ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.09.16р. Справа № 904/76/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Прилад", м. Харків

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград, Дніпропетровська область

в частині стягнення пені у сумі 7492,79 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність № ББУ/ПУ254/Т/15 від 18.12.2015 року, представник.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еталон-Прилад" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення 64 772,44 грн., з яких: 41856,00 грн. - основний борг, 7 492,79 грн. - пеня, 14 398,46 грн. - інфляційні втрати, 1025,19 грн. - 3% річних. Судовий збір позивач просив покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивачем обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 14-16/403-КП від 03.06.2014 року в частині своєчасного та повного розрахунку за поставлену продукцію, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість у сумі 41 856,00 грн.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню у сумі 7 492,79 грн. за період з 12.10.2014 року по 11.04.2015 року, 3% річних у сумі 1025,19 грн. за 298 календарних днів прострочення сплати грошових коштів (з урахуванням граничної дати виконання зобов'язань - 11.10.2014 року) та інфляційні втрати у сумі 14 398,46 грн. за період із жовтня 2014 року по червень 2015 року.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнаються. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що позивачем не дотримані вимоги пункту 4.3 договору в частині надання товаросупровідних документів, що, на його думку, унеможливлює визначити дату поставки, а відтак і оплати продукції. Разом з тим відповідач зазначає про те, що позов в частині стягнення пені у сумі 7492,79 грн. позивачем подано поза межами річного строку позовної давності, передбаченого частиною другою статті 258 Цивільного кодексу України про стягнення пені у сумі 7492,79 грн. При цьому з посиланням на пункт 5.3 спірного договору відповідач звертає увагу суду на те, що строк для оплати поставленої продукції сплинув 10.10.2014 року, а позивач звернувся з позовом до суду 29.12.2015 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2016 року (суддя Соловйова А.Є.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.05.2016 року, позов задоволено повністю (а.с. 120 - 124, 188 - 191 том 1).

На виконання рішення господарського суду від 29.02.2016 року судом був виданий наказ від 18.03.2016 року (а.с. 232 том 1).

10.08.2016 року від Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до суду надійшов лист № 02/34559 від 25.07.2016 року разом із постановою про закінчення виконавчого провадження від 25.07.2016 року та оригінал наказу господарського суду від 18.03.2016 року з відміткою про повне його виконання (а.с. 230 - 232 том 1).

Постановою Вищого господарського суду України від 26.07.2016 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2016 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.05.2016 року скасовано в частині стягнення пені у сумі 7 492,79 грн. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

При цьому Вищий господарський суд України зазначив, що суди не перевірили доводи відповідача про сплив позовної давності до вимог про стягнення пені з урахуванням дати звернення позивача до суду з цим позовом та правил обчислення позовної давності, не з'ясували початку перебігу та дати спливу позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

Разом з тим касаційна інстанція вказала на необхідність господарському суду під час нового розгляду справи врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

За частиною першою статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до п. 3.1.13 Положення про автоматизовану систему документообігу за результатом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Коліснику І.І.

Ухвалою господарського суду від 16.08.2016 року справу прийнято до свого провадження суддею Колісником І.І. та призначено розгляд справи на 12.09.2016 року.

12.09.2016 року представник відповідача подав до суду заяву про застосування строку позовної давності для стягнення пені. В обґрунтування поданої заяви відповідач посилається на те, що позивачем порушено річний строк позовної давності, передбачений частиною другою статті 258 Цивільного кодексу України щодо стягнення пені у сумі 7492,79 грн., оскільки відповідно до пункту 5.3 спірного договору строк для оплати поставленої продукції сплинув 10.10.2014 року, а позивач, з урахуванням відбитку штемпеля на поштовому конверті, звернувся з позовом до суду 29.12.2015 року.

Під час нового розгляду справи позивач витребуваних судом письмових пояснень щодо правомірності заявлених вимог про стягнення пені, з урахуванням правової позиції Вищого господарського суду України у цій справі, не надав. Свого повноважного представника у судове засідання не направив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог статті 64 Господарського процесуального кодексу України.

Доказом належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи є наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення 22.08.2016 року його представникові поштового відправлення (а.с. 237 том 1).

За таких обставин, відсутність представника позивача не є перешкодою у розгляді справи.

У судовому засіданні 12.09.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

03.06.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еталон-Прилад" (далі Позивач, Постачальник) та Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі Відповідач, Покупець) був укладений договір № 14-16/403-КП (далі Договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі Продукція) в асортименті, кількості, у строки, за ціною та за якісними характеристиками, погодженими сторонами в даному договорі та специфікаціях, які є невідємними частинами цього договору.

Покупець зобовязався прийняти та оплатити продукцію, що поставляється у його власність відповідно до умов цього договору (пункт 1.2 договору).

Згідно з пунктом 4.1 договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, за якісними характеристиками та у строки, погоджені сторонами в специфікаціях до цього договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість та/або одним товаросупровідним документом.

Умови поставки продукції - DDP ("Інкотермс-2010"). Місце пункту призначення вказується сторонами у відповідних специфікаціях до договору. У випадках, коли сторонами у специфікаціях визначаються інші умови поставки, взаємовідносини сторін будуть регулюватися положеннями, затвердженими в міжнародних торгових термінах «Інкотермс-2000» з урахуванням узгоджених сторонами застережень та умов поставки у відповідних специфікаціях (пункт 4.2 договору).

Пунктом 4.3 договору сторони погодили, що постачальник, окрім іншого, зобов'язаний надати покупцю наступні документи: рахунок-фактуру; податкову накладну; відповідні товаросупроводжувальні накладні: видаткову накладну; товарно-транспортну накладну; сертифікат якості заводу-виробника та/або паспорт; сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обов'язковій сертифікації ); дозвіл Держгірпромнагляду (у випадку, якщо отримання даного документа обов'язкове згідно з нормами чинного законодавства); інструкцію (керівництво) з експлуатації (у випадку, якщо даний документ передбачений); технічну документацію, передбачену пунктом 2.3 цього договору.

Відповідно до пункту 4.4 договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником про приймання продукції.

За пунктом 5.1 договору загальна сума договору визначається загальною сумою усіх специфікацій до цього договору, але не повинна перевищувати 999000,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Ціни на продукцію, що поставляється постачальником, встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до договору. Загальна вартість кожної партії продукції, що поставляється постачальником за цим договором, вказується у відповідних специфікаціях до договору (пункт 5.2 договору).

Згідно з пунктом 5.3 договору розрахунки за продукцію, що постачається постачальником за даним договором, здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 60-тий календарний день з моменту поставки відповідної продукції, якщо інший термін відстрочки - більше 60-ти календарних днів не обумовлено у відповідних специфікаціях до даного Договору. У випадку якщо строк оплати припадає на неплатіжний день, оплата здійснюється наступного банківського дня.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами. Сторони прийшли до згоди, що у випадку неналежного виконання обома сторонами своїх обовязків, строк дії договору встановлюється до 31.12.2014 року включно. У випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобовязань за даним договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

За укладеною між сторонами специфікацією від 11.07.2014 року на користь відповідача передбачена поставка у строк до 15.08.2014 року мегаометра цифрового Е6-24 загальною вартістю 41 856,00 грн. з ПДВ у кількості 8 шт. за ціною 4360,00 грн. за одиницю без ПДВ (а.с. 20 том 1).

На виконання умов договору та специфікації до нього, за видатковою накладною від 11.08.2014 року № РН-0000741 позивач здійснив поставку відповідачеві договірної продукції на загальну суму 41 856,00 грн. з ПДВ (а.с. 21 том 1).

Відсутність оплати з боку відповідача за поставлену продукцію стала підставою для нарахування відповідачеві пені у сумі 7492,79 грн. за прострочення виконання грошових зобов'язань, що і є причиною спору.

Частиною першою статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За частиною першою статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

За змістом пунктом 5.3 договору оплата поставленої продукції мала бути здійснена відповідачем не пізніше 10.10.2014 року.

Відповідно до рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2016 року у цій справі, що набрало законної сили, відповідач у передбачений пунктом 5.3 договору строк, а саме - до 11.10.2014 року, оплату договірної продукції на суму 41 856,00 грн. не здійснив.

За частиною третьою статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 6.6 договору у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки оплати від вартості не оплаченої продукції.

Заявлена позивачем до стягнення пеня у сумі 7 492,79 грн. нарахована із заборгованості у сумі 41 856,00 грн. за період з 12.10.2014 року по 11.04.2015 року включно в межах шестимісячного строку нарахування від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, що узгоджується з нормативними приписами частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Стосовно позовних вимог у цій частині відповідачем подана заява про застосування позовної давності.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (частина друга статті 258 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, за умовами договору та з урахуванням встановлених рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2016 року обставин у справі, перебіг строку позовної давності щодо стягнення пені починається з 11.10.2014 року.

Пунктом 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року (із змін. і доп.) "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" встановлено, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову.

Приймаючи до уваги звернення позивача з позовом до суду 29.12.2015 року, а також заяву відповідача про застосування строку позовної давності щодо стягнення пені, позовні вимоги в цій частині обмежуються періодом з 29.12.2014 року по 29.12.2015 року (а.с. 31 том 1).

За таких обставин та з урахуванням меж позовних вимог стягнення пені з відповідача із заборгованості у сумі 41 856,00 грн. можливе з 29.12.2014 року по 11.04.2015 року. За наслідком розрахунку пеня за цей період фактично складає 5 098,40 грн.

Відтак строк позовної давності за вимогами позивача щодо стягнення пені за період з 12.10.2014 року по 28.12.2014 року включно є пропущеним.

Згідно з частиною п'ятою статті 267 Цивільного кодексу України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Доказів поважності причин пропуску строку позовної давності позивач суду не надав, хоча з огляду на свої процесуальні права та обов'язки, передбачені статтями 22, 33 Господарського процесуального кодексу України, таку можливість мав.

Отже, із заявленої до стягнення пені у загальній сумі 7 492,79 грн. задоволенню не підлягають вимоги позивача про стягнення частини пені у сумі 2 394,39 грн. за період з 12.10.2014 року по 28.12.2014 року включно у зв'язку з пропуском строку позовної давності (7 492,79 5 098,40 = 2 394,39).

Вирішуючи питання стосовно розподілу судового збору, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За статтею 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено з 1 січня 2015 року мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 1 218 грн.; у погодинному розмірі - 7,29 грн.

З урахуванням ціни позову у сумі 64 772,44 грн. позивачем вірно сплачений судовий збір у сумі 1218,00 грн. за платіжним дорученням № 543 від 02.12.2015 року (а.с. 9 том 1).

За змістом статті 49 Господарського процесуального кодексу України та згідно з абзацом першим пункту 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України" у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; при задоволенні позову в повному обсязі відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача; в разі відмови у позові повністю ці витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, на відповідача має покладатися сплачений позивачем судовий збір у розмірі, пропорційному сумі задоволених позовних вимог, що складає 1172,98 грн. (64772,44 - 2394,39 = 62378,05; 62378,05 х 1218 / 64772,44 = 1172,98).

У процесі виконавчого провадження з відповідача стягнуто судовий збір у сумі 1218,00 грн., тобто на 45,02 грн. більше від належного згідно з цим рішенням (1218,00 - 1172,98 = 45,02).

Відповідно до частин першої, другої статті 122 Господарського процесуального кодексу України якщо виконані рішення або постанова змінені чи скасовані і прийнято нове рішення про повну або часткову відмову в позові, або провадження у справі припинено, або позов залишено без розгляду, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за зміненими чи скасованими у відповідній частині рішенням, постановою.

Видача наказу про повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості проводиться господарським судом за заявою боржника, до якої додається довідка, підписана керівником чи заступником керівника і головним (старшим) бухгалтером, про те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним виконавцем.

Отже, відповідач має право звертатися до суду в порядку статті 122 Господарського процесуального кодексу України із заявою про повернення йому як судового збору у сумі 45,02 грн., так і пені у сумі 2394,39 грн., надмірно стягнутих за наказом господарського суду від 18.03.2016 року.

Відповідно до абзацу першого пункту 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України" у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

За статтею 4 Закону України "Про судовий збір" (станом на час подання апеляційної скарги) за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору визначена у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а тому судовий збір за подання апеляційної скарги мав складати 1339,80 грн. (1218,00 х 110% = 1339,80).

За цією ж статтею Закону (станом на час подання касаційної скарги) за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору складає 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви. Відтак судовий збір за подання касаційної скарги мав бути сплачений у сумі 1461,60 грн. (1218,00 х 120% = 1461,60).

При зверненні до суду з апеляційною скаргою відповідач сплатив судовий збір у сумі 1515,80 грн. за платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 04.02.2016 року, а подаючи касаційну скаргу, сплатив 1653,60 грн. судового збору за платіжним дорученням № від 26.05.2016 року (а.с. 147, 211 том 1).

Отже, надмірно сплачена відповідачем сума судового збору складає 176,00 грн. (1515,80 - 1339,80 = 176,00) за подання апеляційної скарги та 192,00 грн. (1653,60 - 1461,60 = 192,00) за подання касаційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З урахуванням викладеного відповідач має право клопотати про повернення з Державного бюджету України судового збору, надмірно сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарги.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог у загальній сумі 62 378,05 грн. стягненню з позивача на користь відповідача підлягає судовий збір у сумі 49,53 грн. за подання апеляційної скарги (1339,80 (62378,05 х 1339,80 / 64772,44) = 49,53) та 54,03 грн. за подання касаційної скарги (1461,60 (62378,05 х 1461,60 / 64772,44) = 54,03).

Керуючись ст.ст. 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов в частині стягнення пені задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76, ідентифікаційний код 00178353) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Прилад" (61045, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 295, ідентифікаційний код 31342156) пеню у сумі 5 098,40 грн.

У решті позовних вимог щодо стягнення пені відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Прилад" (61045, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 295, код ЄДПРОУ 31342156) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76, ідентифікаційний код 00178353) судовий збір у сумі 49,53 грн. за подання апеляційної скарги та 54,03 грн. за подання касаційної скарги

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.09.2016 року.

Суддя ОСОБА_2