ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2016 р. Справа №920/445/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 25.07.2016р.

відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2, за довіреністю від 27.04.2016р., ОСОБА_3, за довіреністю б/н від 01.09.2016р., ОСОБА_4, за довіреністю б/н від 27.04.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу Приватного підприємства "ТРІЗ" (вх.№1979С/1-41 від 20.07.2016р.), на рішення господарського суду Сумської області від 29.06.2016р. у справі №920/445/16,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Акма-Станкоімпорт", м. Дніпропетровськ,

до Приватного підприємства "ТРІЗ", с. Боромля, Тростянецький р-н, Сумська обл.,

про стягнення 1318797,15 грн.,

та за зустрічним позовом Приватного підприємства "ТРІЗ", с. Боромля, Тростянецький р-н, Сумська обл.,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акма-Станкоімпорт", м. Дніпропетровськ,

про стягнення 205558,49 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

25.04.2016р. до господарського суду Сумської області звернулось ТОВ "Акма-Станкоімпорт" (позивач за первісним позовом), із позовною заявою б/н від 22.04.2016р., в якій просило стягнути з ПП "ТРІЗ" (відповідача за первісним позовом) на свою користь 937744,61 грн. основної заборгованості у відповідності до умов договору поставки №6, укладеного між сторонами 27.01.2014р., 21439,99 грн. пені, 334312,09 грн. інфляційних втрат, 25300,46 грн. 3% річних, а також стягнути 19781,96 грн. витрат по сплаті судового збору.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач за первісним позовом вказує на те, що 05.03.2014р. ТОВ "Акма-Станкоімпорт" було направлено повідомлення з рахунком-фактурою засобами факсимільного звязку ПП "ТРІЗ" про те, що оброблювальний центр, що було замовлено відповідачем згідно договору №6 від 27.01.2014р. готовий до відвантаження з Республіки Корея. Однак, позивач вказує, що відповідач, в порушення умов пункту 2.8.2. договору не здійснив платіж в розмірі 50% ціни товару на протязі пяти банківських днів з дати отримання факсимільного повідомлення постачальника про дату готовності товару до відвантаження з Республіки Корея. Враховуючи прострочення зобовязання відповідача сплатити 50% ціни товару, позивач позбавлений можливості поставити товар на виконання договірних зобовязань, у звязку з чим позивач звернувся до суду про стягнення суми основної заборгованості, яка станом на момент звернення до суду склала 937744,61 грн., 21439,99 грн. пені, 334312,09 грн. інфляційних втрат, 25300,46 грн. 3% річних.

11.05.2016р. до господарського суду Сумської області звернулось ПП "ТРІЗ" із зустрічною позовною заявою б/н від 11.05.2016р., в якій просить суд стягнути з ТОВ "Акма-Станкоімпорт" на свою користь 138203,89 грн. боргу, 10000,00 грн. штрафу, 6910,19 грн. плати за користування чужими грошовими коштами, 50444,41 грн. пені, 3083,38 грн. витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідно до умов договору №6 від 27.01.2014р. ним було здійснено авансовий платіж в розмірі 20% ціни товару, що склало 138203,89 грн., шляхом банківського переказу грошових коштів на рахунок постачальника, що підтверджується платіжним дорученням №19 від 31.01.2014р. Пунктом 3.2. договору №6 від 27.01.2014р. передбачено, що поставка товару здійснюється протягом 90 днів з моменту оплати в повному обсязі першого авансового платежу у відповідності до п. 2.8.1. зазначеного договору. Однак, постачальником було порушено свої зобовязання з поставки товару за договором №6 від 27.01.2014р., жодних дій спрямованих на поставку товару не виконано. Враховуючи зазначене, позивач за зустрічним позовом вимагає повернення сплаченої попередньої оплати, сплати штрафу, плати за користування чужими грошовими коштами, пені на підставі пунктів 7.2., 7.6., 7.7. договору.

Рішенням господарського суду Сумської області від 29.06.2016р. (суддя Моїсеєнко В.М.) первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного підприємства "ТРІЗ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Акма-Станкоімпорт" 937744,61 грн. основного боргу, 21439,99 грн. пені, 334312,09 грн. інфляційних втрат, 25300,46 грн. 3% річних, 19781,96 грн. витрат по сплаті судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

ПП "ТРІЗ" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Сумської області від 29.06.2016р. у справі №920/445/16 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов ПП "ТРІЗ"; стягнути з ТОВ "Акма-Станкоімпорт" на користь ПП "ТРІЗ" 138203,89 грн. боргу, 10000,00 грн. штрафу, 6910,19 грн. плати за користування чужими грошовими коштами, 50444,41 грн. пені, 3083,38 грн. судового збору.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що ТОВ "Акма-Станкоімпорт" було порушено свої зобовязання за договором поставки №6 від 27.01.2014р., жодних дій спрямованих на поставку товару останнім не було виконано. Також, апелянт зазначає, що вимоги пункту 2.8.2. договору на час розгляду справи судом так і не виконано, оскільки ПП "ТРІЗ" не було отримано повідомлення про дату готовності товару до відвантаження з Республіки Корея; листів, на які посилається позивач, мотивуючи свої позовні вимоги, відповідач не отримував. Разом з тим, звіти факсимільного апарату, що містяться в матеріалах справи, на думку апелянта, можуть свідчити лише про факт направлення з невідомого номеру якогось паперу на адресу іншого підприємства, оскільки відповідно до довідки ВелтонТелеком зазначений номер засобу звязку не належить ПП "ТРІЗ". Апелянт вважає, що висновки суду щодо настання строку виконання зобовязань відповідачем оплати товару не відповідають обставинам справи, з огляду на той факт, що судом у рішенні суду було встановлено лише факт направлення повідомлення з боку позивача, однак не факт отримання повідомлення відповідачем. Також, апелянт вважає, що судом неправомірно не встановлено факт чи дійсно зазначений товар був готовий до відвантаження його виробником з Республіки Корея, не досліджено відповідні документи.

Крім того, апелянт вказує, що зважаючи на той факт, що позивачем взагалі не було понесено витрати на придбання товару, оскільки останнім не було придбано зазначений товар в його виробника, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями, наданими у судовому засіданні позивачем, стягнення з відповідача пені та трьох процентів річних взагалі суперечить правовій природі цивільно-правової відповідальності.

Також, апелянт зазначає, що на дату звернення до суду відповідачем в порушення умов діючого законодавства України, а також умов договору, не було повернуто позивачу суму попередньої оплати за договором.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.07.2016р. апеляційну скаргу ПП "ТРІЗ" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.09.2016р.

В судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 14.09.2016р. представники апелянта підтримали вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просили задовольнити її в повному обсязі, оскаржуване рішення скасувати, в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити. Представник позивача за первісним позовом просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм чинного законодавства, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

27.01.2014р., між позивачем за первісним позовом (постачальник) та відповідачем за первісним позовом (покупець) було укладено договір поставки товару №6, відповідно до умов якого ТОВ "Акма-Станкоімпорт" зобовязується поставити в місце поставки: Сумська область, Тростянецький район, с. Боромля, вул. Леніна, 13 і передати у власність метало ріжуче обладнання за найменуванням, комплектністю, кількістю, цінами у відповідності зі специфікацією №1 (додаток №1 до цього договору), що є невідємною частиною даного договору. Постачальник зобовязується виконати роботи з шеф-монтажу, пусконалагоджувальні роботи, навчання персоналу покупця, а покупець зобовязується належним чином прийняти і оплатити поставлений товар у відповідності з умовами цього договору.

Відповідно до п. 2.1. договору №6 ціна товару на момент укладення цього договору відповідно до специфікації №1, є договірною і на момент укладення цього договору становить суму в розмірі 580643,33 грн., з урахуванням ПДВ 696772,00 грн., що відповідає 63690,20 євро станом на 27.01.2014р.

Згідно п. 2.2. договору №6 сторони домовились, що ціна товару в євро є незмінною, а ціна товару і сума договору у гривнях підлягають зміні в порядку, встановленому цим договором. Оплата товару проводиться в національній валюті України гривні. При цьому ціна товару, сума договору і сума оплати по кожному платежу визначається в порядку, встановленому п. 2.6.-2.8. цього договору.

Згідно пункту 11.1. цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2014р. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від повного виконання своїх зобовязань за даним договором, а так само від відповідальності за їх невиконання, або неналежне виконання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням - є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, тобто, із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Колегія суддів зазначає, що між сторонами укладено договір поставки. Згідно статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Колегія суддів зазначає, що вказаний договір №6 від 27.01.2014р. підписано та скріплено печатками сторін, він є чинним, докази визнання його недійсним в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази розірвання вказаного договору чи зміни його умов, викладених в письмовій формі; сторони дійшли згоди щодо всіх умов.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Пунктом 2.8 договору №6 сторони встановили наступний порядок оплати:

Авансовий платіж в розмірі 20% ціни товару протягом 5-ти банківських днів з дати підписання цього договору (п. 2.8.1.).

Платіж в розмірі 50% ціни товару протягом 5-ти банківських днів з дати отримання факсимільного повідомлення постачальника про дату готовності товару до відвантаження з Республіки Корея (п. 2.8.2.).

Платіж в розмірі 25% ціни товару протягом 5-ти робочих днів з дати факсимільного повідомлення постачальника про дату прибуття товару в Україну для проходження митних процедур по імпорту (п. 2.8.3).

Платіж в розмірі 5% ціни товару протягом 10-ти календарних днів з дати підписання ОСОБА_4 виконаних пуско-налагоджувальних робіт (п. 2.8.4.).

На виконання умов договору позивачем за первісним позовом виставлено відповідачу рахунок-фактуру №СФ-0000030 від 31.01.2014р. на суму 138203,89 грн.

На виконання п. 2.8.1. договору №6 31.01.2014р. відповідач перерахував на рахунок ТОВ "Акма-Станкоімпорт" 138203,89 грн., що складало 20% ціни товару.

Таким чином, зобовязання щодо сплати авансового платежу в розмірі 20% ціни товару, відповідно до п. 2.8.2. договору №6 від 27.01.2014р., відповідачем за первісним позовом було здійснено в повному обсязі та з дотриманням строків, тобто належним чином.

05.03.2014р. засобами факсимільного зв'язку ТОВ "Акма-Станкоімпорт" було направлено ПП "ТРІЗ" повідомлення №56 про те, що оброблювальний центр, що було замовлено ПП "ТРІЗ" згідно договору №6 від 27.01.2014р. готовий до відвантаження з Республіки Корея. До даного повідомлення був доданий рахунок-фактура №СФ-0000083 від 05.03.2014р. на суму 426346,69 грн., що складало 50% ціни товару.

Вказане повідомлення було направлено, на виконання пункту 2.8.2. засобами факсимільного звязку на номер факсу (0542) 78-68-01. При цьому, колегія суддів зазначає, що даний номер факсимільного звязку вказано ПП "ТРІЗ" в реквізитах до договору поставки №6 від 27.01.2014р. Інші телефони ПП "ТРІЗ" у вказаному договорі не зазначено. Зміни до розділу 13 "ОСОБА_4 і реквізити сторін" договору сторонами не вносились; докази письмового повідомлення сторони про зміну реквізитів ПП "ТРІЗ" в матеріалах справи, також, відсутні. Отже, колегія суддів вважає, що позивачем за первісним позовом правомірно було направлено зазначене повідомлення на номер, вказаний в реквізитах договору, укладеного між сторонами.

Отримання вказаного повідомлення підтверджується наявними в матеріалах справи звітами про передачу двох листів факсових повідомлень на номер отримувача ПП "ТРІЗ".

Таким чином, згідно отриманого повідомлення, відповідач за первісним позовом повинен був оплатити рахунок на протязі 5-ти банківських днів з дати отримання факсимільного повідомлення постачальника про дату готовності товару до відвантаження з Республіки Корея, відповідно до п. 2.8.2 договору №6 від 27.01.2014р.

Однак, як не заперечується самим відповідачем станом на день розгляду справи даний рахунок - не оплачений.

05.05.2014р. позивач за первісним позовом направив відповідачу досудову вимогу №159 про сплату за товар.

У відповідь на дану вимогу відповідач за первісним позовом у листі №16-ЧП від 29.05.2014р. зазначив, що ТОВ "Акма-Станкоімпорт" не виконало умови договору поставки №30 від 25.09.2013р. з ТОВ "ТРІЗ НТЦ" на поставку оброблювального центру, хоча грошові кошти за зазначене обладнання були перераховані в повному обсязі. У звязку з цим у відповідача виникають великі сумніви щодо можливості виконання позивачем договору поставки №6 від 27.01.2014р. Відповідач пропонує спочатку здійснити поставку обладнання за договором № 30 від 25.09.2013р., після чого ПП "ТРІЗ" здійснить оплату по договору № 6 від 27.01.2014р.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що з даного листа, складеного відповідачем за первісним позовом вбачається, що він заперечує здійснювати оплату товару, посилаючись на невиконання іншого договору поставки №30 від 25.09.2013р., укладеного між ТОВ "Акма-Станкоімпорт" та ТОВ "ТРІЗ НТЦ" (підприємством, що не є стороною в даному спорі). При цьому, в даному листі відповідач за первісним позовом не вказує про те, що він не був повідомлений про готовність товару до відвантаження.

Отже, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт відправлення засобами факсимільного звязку на номер телефону, вказаний у реквізитах сторін в договорі поставки №6 від 27.01.2014р. повідомлення про готовність товару до відвантаження з Республіки Корея, а отже настання у відповідача за первісним позовом обовязку сплатити платіж у розмірі 50% ціни товару, згідно пункту 2.8.2. договору.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що посилання апелянта на те, що позивач за первісним позовом не надав відповідачу документів на підтвердження того чи дійсно зазначений товар був готовий до відвантаження його виробником з Республіки Корея є необґрунтованими, оскільки умовами договору не передбачено надання таких документів при виконанні пункту 2.8.2.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що договором поставки не встановлено можливості односторонньої відмови від зобовязання.

Відповідно до пункту 1.3. договору поставки №6 відповідач за первісним позовом зобов'язався оплатити товар у відповідності з умовами цього договору.

Враховуючи те, що отримавши факсимільне повідомлення постачальника про дату готовності товару до відвантаження з Республіки Корея, відповідач за первісним позовом, в порушення пункту 2.8.2. договору не здійснив платіж в розмірі 50% ціни товару протягом 5-ти банківських днів з дати отримання такого повідомлення, а отже вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення 50% ціни товару за договором поставки № 6 від 27.01.2014р. в сумі 31845,10 євро, що становить 937744,61 грн. по курсу НБУ станом на 01.03.2016р. (п. 2.2., п. 2.6. договору №6 від 27.01.2014р.) суд першої інстанції правомірно визнав обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимог позивача за первісним позовом про стягнення пені у розмірі 21439,99 грн., за період прострочення з 13.03.2014р. по 13.09.2014р., колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим кодексом, іншими законами та договором.

За змістом статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі статями 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 7.4. договору №6 від 27.01.2014р. за невиконання або неналежне виконання п.п.2.8.2.-2.8.4. цього договору покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожний день прострочення.

Згідно частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За неналежне виконання умов договору відповідачу нарахована пеня в розмірі 21439,99 грн. за період прострочення з 13.03.2014р. по 13.09.2014р., тобто з урахуванням вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, враховуючи те, що пеня в зазначеній сумі нарахована з урахуванням вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" та частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, правомірно визнав первісні позовні вимоги в зазначеній частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на підставі ст.ст. 549-552 Цивільного кодексу України.

Щодо вимог позивача за первісним позовом про стягнення інфляційних втрат у розмірі 334312,09 грн. та 3% річних у розмірі 25300,46 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів, за результатами перерахунку розміру інфляційних втрат, заявлених до стягнення, з використанням калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга.Еліт 9", встановила, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про задоволення первісних позовних вимог у вказаній частині щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних за весь період прострочення

Щодо вимог позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом сплаченої ПП "ТРІЗ" за договором №6 від 27.01.2014р. попередньої оплати в розмірі 20% ціни товару, що склало 138203,89 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що для застосування статті 693 Цивільного кодексу України та повернення суми попередньої оплати товару, суд повинен дослідити факт не передання товару у встановлений строк.

Згідно пункту 3.2. договору №6 поставка товару здійснюється протягом 90 днів з моменту оплати в повному обсязі першого авансового платежу у відповідності до п. 2.8.1. цього договору, за умови своєчасного і в повному обсязі виконання покупцем платежів згідно п. 2.8.2, 2.8.3 цього Договору. Тобто, поставка товару здійснюється протягом 90 днів після сплати 20% ціни товару, за умови своєчасної і повної сплати 50% та 25% ціни товару.

Зважаючи на те, що матеріалами справи підтверджено не виконання позивачем за зустрічним позовом обовязку здійснити платіж у відповідності до п. 2.8.2. у розмірі 50% ціни товару, обовязок відповідача за зустрічним позовом щодо поставки товару не настав.

Таким чином, твердження апелянта про те, що поставка товару не була здійснена у строк, встановлений умовами договору спростовуються вищенаведеним.

Посилання апелянта на те, що умови здійснити авансовий платіж суперечать загальним засадам свободи договору, передбаченим статті 6 Цивільного кодексу України є неспроможними та зводяться до невірного тлумачення норм права. Відповідно до приписів статті 6 Цивільного кодексу України особам надається право вибору: використати вже існуючі норми законодавства для регламентації своїх стосунків або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Таким чином, підписанням договору №6 від 27.01.2014р. сторони встановили на власний розсуд порядок оплати та поставки товару, а отже враховуючи те, що даний договорі є чинним, його умови є обовязковими для виконання сторонами.

Інших доказів щодо існування обставин до зупинення виконання свого обовязку, відмови від його виконання на підставі статті 538 Цивільного кодексу України, позивачем за зустрічним позовом не надано. Посилання на невиконання ТОВ "Акма-Станкоімпорт" обовязків по договору поставки №30 від 25.09.2013р., укладеного між ТОВ "Акма-Станкоімпорт" та ТОВ "ТРІЗ НТЦ" не входить до предмету доказування у даній справі та ніяким чином не свідчить про наявність очевидних підстав для невиконання своїх обовязків за договором №6 від 27.01.2014р. ПП "ТРІЗ".

З огляду на викладене, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі за його необґрунтованістю та безпідставністю, оскільки відповідачем за первісним позовом не доведено належними та допустимими доказами порушення позивачем за первісним позовом умов щодо здійснення поставки товару, тоді як судом правомірно задоволено первісний позов, оскільки відповідачем за первісним позовом не доведено належного виконання зі свого боку договірних зобов'язань щодо сплати 50% ціни товару, відповідно до п. 2.8.2. договору.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі та прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, керуючись ст.ст. 49, 99 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105, Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "ТРІЗ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 29.06.2016р. у справі №920/445/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2016 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя П.В. Тихий