РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2016Справа №914/1559/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія"

Товариства з обмеженою відповідальністю "ТПК-Профіль-ГП"

Про стягнення 4 291 446, 37 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача Ковалевський Р.В., довіреність № 626/15 від 06.11.2015

від відповідача1 не з'явився

від відповідача2 не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (далі -позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія" (далі - відповідач1), Товариства з обмеженою відповідальністю "ТПК-Профіль-ГП (далі - відповідач2) про стягнення 4 291 446,37 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що відповідачем не виконуються умови договору № 01/Р1-01-00-3-0/51 від 23.05.2013р.

Ухвалою суду від 12.07.2016р. справу № 914/1559/16, що надійшла за підсудністю з господарського суду Львівської області, прийнято до свого провадження суддею Мельником В.І. та призначено до розгляду на 19.08.2016р.

19.08.2016р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідача1 та відповідача2 у судове засідання не з'явилися, про причини своєї відсутності суд не повідомили, вимоги ухвали суду від 12.07.2016р. не виконали.

Суд відклав судовий розгляд справи, у зв'язку з відсутністю представників відповідачів на 02.09.2016р.

02.09.2016р. представник позивача у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, надав пояснення по суті спору.

Представники відповідача-1,2 в судове засідання не з'явилися, про причини своєї відсутності суд не повідомили, вимоги ухвали суду від 12.07.2016р. не виконали.

Суд вирішив задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (надалі за текстом - «Банк»/«Позивач») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія» (надалі за текстом «Позичальник»/«Відповідач 1») було укладено Генеральний договір на здійснення кредитних операцій № 01/Р1-01-00-3-0/51 (надалі, з урахуванням змін та доповнень, внесених додатковими угодами до Генерального договору, що є його невід'ємною частиною, - «Генеральний договір») за умовами п. 1.1 якого Банк зобов'язався здійснювати на користь Позичальника кредитні операції у межах Загального ліміту та сублімітів, передбачених п. 12, п. 1.3 Генерального договору, в порядку, визначеному статтею 2 Генерального договору, а Позичальник зобов'язався виконати усі обов'язки, що витікають зі змісту кредитної операції, Генерального договору, умов та договорів, і здійснити повне погашення заборгованості у межах строку кредитної операції.

23 травня 2013 року на виконання Генерального договору між Банком та Позичальником було укладено Кредитний договір № 010/Р1-01-00-3-0/52 до якого в подальшому вносилися зміни, шляхом укладення додаткових угод до кредитного договору, які є його невід'ємними частинами.

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 10 000 000 (десять мільйонів) грн., а Позичальник зобов'язався використати його за цільовим призначенням, виконати усі обов'язки, що витікають із умов кредитного договору і здійснити повне погашення заборгованості у межах строку кредиту відповідно до умов кредитного договору.

Виходячи із матеріалів справи, 23 травня 2013 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТПК - ПРОФІЛЬ - ГП» (надалі за текстом - «Поручитель»/«Відповідач 2») укладено договір поруки №12/Р1-01-00-3-0/134 (надалі за текстом «Договір поруки») за умовами якого Поручитель зобов'язався відповідати перед Банком солідарно з Позичальником за виконання забезпечених зобов'язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов Кредитного договору.

10 серпня 2015 року рішенням Господарського суду Львівської області позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено в повному обсязі, стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія», з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК-ПРОФІЛЬ-ГП» на користь Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль» 5 250 000,00 грн. заборгованість за кредитом, 244 520,54 грн. заборгованість по відсотках, 1 017 910,09 грн. пені за невиконання зобов'язань та 73 080,00 грн. судового збору.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

25 січня 2016 року ухвалою Господарського суду Львівської області задоволено заяву ТОВ «Торгово-промислова компанія» про розстрочення виконання рішення суду від 10.08.2015 у справі №914/1736/15, розстрочено виконання рішення суду на 12 місяців.

Постановами Львівського апеляційного господарського суду від 25.02.2016 та Вищого господарського суду України від 26.04.2016 ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.01.2016 залишено без змін.

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору плата за користування кредитом розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 20% річних.

Пунктом 2.2 Кредитного договору передбачено, що проценти за користування Кредитом Позичальник сплачує щомісяця на рахунок відкритий в Банку, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця та остаточно при погашені Кредиту.

Відповідно до рішення Господарського суду Львівської області від 10.08.2015 у справі 914/1736/15 з ТОВ «Торгово - промислова компанія», ТОВ «ТПК-Профіль-ГП» стягнуто заборгованість за Кредитним договором, станом на 22.05.2015, при цьому, при поданні позовної заяви, Банком не заявлялись вимоги щодо стягнення штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України.

Станом на 23 травня 2016 року за несвоєчасне виконання зобов'язань, передбачених Кредитним договором, Відповідачам нараховано відсотки в розмірі - 1 039 747 (один мільйон тридцять дев'ять тисяч сімсот сорок сім) грн. 13 коп., окрім того Відповідачам нараховано пеню за період несвоєчасного повернення відсотків в розмірі 330 630 (триста тридцять тисяч шістсот тридцять) 94 грн. (розрахунок нарахованих відсотків додається до позовної заяви).

Пеня нарахована на підставі п. 13.3.1 за яким, Позичальник на вимогу Кредитора, сплачує за кожен календарний день прострочення будь-яких грошових зобов'язань за Договором - пеню, в відсотках річних від суми прострочення платежу, в розмірі: S*2 (де "S" - облікова ставка Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня). Розрахунок пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно положень ст.ст. 1, 3. 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 543/96-ВР від 22.11.1996 платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, оцінивши докази наявні в матеріалах справи та заслухавши пояснення представника позивача, дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання.

Частиною 2 ст. 345 ГК України передбачено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549- 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом».

Одностороння відмова від зобов'язання в силу ст. 525 ЦК України не допускається.

Приписами ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі і передбачені ст. 625 ЦК України.

Судом встановлено факт неналежного виконання відповідачами свого зобов'язання.

Виходячи із положень зазначених норм, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Відповідно до ст. 173 ГК України, один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних втрат та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вина відповідачів в прострочці виконання грошового зобов`язання по оплаті наданих позивачем послуг, доведена матеріалами даної справи.

На підставі викладеного, враховуючи, що наявні у справі матеріали свідчать про обгрунтованість вимог позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за витрати, пов'язані з розглядом справи, при задоволенні позову покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. 625 ЦК України, ст.ст. 173, 193, 232 ГК України, ст.ст. 22, 33, 49, 75, 81-1, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія» (01030, м. Київ, вул. Пирогова 10, корпус В, ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК-Профіль-ГП» (01030, м. Київ, вул. Пирогова, 10-В) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9, ) відсотки за період з 23.05.2015 по 23.05.2016 в розмірі - 1 039 747 (один мільйон тридцять дев'ять тисяч сімсот сорок сім) грн. 13 коп.; пеню за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі - 330 630 (триста тридцять тисяч шістсот тридцять) 94 грн.; три відсотки річних за несвоєчасне повернення тіла кредиту в розмірі - 218 677 (двісті вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят сім) грн. 80 коп.; інфляційне збільшення заборгованості за тілом кредиту - 2 647 297 (два мільйони шістсот сорок сім тисяч двісті дев'яносто сім) грн. 56 коп.; інфляційне збільшення заборгованості за відсотками - 55 092 (п'ятдесят п'ять тисяч дев'яносто дві) грн. 94 коп. та судовий збір у розмірі 64 371 (шістдесят чотири тисячі триста сімдесят одну) грн. 70 коп.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення підписано 09.09.2016р. )

Суддя В.І.Мельник