не обмежуючись, відповідальність за збереження, ризик випадкового знищення, втрати, загибелі або випадкового пошкодження предмета лізингу, ризик допущення помилки при монтажі або експлуатації). Лізингоодержувач несе повну цивільно-правову відповідальність перед третіми особами за його використання, відшкодовує в повному обсязі збитки третім особам, заподіяні внаслідок експлуатації предмета лізингу, в частині, не передбаченій договором (-ами) страхування (п. 3.7. загальних умов договору фінансового лізингу).

Відповідно до акту прийому передачі предмету лізингу від 14.10.2013 р. відповідач-2 передав, а відповідач-1 отримав предмет лізингу.

Статтею 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом (параграф 6 глави 58 ЦК України - "Лізинг") та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг". Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу Українинпро лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України "Про фінансовий лізинг"З(частина 2 статті 806 Цивільного кодексу України та частина 1 статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг").

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі, зокрема, елементи договорів оренди та купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг"тлізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж. Статтею 692 Цивільного кодексу України6встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 Цивільного кодексу України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.10.2013 року у справі № 7/5005/2240/2012.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами частини першої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що збитки визначаються як втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); як доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Виходячи з положень статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Враховуючи положення статті 22 Цивільного кодексу України, статті 224 Господарського кодексу України, підставою для застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків є повний склад господарського правопорушення, як-то: неправомірна (протиправна) діяльність (бездіяльність) учасника господарських відносин, збитки, як результат такої діяльності, причинний зв'язок між неправомірною (протиправною) діяльністю (бездіяльністю) учасника господарських відносин та збитками, вина учасника господарських відносин.

При цьому, виходячи із загальних правових норм, протиправність (неправомірність) поведінки означає порушення чужого суб'єктивного права. Під збитками розуміється матеріальна шкода, яка виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому матеріального права та (або) зменшення нематеріального блага.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відшкодування збитків можливо лише за наявності складу правопорушення, до якого входять наступні елементи: протиправна поведінка, наявність збитків, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та спричиненням збитків, вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Оскільки відповідач-1 прийняв на себе відповідальність за майно, а саме екскаватор-погрузчик Kоmatsu WB93R-5, 2012 року випуску, № НОМЕР_4, за договором фінансового лізингу № 1940/09/13-В від 24.09.2013 р., то і відповідальність за завдану шкоду повинен нести саме він.

В судовому засіданні 06.09.2016 року позивачем було подано в докази понесення шкоди платіжне доручення № 332 від 05.09.2016 року на суму 24112,27 грн. сплачені за ремонтно-відновлювальні роботи мікроавтобуса, але позивач просить стягнути шкоду у розмірі 23 994, 33 грн., що підлягає задоволенню.

Отже, зважаючи на викладене та наявність вини відповідача-2, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позовних вимог та стягнення матеріальної шкоди в розмірі 23 994,33 грн.; понесені витрати на проведення експертного висновку в сумі 900,00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути витрати на правові послуги в сумі 3 000,00 грн.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, понесення позивачем витрат на оплату послуг адвоката доводиться Договором про надання юридичних послуг від 02.06.2016р. укладеним між позивачем та адвокатом ОСОБА_2, свідоцтвом про право заняття адвокатською діяльністю № 1980 від 16.02.2009р., платіжним дорученням № 227 від 23.06.2016 р.

Статтею 30 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини третьої статті 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Відповідно до приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача-1.

Враховуючивикладене, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача-1.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства "Авасто-Буд" (49000, м. Дніпропетровськ, пр. Слобожанський (Газети Правда), 65, кв.252, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11255" (49026, м. Дніпропетровськ, вул. Куликовська, 23, ) 23 994,33 грн. (двадцять три тисячі дев'ятсот дев'яносто чотири грн. 33 коп.)- матеріальної шкоди, 900,00 грн. (дев'ятсот грн. 00 коп)витрат на проведення експертного висновку, 3 000,00 грн. (три тисячі грн. 00 коп. )витрат на правову допомогу, 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) - судового збору, про що видати наказ.

В частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено - 07.09.2016 року.

Суддя С.П. Панна