ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2016 р. Справа № 922/100/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність № 276 від 19.07.2016)

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність № 1 від 06.07.2015) та ОСОБА_3 (довіреність № 1 від 06.07.2015)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", м. Київ (вх. №1689 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2016 у справі № 922/100/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", м. Київ

до Кредитної спілки "Слобода-кредит", м. Харків

про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив визнати недійсним Договір банківського строкового вкладу №11/1-К від 29.08.2007, укладений між ВАТ АБ "Укргазбанк" та Кредитною спілкою "Слобода-кредит". Також позивачем було заявлено до стягнення судові витрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 30.05.2016 по справі № 922/100/16 (головуючий суддя Денисюк Т.С., суддя Погорелова О.В., суддя Светлічний Ю.В.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач із даним рішенням суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення було порушено норми процесуального та матеріального права, неповно з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, тому просить рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2016 по справі № 922/100/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Судові витрати скаржник просить покласти на відповідача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.06.2016 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження. Розгляд скарги призначено на 05 липня 2016 р. о 10:00 год.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.07.2016 розгляд справи відкладено на 16.08.2016 о 10:30 год.

12.08.2016 від уповноваженого представника позивача - заступника директора Харківської обласної дирекції АБ "Укргазбанк" - ОСОБА_7 надійшло клопотання, в якому позивач з метою належного надання пояснень та додаткових доказів у справі просить розгляд справи відкласти, у зв'язку з неможливістю представника Банку, який здійснює супроводження даної справи, бути присутнім у судовому засіданні 16.08.2016, так як останній перебуває у відпустці. На підтвердження обставин, викладених в даному клопотанні, позивач надав належним чином засвідчену копію наказу (про відпустки) № 267-В від 08.08.2016.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.08.2016 задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", м. Київ про відкладення розгляду справи задоволено, а розгляд апеляційної скарги відкладено на 13.09.2016 об 11:30 год.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Згідно з частиною першою статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частинами першою та другою статті 101 та пункту 7 частини другої статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши у судовому засіданні 13.09.2016 уповноважених представників сторін, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з огляду на нижченаведене.

Як обґрунтовано встановлено господарським судом Харківської області під час вирішення даного господарського спору по суті та підтверджується в ході розгляду апеляційного розгляду справи, 29.07.2008 між відповідачем - Кредитною спілкою "Слобода-Кредит" (Вкладник) та позивачем - Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" (Банк) укладено Договір банківського строкового вкладу №11/1-К, який зі сторони Банку був підписаний начальником відділення № 11 Харківської філії ВАТ АБ "Укргазбанк" ОСОБА_4, що діяв на підставі положення про відділення № 11 Харківської філії ВАТ АБ "Укргазбанк" та довіреності 992 від 07.04.2008, а зі сторони Кредитної спілки "Слобода-Кредит" - Головою Правління ОСОБА_5 (том 1 аркуші справи 25-31).

За умовами даного Договору банківського строкового вкладу та Додаткової угоди до нього за № 1 від 04.08.2008 (том 1 аркуш справи 31), Вкладник розміщує тимчасово вільні кошти в сумі 3500000,00 грн. на депозитний рахунок у відділенні № 11 Харківської філії ВАТ АБ "Укргазбанк". За користування депозитом Банк сплачує Вкладнику проценти із розрахунку 8% річних.

04.08.2008 відповідач згідно платіжного доручення № 474 перерахував позивачу грошові кошти у сумі 3500000,00 грн. з призначенням платежу: "Згідно Договору №11/1-К від 29.07.2008".

Також, 04.08.2008 між ВАТ акціонерним банком "Укргазбанк" та фізичною особою ОСОБА_6, який є членом Кредитної спілки "Слобода - Кредит" (як позичальником) був укладений Кредитний договір № 15/08-11, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в сумі 3 500 000,00 грн. на строк з 04.08.2008 по 29.07.2010 або по день, визначений п.1.4 та/або в п.3.3.1, 3.3.11 цього договору, зі сплатою 10% річних за користування кредитом (том 1 аркуші справи 53-58).

04.08.2008 між ВАТ акціонерним банком "Укргазбанк" (Застоводержателем) та Кредитною спілкою "Слобода - Кредит" (Заставодавцем) був укладений Договір № 15/08-11/З про заставу майнових прав (грошових коштів по депозитному договору), за умовами п.1.1 якого договір забезпечує всі вимоги заставодержателя, як кредитора за умовами кредитного договору № 15/08-11 від 04.08.2008, укладеного між заставодержателем та фізичною особою ОСОБА_6 (том 1 аркуші справи 59-62).

Із матеріалів справи також вбачається, що 04.08.2008 між ВАТ акціонерним банком "Укргазбанк" (як застоводержателем) та Кредитною спілкою "Слобода - Кредит" (як заставодавцем) був укладений Договір відступлення права вимоги №15/08-11, за умовами якого, з метою реалізації права вимоги, що є предметом застави згідно договору про заставу майнових прав № 15/08-З від 04.08.2008, заставодавець відступає заставодержателю свої права на кошти у сумі 3 500 000,00 грн., розміщені заставодавцем на депозитному рахунку №,980 згідно з умовами депозитного договору № 11/1-К від 29.07.2008 у відділенні № 11 Харківської філії ВАТ АБ "Укргазбанк" МФО 350448, з усіма змінами та додатками до нього, який укладено між заставодавцем та заставодержателем (том 1 аркуші справи 51-52).

Згідно постанови Харківського апеляційного господарського суду від 03.04.2014 по справі № 5023/4094/12 визнано недійсними Договір № 15/08-11/3 про заставу майнових прав (грошових коштів по депозитному договору) від 04.08.2008 та Договір №15/08-11 про відступлення права вимоги від 04.08.2008, що укладені між КС "Слобода-Кредит" та АБ "УКРГАЗБАНК".

Звертаючись до господарського суду Харківської області із даним позовом про визнання недійсним Договору банківського строкового вкладу №11/1-К від 29.08.2007, укладеного між ВАТ АБ "Укргазбанк" та Кредитною спілкою "Слобода-кредит", позивач обґрунтував свої вимоги тим, що представники сторін, які укладали всі вищевказані договори, діяли за зловмисною домовленістю. Наслідком таких дій стало те, що банк видав кредитні кошти члену кредитної спілки "Слобода - Кредит" ОСОБА_6 фактично без забезпечення повернення коштів, а тому позивач вважає свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, що в силу статті 232 Цивільного кодексу України є підставою для визнання оспорюваного договору банківського строкового вкладу недійсним.

Приймаючи рішення у даній справі та відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог, господарський суд вмотивовував свої висновки тим, що факт зловмисної домовленості представників Банку та Кредитної спілки не доведений позивачем належними та допустимими доказами, а всі наведені позивачем обставини не можуть прямо вказувати на зловмисну домовленість сторін договору, в зв'язку з чим правові підстави для визнання недійсним Договору банківського строкового вкладу №11/1-К від 29.08.2007, укладеного між ВАТ АБ "Укргазбанк" та Кредитною спілкою "Слобода-кредит", як то передбачено статтею 232 Цивільного кодексу, з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції повністю погоджується з даним законним висновком місцевого господарського суду, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи і не спростований позивачем доказово під час повторного розгляду справи у суді апеляційної інстанції. Разом з цим, при вирішенні даної справи по суті місцевим господарським судом правильно встановлені усі обставини, що мають значення для справи, яким до того ж судом надана вірна юридична оцінка, норми права застосовані вірно, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду по суті спору.

Надаючи власну правову кваліфікацію спірних правовідносин та правову оцінку обставин справи, колегія суддів, враховуючи межі перегляду справи в апеляційній інстанції, встановила наступне.

За змістом статті 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу, зокрема, шляхом визнання правочину недійсним. Одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Необхідною умовою для звернення до суду із відповідним позовом є порушення прав та охоронюваних законом інтересів особи - позивача у справі.

Порушення своїх прав та необхідність їх захисту, особи, що звертаються до господарського суду, повинні довести належними та допустимими доказами у відповідності з приписами статей 32-34 Господарського процесуального кодексу України.

Позов у даній справі про визнання недійсним Договору банківського строкового вкладу №11/1-К від 29.07.2008, укладеного між ВАТ АБ "Укргазбанк" та Кредитною спілкою "Слобода-кредит", заявлено на підставі частини першої статті 232 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. На думку позивача, оспорюваний ним правочин вчинено у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

Однак колегія суддів вважає, що обставини, які повідомлені суду Банком у позовній заяві та в апеляційній скарзі, не були доведені останнім у встановленому законом порядку і не підтверджені належними і допустимими засобами доказування, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним оспорюваного правочину.

Так, згідно положень статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають як права та обов'язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (стаття 216 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 232 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

В пунктах 2.1., 2.9., 3.10., 3.11. своєї постанови № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (із змінами і доповненнями) пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 Цивільного кодексу України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. Наслідком такого визнання, крім загальних наслідків, визначених статтею 216 Цивільного кодексу України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони, зокрема, солідарного відшкодування збитків. При цьому представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи: представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 названого Кодексу.

Пунктом 22 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним роз'яснено, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 Цивільного кодексу України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

На підставі аналізу сукупності поданих до матеріалів справи доказів колегія суддів встановила, що оспорюваний позивачем правочин відповідає вимогам діючого законодавства.

Обставин, з якими закон пов'язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення, під час апеляційного розгляду справи колегією суддів не встановлено.

Натомість, матеріали справи свідчать про те, що і оспорюваний в даному судовому провадженні договір банківського вкладу, і вже визнаний судами недійсним кредитний договір № 15/08-11 від 04.08.2008, укладались однією й тією ж особою з боку Банку - начальником відділення № 11 Харківської філії ВАТ АБ "Укргазбанк" - ОСОБА_4

Жодних доказів, які б достеменно підтверджували саме зловмисну домовленість цієї посадової особи Банку із Головою правління Кредитної спілки "Слобода-кредит" - ОСОБА_5 при укладенні оспорюваного договору позивачем не надано.

Договір банківського строкового вкладу №11/1-К від 29.08.2007, підписаний уповноваженими представниками сторін, виконаний з боку відповідача шляхом перерахування грошових коштів у сумі 3500000,00 грн. згідно платіжного доручення № 474 від 04.08.2008 і це виконання договору прийняте позивачем без зауважень, у тому числі і щодо правової природи (походження) грошових коштів, що свідчить про створення цим правочином певних правових наслідків та виключає підстави вважати його таким, що укладений внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

При цьому, які вбачається зі змісту кредитного договору (розділ ІІ, пункт 2.1.) Банком приймалось в заставу право вимоги грошових коштів в сумі 3500000,00 грн., які вже розміщуються на вкладному (депозитному) рахунку Кредитної спілки "Слобода-кредит". Банк в силу своїх повноважень з метою зниження ризику втрат від неповернення кредиту мав право та був зобов'язаний перевірити належне забезпечення кредитної операції, а саме: факт знаходження та розміщення Кредитною спілкою "Слобода-кредит" цих коштів на відповідному банківському рахунку, адже лише дійсне зобов'язання підлягає забезпеченню. За загальним правилом, кредитна установа (банк), не повинна видавати кредит, якщо з самого початку є небезпека, що кошти позичаються фактично без забезпечення їх повернення або таке забезпечення буде використано виключно як погашення.

Господарський суд першої інстанції цілком обґрунтовано зазначив, що самі лише по собі посилання позивача на те, що відповідач не мав власних, вільних коштів для зарахування їх на депозитний рахунок за оспорюваним Договором, відкритим 29.07.2008, а використав грошові кошти члена кредитної спілки - ОСОБА_6, які були зараховані ним на рахунок Кредитної спілки "Слобода - кредит", як членський внесок в резервний капітал, не може прямо вказувати на зловмисну домовленість сторін оспорюваного договору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивач не довів належними та допустимими засобами доказування той факт, що оспорюваним правочином, на час його вчинення, були порушені його права та охоронювані законом інтереси.

Вказане свідчить про безпідставність позовних вимог, а тому господарський суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в їх задоволенні.

Враховуючи те, що позовні вимоги ПАТ АБ "Укргазбанк" є недоведеними, а право позивача не порушене, тому суд першої інстанції правильно визначився, що заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає, адже змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи (частина 2.2. пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Доводи позивача, з яких подана апеляційна скарга, не спростовують правильних висновків місцевого господарського суду, які викладені в оскаржуваному рішенні, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що у справі, яка розглядається, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та не припустився порушень норм процесуального права, якими закріплено та визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходить при вирішенні даної справи. Наслідком виконання зазначених процесуальних дій є прийняття господарським судом Харківської області цілком законного та обґрунтованого рішення у даній справі, через що правові підстави для його скасування у суду апеляційної інстанції відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 110 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2016 у справі № 922/100/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Істоміна О.А.