ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.09.2016 Справа № 920/715/16

за позовом Заступника керівника Сумської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради, м. Суми,

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство Нотехс, м. Суми,

про стягнення 140 848 грн. 27 коп.,

Суддя Жерьобкіна Є.А.

Представники:

Від позивача не зявився;

Від відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 250 від 22.07.2016);

Прокурор Васянович М.В.

При секретарі судового засідання Мудрицькій С.Ю.,

Суть спору: прокурор подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 167417 грн. 74 коп., в тому числі 127 130 грн. 30 коп. основного боргу відповідно до договору № 90 про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми від 18.12.2013 та додаткових угод № 1 від 05.05.2014 та № 2 від 17.02.2015 до вищезгаданого договору, 27 571 грн. 54 коп. пені, 10 186 грн. 90 коп. інфляційних збитків, 2 529 грн. 00 коп. 3 % річних, а також стягнути з відповідача на користь Прокуратури Сумської області судові витрати, повязані з розглядом справи.

Відповідач подав лист № 283 від 23.08.2016, в якому просить суд долучити до матеріалів справи копію заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України, а також інші докази на підтвердження своєї позиції по справі.

Прокурор подав заяву про зменшення позовних вимог № 120-8965вих-16 від 06.09.2016, в якій просить суд стягнути з відповідача 140848 грн. 27 коп., в тому числі 107 130 грн. 30 коп. основного боргу відповідно до договору № 90 про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми від 18.12.2013 та додаткових угод № 1 від 05.05.2014 та № 2 від 17.02.2015 до вищезгаданого договору, 23234 грн. 07 коп. пені, 8352 грн. 90 коп. інфляційних збитків, 2131 грн. 00 коп. 3 % річних, а також стягнути з відповідача на користь Прокуратури Сумської області судові витрати, повязані з розглядом справи.

Враховуючи передбачене ст. 22 Господарського процесуального кодексу України право позивача до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог, суд приймає заяву про зменшення позовних вимог № 120-8965вих-16 від 06.09.2016 до розгляду.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 3.10, п. 4.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. Зменшення позивачем суми позову не є відмовою від позову, про зменшення зазначається в описовій частині судового рішення, а предметом спору стає вимога про стягнення суми в зменшеному розмірі.

Прокурор подав письмові пояснення по справі № 05-683вих-16 від 02.09.2016 в обґрунтування позовних вимог з урахуванням позиції відповідача, де вказує, що зустрічні вимоги відповідача не можуть бути зараховані на погашення заборгованості за договором № 90 від 18.12.2013, виконавчим комітетом Сумської міської ради не приймалось рішення про відшкодування відповідачу коштів за договорами № 70 від 07.05.2014 та № 6 від 18.02.2015.

Відповідач подав письмові пояснення № 297 від 07.09.2016 та докази на підтвердження своєї позиції по справі.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

18.12.2013 між позивачем та відповідачем укладено договір № 90 про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми, відповідно до умов якого з урахуванням змін до договору згідно з додатковою угодою № 2 від 17.02.2015, відповідач зобовязався перерахувати на рахунок цільового фонду розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Суми, а саме, на рахунок спеціального фонду міського бюджету по КБК 24170000, відкритий у ГУДКСУ у Сумській області №0002, МФО 837013, код одержувача платежу 37970593, одержувач платежу УК м. Суми 241700002, грошові кошти (внесок) у розмірі 127130 грн. 30 коп.

Розмір пайової участі визначений відповідно до рішення Сумської міської ради від 22.06.2011 року №601-МР «Про затвердження Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвиток інфраструктури м. Суми і Типового договору про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми» і становить 4 % від загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта «Дитячий торгівельно-розважальний центр з житловим будинком за адресою: вул. Д.Коротченка, 7-2, 7-3 в м. Суми».

Відповідно до п. 2.3. договору у редакції додаткової угоди № 2 від 17.02.2015, замовник перераховує кошти в повному обсязі до 01.11.2015.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що відповідач не виконав належним чином договірних зобовязань щодо своєчасного перерахування коштів з пайової участі у розвитку інфраструктури м. Суми, у звязку з чим у останнього виникла заборгованість в сумі 107 130 грн. 30 коп.

В обґрунтування своєї позиції по справі відповідач вказує на те, що 26.07.2016 позивачу направлена заява про зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України, зокрема відповідач просить зарахувати різницю між здійсненими витратами та розміром пайової участі замовника у розвитку інфраструктури м. Суми в сумі 181 558 грн. 21 коп. за договорами № 70 від 07.05.2014 та № 6 від 18.02.2015 про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми, укладених між позивачем та відповідачем в рахунок заборгованості за договором № 90 про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми від 18.12.2013 в сумі 140848 грн. 18 коп., в тому числі 107 130 грн. 30 коп. основного боргу, 23234 грн. 00 коп. пені, 8352 грн. 88 коп. інфляційних збитків, 2131 грн. 00 коп. 3 % річних.

Згідно зі ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Відповідно до ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобовязання не допускається; договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Статтею 601 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

З матеріалів справи, зокрема розрахунків розміру пайових коштів за договорами № 70 від 07.05.2014 та № 6 від 18.02.2015 про залучення, розрахунок розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Суми, укладеними між позивачем та відповідачем вбачається, що розмір пайових коштів до перерахування складає -94963 грн. 32 коп. та -86594 грн. 89 коп., тобто, кошторисна вартість будівництва перевищує розмір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури м. Суми за вказаними договорами.

Відповідно до ч. 5 ст. 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі якщо кошторисна вартість будівництва інженерних мереж та/або об'єктів інженерної інфраструктури (крім мереж, призначених для передачі та розподілу електричної енергії, трубопроводів, призначених для розподілу природного газу, транспортування нафти та природного газу) перевищує розмір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури населеного пункту, орган місцевого самоврядування приймає рішення про відшкодування замовнику різниці між здійсненими витратами та розміром пайової участі замовника у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Згідно з п. 3.3. Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвиток інфраструктури м. Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 22.06.2011 року №601-МР, у разі якщо кошторисна вартість будівництва інженерних мереж та/або об'єктів інженерної інфраструктури перевищує розмір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури м. Суми, виконавчий комітет Сумської міської ради приймає рішення про відшкодування замовнику різниці між здійсненими витратами та розміром пайової участі замовника у розвитку інфраструктури м. Суми.

29.08.2016 відповідач звернувся до Виконавчого комітету Сумської міської ради з заявою про відшкодування замовнику різниці між здійсненими витратами та розміром пайової участі за договорами № 70 від 07.05.2014 та № 6 від 18.02.2015 в загальній сумі 181 558 грн. 21 коп.

Разом з цим, доказів прийняття виконавчим комітетом Сумської міської ради рішення про відшкодування замовнику різниці між здійсненими витратами та розміром пайової участі замовника у розвитку інфраструктури м. Суми відповідачем не подано, такі докази в матеріалах справи відсутні.

Оскільки підставою для відшкодування різниці між здійсненими витратами на будівництво та розміром пайової участі замовника у розвитку інфраструктури населеного пункту є виключно рішення органу місцевого самоврядування, в даному випадку Виконавчого комітету Сумської міської ради, такого рішення на даний час не прийнято, суд вважає що у відповідача не виникло права, а у позивача обовязку за зобов'язаннями з відшкодування замовнику різниці між здійсненими витратами та розміром пайової участі замовника у розвитку інфраструктури м. Суми за договорами № 70 від 07.05.2014 та № 6 від 18.02.2015 в загальній сумі 181 558 грн. 21 коп., строк виконання вимог не настав, тому посилання відповідача на заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України є безпідставними.

Судом встановлено, що факт заборгованості відповідача зі сплати коштів пайової участі підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Разом з цим, відповідачем не подано доказів своєчасної та у повному обсязі сплати пайових коштів чи аргументованих заперечень проти позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 107 130 грн. 30 коп. заборгованості.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 ГК України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 4.3. договору, у разі прострочення термінів сплати коштів відповідач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожен день прострочення.

Згідно з поданим розрахунком, відповідачеві нарахована пеня в загальній сумі 23234 грн. 07 коп. за період 01.11.2015 - 30.04.2016 (181 календарний день), виходячи з суми заборгованості в розмірі 107130 грн. 30 коп., з урахуванням строків розрахунків, визначених у договорі.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачеві нараховані 3 % річних в сумі 2131 грн. 00 коп. за період 01.11.2015 - 30.06.2016 (242 календарних дні) та інфляційні збитки в сумі 8352 грн. 90 коп. за період листопад 2015 року червень 2016року, виходячи з суми заборгованості в розмірі 107130 грн. 30 коп., з урахуванням строків розрахунків, визначених у договорі.

Передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді сплати 3% річних, від простроченої суми не є неустойкою (пенею), зазначені % є не мірою відповідальності, а платою за безпідставний, не погоджений сторонами строк користування чужими грошовими коштами, а тому ці кошти стягуються незалежно від вини боржника та не залежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Не є неустойкою (штрафом, пенею) й застосуванням до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, стягувані у зв'язку з таким застосуванням суми, оскільки вони є відшкодуванням збитків, завданих кредитору, внаслідок зменшення його грошових коштів, через зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Враховуючи вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

У судовому засіданні 08.09.2016 прокурор пояснив, що розрахунок пені виконано за 181 календарний день за період з 01.11.2015 до 30.04.2016, не включаючи 30.04.2016. Аналогічно, розрахунок 3% річних виконано за 242 календарних дні за період з 01.11.2015 до 30.06.2016, не включаючи 30.06.2016.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року).

Судом здійснено перерахунок пені та 3% річних, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру, згідно з яким пеня становить 23 201 грн. 99 коп. за період з 01.11.2015 по 29.04.2016, 3% річних 2130 грн. 87 коп. за період з 01.11.2015 по 29.06.2016, виходячи з суми заборгованості в розмірі 107130 грн. 30 коп.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми Ліга:Закон Еліт 9.4.1. ТОВ Інформаційно-аналітичний центр Ліга, ТОВ Ліга Закон, 2016 та долучений до матеріалів справи.

Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної та повної сплати пайових коштів, оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних збитків передбачене діючим законодавством України та умовами укладеного між сторонами договору, перевіривши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 8352 грн. 90 коп. інфляційних збитків, 2130 грн. 87 коп. 3 % річних, 23 201 грн. 99 коп. пені.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 0 грн. 13 коп. 3% річних та 32 грн. 08 коп. пені, суд відмовляє за їх необґрунтованістю.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2112 грн. 24 коп. пропорційно задоволеним позовних вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство Нотехс (вул. Реміснича, буд. 35-2, м. Суми, 40004, ) на користь Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради (вул. Петропавлівська, буд. 91, м. Суми, 40030, ) 107 130 грн. 30 коп. основного боргу, 23201 грн. 99 коп. пені, 8352 грн. 90 коп. інфляційних збитків, 2130 грн. 87 коп. 3 % річних.

3. У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство Нотехс (вул. Реміснича, буд. 35-2, м. Суми, 40004, ) на користь Прокуратури Сумської області (вул. Герасима Кондратьєва, буд. 33, м. Суми, 40000, код 03527891) 2112 грн. 24 коп. судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.09.2016

Суддя Є.А. Жерьобкіна