ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2016 р. Справа № 917/923/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді: Кульбако М.М.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача 1: ОСОБА_2,

від відповідача 2: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт"

вул. Героїв Майдану, 82, офіс 23, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300

до 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна 2001",

вул. Леніна, 37В, смт. Теофіполь, Хмельницька область, 30600

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фаворит-Траст",

вул. Героїв Майдану, 82, офіс 4, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300

про стягнення 110 084,31 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" про стягнення 108 584,31 грн., з яких: 72 776,50 грн. збитки, 9 500,00 грн. штраф, 26 307,81 грн. реальні збитки за неналежне виконання зобов'язання за договором відповідального зберігання №10/47 та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит-Траст" про стягнення 1 500,00 грн. за договором поруки.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 08.06.2016 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 04.07.2016 р.

30.06.2016 р. відповідач 1 надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує в повному обсязі. Крім того, відповідачем 1 до відзиву додано клопотання про витребування у позивача договорів, накладних, актів приймання-передачі, технічних паспортів, які б підтвердили факт придбання обладнання, марку та виробника обладнання, залишкову балансову вартість обладнання на день пред'явлення позову, а також інформацію щодо поставки на бухгалтерський облік обладнання у відповідності до вимог Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби".

Подане клопотання відповідача 1 є невмотивованим з огляду на положення статті 38 ГПК України, а тому суд відмовляє у його задоволенні.

21.07.2016 р. позивачем подано заперечення (вх. №9065 від 21.07.2016 р.) на відзив відповідача 1, які долучені до матеріалів справи.

08.08.2016 р. позивачем подано до суду відео та фото-матеріали, на підтвердження виїзду комісії 22.12.2015 р. для демонтажу обладнання (вх.9813 від 08.08.2016р.).

09.08.2016 р. відповідачем 1 подано додаткові письмові пояснення (вх. №98742 від 09.08.2016 р.).

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що на підставі договору відповідального зберігання №10/47, згідно акту прийому-передачі від 28.11.2012 р. було передано обладнання відповідачу 1, а саме холодильну установку на 1 000 л. та насос молочний BGM-6. Відповідно до п. 4.2 Договору поклажодавець має право вимагати повного або часткового повернення обладнання у будь-який час, однак відповідачем 1 проігноровано листи-звернення позивача та до цього часу не повернуто обладнання. Відтак, позивач користуючись своїм правом відповідно до статті 612 ЦК України просить стягнути збитки в розмірі ринкових цін обладнання. Крім того, позивач просить стягнути штраф відповідно до пп. 5.1.2., 5.15 Договору та реальні збитки понесені позивачем під час виконання умов Попереднього договору, укладеного з ТОВ "КМЗ-Капітал".

Представник відповідача 1 проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, окрім іншого зазначає, що у позивача відсутні підстави вимагати заявлені до стягнення збитки, оскільки передане на зберігання майно не втрачено та знаходиться у ТОВ "Україна 2001" .

Представник відповідача 2 зазначив, що в цілому підтримує позицію позивача, однак вважає що всі збитки необхідно відшкодувати за рахунок саме відповідача 1, а в задоволенні позову стосовно відповідача 2 відмовити.

Рішення виноситься після перерви оголошеної в судовому засіданні21.07.2016 р.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що 28 листопада 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" (надалі Поклажодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" (надалі Зберігач, відповідач 1) було укладено Договір відповідального зберігання №10/47 (надалі Договір).

При цьому сторони узгодили наступне:

- Зберігач зобов'язується безоплатно зберігати передане Поклажодавцем на відповідальне зберігання Обладнання, а саме: холодильна установка серія HGM 028І10G, модель: UC-240329824 компресор МТ-28, 380 Вт, об'єм 1000 л та насос молочний BGM-6, номер БГ983 (надалі Обладнання) (п. 1.1. Договору);

- Загальна вартість Обладнання, що передається на відповідальне зберігання за цим Договором складає суму в розмірі 28 000,00 грн., в тому числі ПДВ (п. 1.2 Договору);

- Строк зберігання починається з моменту підписання Договору та закінчується з моменту повернення Обладнання Поклажодавцю, але у будь-якому випадку не пізніше 31 грудня 2013 р. (п. 1.4 Договору);

- Прийом-передача Обладнання здійснюється за Актом прийому-передачі Обладнання на зберігання, який підписується Поклажодавцем та Зберігачем (Додаток №1) (п. 2.1 Договору);

- Зберігач зобов'язаний на першу вимогу Поклажодавця повернути Обладнання, навіть якщо строк його зберігання не закінчився (п. 3.2 Договору);

- Зберігач зобов'язаний на першу вимогу Поклажодавця надати йому можливість вільного доступу до Обладнання і перевірки умов зберігання у будь-який зручний для Поклажодавця час (п. 3.5 Договору);

- Поклажодавець має право у будь-який час вимагати у Зберігача повного або часткового повернення Обладнання, яке знаходиться на зберіганні (п. 4.2 Договору);

- Зберігач несе відповідальність перед Поклажодавцем у випадку втрати, знищення, псування Обладнання (п. 5.1 Договору);

- За нанесену шкоду Обладнанню Зберігач відшкодовує повну вартість такої шкоди (п. 5.1.1 Договору);

- У разі неповернення Зберігачем Обладнання Поклажодавцю, на першу вимогу останнього, Зберігач сплачує на користь Поклажодавця штраф в розмірі пяти тисяч гривень та відшкодовує понесені Поклажодавцем витрати (в т.ч., але не обмежуючись транспортні витрати, витрати по монтажу-демонтажу Обладнання тощо) у повному обсязі (п. 5.1.2. Договору);

- За порушення вимог п. 3.5. цього Договору, Зберігач сплачує на користь Поклажодавця штраф у розмірі однієї тисячі гривень та відшкодовує понесені Поклажодавцем витрати (в т.ч., але не обмежуючись транспортні витрати, витрати по монтажу-демонтажу Обладнання тощо) у повному обсязі (п. 5.1.5. Договору);

- Усі штрафні санкції визначені умовами цього Договору повинні бути сплачені протягом 1 (одного) банківського дня з моменту отримання вимоги про їх сплату. У випадку невиконання зазначеного терміну сплати, Зберігач сплачує на користь Поклажодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми протермінованих оплат за кожен день затримки (п. 5.2 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2013 року. Договір продовжує свою дію якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про бажання припинити дію Договору (п. 8.1 Договору).

На підставі Акту прийому передачі Обладнання на відповідальне зберігання від 28.11.2012 р., який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками, позивачем передано на зберігання відповідачу 1 Обладнання, а саме: холодильну установку та насос молочний (копія акту а.с. 16).

Позивач зазначає, що в серпні 2015 року позивач неодноразово усно звертався до відповідача 1 з повідомленням про намір повернути передане майно із зберігання. Оскільки дії відповідача 1 не свідчили про бажання повертати майно (недопуск для огляду, перевірки умов зберігання тощо), позивач письмово листом №566 від 01.10.2015 року повідомив відповідача 1 про наміри повернути усе майно, передане за Договором на відповідальне зберігання, а саме: холодильну установку на 1000 л та насос молочний BGM-6, та зобов'язав відповідача 1 у строк до 16.10.2015р. повернути зазначене Обладнання. Цим же листом відповідач 1 був попереджений про явку представників позивача для здійснення демонтажу Обладнання в період з 12.10.2015 р. по 16.10.2015 р., за адресою розташування обладнання: с. Волиця-Польова, Хмельницької області, та у зв'язку з цим зобов'язаний був надати вільний доступ представникам для проведення такого демонтажу. Листом №688/3 від 17.12.2015 р., позивач повторно вимагав у відповідача 1 повернути передане на зберігання Обладнання в строк до 25 грудня 2015 року, у зв'язку з чим зобов'язав відповідача 1 надати вільний доступ представникам позивача на територію розташування Обладнання в період з 21.12.2015 р. по 25.12.2015 р. для проведення демонтажу. Відповідач 1 вимоги отримав, однак відповіді не надав і жодних дій щодо створення сприятливих умов для демонтажу не вчинив. На підставі надісланих вимог та згідно Наказу №192 "Про виїзд на демонтаж обладнання" від 04.12.2015 року, ТОВ "Білогір'я молокопродукт" було створено комісію, яку 22 грудня 2015 р. делеговано для демонтажу холодильного обладнання за адресою: с. Волиця-Польова, Хмельницької області. Станом на сьогоднішній день Обладнання позивачу не повернуто, у вільному доступі до нього відмовлено, жодної інформації про умови зберігання та стан Обладнання відповідачем 1 не надано.

Позивач вказує, що з огляду на це виконання відповідачем 1 своїх зобов'язань за Договором щодо повернення Обладнання втратило для ТОВ "Білогір'я молокопродукт" інтерес.

Таким чином, на підставі викладеного позивач, скориставшись своїм правом відповідно до статті 612 ЦК України просить стягнути з відповідача 1 розмір збитків з урахуванням ринкових цін Обладнання станом на день подання позовної заяви, а саме: за холодильну установку на 1000л у розмірі 70 276,50 грн. та насос молочний BGM-6 у розмірі 2500,00 грн., а всього 72 776,50 гривень.

На підставі п. 5.1.2. Договору заявлено до стягнення 10 000,00 грн. штрафу, оскільки позивач двічі звертався до відповідача 1 з вимогою про повернення Обладнання (Лист №566 від 01.10.2015р., Лист №688/3 від 17.12.2015р.).

Відповідно до п. 5.1.5. Договору у випадку ненадання Поклажодавцю можливості вільного доступу до Обладнання і перевірки умов зберігання на його першу вимогу у будь-який зручний для нього час, Зберігач повинен сплатити на користь Поклажодавця штраф у розмірі однієї тисячі гривень.

Оскільки у доступі до Обладнання членам комісії, яка 22.12.2015 р. виїжджала для демонтажу, було категорично відмовлено, що підтверджується складеним Актом про виїзд на демонтаж, позивачем нараховано до сплатити 1 000,00 грн. штрафу (п. 5.1.5. Договору).

Крім того, позивач зазначає, що витребування майна із відповідального зберігання було зумовлено намірами здійснити його продаж. Відтак, 06 серпня 2015 року між ТОВ "Білогір'я молокопродукт" та ТОВ "КМЗ-Капітал" було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу обладнання №6 (надалі Попередній Договір, а.с. 26).

Відповідно до п. 1 Попереднього Договору сторони зобов'язуються у строк до "20" квітня 2016 року (з урахуванням Додаткової угоди №2) включно укласти основний договорів купівлі-продажу обладнання.

Відповідно до підписаного сторонами Додатку 1 до Попереднього Договору, ТОВ "Білогір'я молокопродукт" зобов'язується передати у власність ТОВ "КМЗ-Капітал" Обладнання, а саме: холодильну установку на 1000 л вартістю 72 384,80 грн. та насос BGM-6 вартістю 2 575,00 грн.

За умовами Попереднього Договору загальна вартість Обладнання становить 74 959,80 грн. ТОВ "КМЗ-Капітал" має сплатити на поточний рахунок ТОВ "Білогір'я молокопродукт" в строк до "01" грудня 2015 року забезпечувальний платіж (завдаток) у розмірі 30% від загальної вартості Обладнання, що становить 22 487, 94 грн. (п. 4 Попереднього Договору).

ТОВ "КМЗ-КАПІТАЛ" виконало свої зобов'язання, перерахувавши на поточний рахунок ТОВ "Білогір'я молокопродукт" забезпечувальний платіж (завдаток) у розмірі 22 487, 94 грн., що підтверджується випискою по банківському рахунку від 21.08.2015 р. (а.с. 33).

Позивач вказує, що оскільки визначене сторонами у Попередньому Договорі обладнання на сьогоднішній день не повертається зі зберігання на численні вимоги власника (Позивача), ТОВ "Білогір'я молокопродукт" прострочило виконання свого зобов'язання перед ТОВ "КМЗ-Капітал" щодо підписання основного договору та передачі цього обладнання.

25 квітня 2016 року ТОВ "КМЗ-Капітал" звернулося до ТОВ "Білогір'я молокопродукт" з претензією про сплату:

- суми забезпечувального платежу (завдатку) в розмірі 22 487, 94 грн.;

- штрафу у розмірі, що дорівнює сумі отриманого забезпечувального платежу і становить 22 487, 94 грн.

- плати за користування грошовими коштами Покупця за ставкою 25% річних за весь час користування раніше перерахованими коштами, починаючи з дня отримання коштів включно у сумі 3 819,87 грн. (п. 5.2 Попереднього Договору).

Позивач зазначає, що з метою уникнення судової тяганини ТОВ "Білогір'я молокопродукт" було змушене виконати вимоги ТОВ "КМЗ-Капітал" та сплатити визначені в претензії кошти, всього у розмірі 48 795,75 грн., що підтверджується належними платіжними документами (а.с.37-39).

Отже, як стверджує позивач, кошти у розмірі 26 307,81 грн. (не враховуючи суму повернутого завдатку) це реальні збитки, яких зазнав позивач, сплативши за невиконання умов Попереднього Договору, які також, повинні бути відшкодовані відповідачем 1 на користь позивача.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 на свою користь збитки в розмірі ціни Обладнання, що становлять 72 776,50 грн., штраф відповідно до п. 5.1.2 Договору в сумі 9 500,00 грн. та реальні збитки в розмірі 26 307,81 грн.

Крім того, 28.11.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фаворит-Транс" (відповідач 2) та ТОВ "Білогір'я молокопродукт" (позивач) укладено договір поруки.

Згідно п. 1.1. Договору поруки Поручитель зобов'язується на умовах даного Договору відповідати за виконання зобов'язань Товариством з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт, що виникли з Договору відповідального зберігання №10/47 від 28 листопада 2012 року.

Згідно пункту 2.1. Договору поруки порукою забезпечується зобов'язання ТОВ "Україна 2001" відшкодувати ТОВ "Білогір'я молокопродукт" збитки, завдані будь-якими діями боржника, що спричинили неповернення обладнання його власнику, в тому числі , але не виключно втратою, знищенням або псуванням обладнання, переданого на відповідальне зберігання, у розмірі повної вартості такого обладнання або в частині нанесеної шкоди. А також сплатити в повному обсязі на користь кредитора штрафні санкції та додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, відсотки тощо), понесені останнім, відповідно до умов Основного договору.

Згідно пункту 3.1. Договору поруки Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором за належне виконання Боржником забезпеченого зобов'язання у розмірі, визначеному у пункті 3.2. Договору поруки.

Згідно 3.2. Договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором за пунктом 2.1. даного Договору - у вигляді обов'язку з виконання зобов'язання Боржником за Основним договором на суму, що дорівнює 1500,00 грн.

Відповідно до п. 4.1.1 Договору поруки при порушенні Боржником зобов'язання перед Кредитором за основним Договором, виконати за Боржника зобов'язання або сплатити вартість предмета зобов'язання на суму визначену у п. 3.2 даного Договору, у триденний строк з дня отримання вимоги від кредитора. Уразі отримання вимоги Кредитора повідомити про це Боржника (п. 4.1.1, 4.1.2 Договору поруки).

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача 2 на свою користь 1 500,00 грн., а саме штраф у розмірі 1 000,00 грн. згідно п. 5.1.5 та штраф в сумі 500,00 грн. згідно п. 5.1.2 Договору відповідального зберігання.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору зберігання.

Відповідно до статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. При цьому згідно статті 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

За правилами статті 942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Статтею 950 ЦК України встановлено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Частина друга статті 951 ЦК України проголошує, що якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Відповідно до статті 953 ЦК України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажедавця повернути річ, якщо навіть строк її зберігання не закінчився.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкта права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, якби управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

У відповідності з вимогами частини 4 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Так, протиправною є поведінка особи з порушенням норм законодавства. Якщо зобов'язання виникає з договору, то протиправною визнається поведінка боржника, що порушує умови договору та закону.

Обов'язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відповідно до вимог ч. 2 статті 623 ЦК України, розмір збитків завданих порушенням зобов'язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 ГПК України).

Як зазначає позивач, у відповідності до п. 4.2 Договору позивач звернувся до відповідача 1 з вимогами (Лист №566 від 01.10.2015р., Лист №688/3 від 17.12.2015р.) про повернення Обладнання, що було передано на підставі Договору №10/47, які залишені без задоволення. З урахуванням викладеного та посилаючись на втрату інтересу до спірного майна, позивач вимагає відшкодувати йому вартість Обладнання, що за ринковою ціною складає 72 776,50 грн.

Як вже зазначалось, у відповідно до статті 951 ЦК України поклажедавець набуває права на відшкодування збитків лише у разі втрати або пошкодження речі.

Доказів в підтвердження того, що передане Обладнання відповідачем 1 втрачено, знищено або пошкоджено, суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що Обладнання, яке було прийнято на зберігання знаходиться у ТОВ "Україна 2001", що підтверджується наданою відповідачем 1 довідкою №1846 від 08.08.2016 р. Вказане свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача 1 ринкової вартості Обладнання в сумі 72 776,50 грн..

Також, позивачем не доведено наявності причинного зв'язку між протиправними діями або бездіяльністю відповідача та збитками позивача в сумі 26 307,81 грн., оскільки дії останнього не були перешкодою для укладення основного договору між позивачем та ТОВ "КМЗ-Капітал", при тому, що відповідно до умов попереднього договору Покупцю було відомо про місце перебування Обладнання.

Відтак, вимоги в частині стягнення реальних збитків в сумі 26 307,81 грн., які складаються з штрафу, що дорівнює сумі отриманого забезпечувального платежу в розмірі 22 487, 94 грн. та плати за користування коштами за ставкою 25% річних за весь час користування у сумі 3 819,87 грн., позивачем не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

При цьому суд зазначає, що в даному випадку між сторонами склалися речово-правові відносини, до яких застосовується зобов'язальний спосіб захисту. Відтак відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Щодо заявленого до стягнення штрафу 9 500,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно статті 546, статті 549 Цивільного кодексу України та статті 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 5.1.2 Договору у разі неповернення Зберігачем Обладнання Поклажодавцю, на першу вимогу останнього, Зберігач сплачує на користь Поклажодавця штраф в розмірі пяти тисяч гривень та відшкодовує понесені Поклажодавцем витрати (в т.ч., але не обмежуючись транспортні витрати, витрати по монтажу-демонтажу Обладнання тощо) у повному обсязі.

Крім того відповідно до п. 5.1.5 Договору за порушення вимог п. 3.5. цього Договору, Зберігач сплачує на користь Поклажодавця штраф у розмірі однієї тисячі гривень та відшкодовує понесені Поклажодавцем витрати (в т.ч., але не обмежуючись транспортні витрати, витрати по монтажу-демонтажу Обладнання тощо) у повному обсязі

В обґрунтування даної вимоги позивач посилається на Акт від 22.12.2015 р. про відмову комісії у вільному доступі та демонтажу обладнання.

Позивачем не надано належних і допустимих переконливих доказів на підтвердження того, що відповідач 1 відмовив позивачу в поверненні переданого на зберігання обладнання. Також суд вважає необхідним зазначити, що в договорі зберігання не зазначено місце його зберігання, а тому посилання позивача про виїзд комісії в с. Волиця-Польова Хмельницької області не можуть бути прийняті як належний доказ невиконання Зберігачем своїх зобов'язань за договором зберігання.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення штрафу задоволенню не підлягають.

Вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача 2 суми 1 500,00 грн., з яких 1 000,00 грн. штраф згідно п. 5.1.5 та 500,00 грн. штраф згідно п. 5.1.2 Договору відповідального зберігання, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів звернення позивача до відповідача 2 з відповідною вимогою, що передбачено п. 4.1.1 Договору поруки.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.