УХВАЛА

01.09.2016 справа № 910/615/14

За заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами та

адмініструванню недержавних пенсійних фондів "Фінансова компанія "Перша

купецька гільдія", що діє від свого імені в інтересах Пайового венчурного

інвестиційного фонду "Поларінвест" недиверсифікованого виду закритого

типу та Пайового венчурного інвестиційного фонду "Нордінвест"

недиверсифікованого виду закритого типу

до публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК"

товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія

"Київінвестбуд"

про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів № 13726Д

від 19.11.07.

За заявою публічного акціонерного товариства "Дочірній Банк Сбербанку Росії"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія

"Київінвестбуд" (ідентифікаційний код 32776576)

про визнання банкрутом

Суддя Пасько М.В.

Представники:

від заявника Раєнок В.А. - предст. за дов.,

від відповідача Талалуєва Н.В., Литвин А.В. - предст. за дов.,

Присутні: Харіна Т.Г. - предст. за дов. ТОВ "Фінансова компанія "Есаймент", Клименко Д.А. - предст. за дов. ТОВ "Ампір СВ", Герелес Л.В. - предст. за дов. ПрАТ "Українська гірничо - металургійна компанія", Кишковський О.В. - предст. за дов. ліквідатора боржника, Шаргало Р.В. - ліквідатор боржника

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заявник звернувся до суду з заявою про порушення справи про банкрутство боржника, оскільки останній неспроможний сплатити борг.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.01.14 порушено провадження у справі та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Шаргало Р.В.

Ухвалою попереднього засідання господарського суду міста Києва від 25.06.14 затверджено реєстр вимог кредиторів на суму 60.177.332, 63 грн.

Постановою господарського суду міста Києва від 10.09.15 визнано боржника банкрутом та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Шаргало Р.В.

Рішенням господарського суду міста Києва (Суддя Ярмак О.М.) від 03.11.15 відмовлено у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів "Фінансова компанія "Перша купецька гільдія", що діє від свого імені в інтересах Пайового венчурного інвестиційного фонду "Поларінвест" недиверсифікованого виду закритого типу та Пайового венчурного інвестиційного фонду "Нордінвест" недиверсифікованого виду закритого типу до публічного акціонерного товариства "ДОЧІРНИЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" та товариства з обмеженою відповідальністю Холдингова компанія "Київінвестбуд" про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів № 13726Д від 19.11.07.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.16 рішення господарського суду м. Києва від 03.11.15 у справі № 910/20854/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.05.16 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.03.16 та рішення господарського суду міста Києва від 03.11.15, а справу № 910/20854/15 передано до господарського суду міста Києва для розгляду по суті в межах справи № 910/615/14.

За резолюцією керівництва справу № 910/20854/15 передано для розгляду судді Паську М.В.

Враховуючи викладене вище, розгляд заяви призначено на 19.07.16.

19.07.16 від публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" надійшли пояснення на заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів № 13726Д від 19.11.07 в межах справи № 910/615/14.

19.07.16 від ліквідатора боржника надійшли пояснення на заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів № 13726Д від 19.11.07 в межах справи № 910/615/14.

Судове засідання, призначене на 19.07.16, не відбулося.

Враховуючи викладене, розгляд заяви призначено на 11.08.16.

11.08.16 від ліквідатора боржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.08.16 відкладено розгляд справа на 01.09.16.

У судовому засіданні, розглянувши заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів № 13726Д від 19.11.07 в межах справи № 910/615/14 та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, товариством з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Київінвестбуд" було здійснено емісію власних облігацій згідно Проспекту емісії випуску облігацій ТОВ (надалі - "Проспект емісії"), опублікованому в газеті "Відомості Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку" № 174 від 11.09.07.

Відповідно до Проспекту емісії товариство з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Київінвестбуд" випустило 3.048.828, 00 штук іменних цільових (звичайних) облігацій в бездокументарній формі, з датою початку розміщення - 21.09.07, датою закінчення розміщення - 21.09.08, терміном обігу всіх серій - по 30.03.12, датою погашення - з 31.03.12 по 30.06.12 (включно), спосіб розміщення - відкритий (публічний), що передбачає можливість їх первинного придбання та подальшого обігу серед необмеженого кола осіб.

19.11.07 між закритим акціонерним товариством "Банк НРБ" (покупець за договором) та товариством з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Київінвестбуд" (емітент) був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів № 13722Д, відповідно до умов якого емітент зобов'язався передати у власність покупця, а покупець - прийняти і оплатити пакет цінних паперів (іменні цільові облігації, серія А, кількість 848.790, 00 штук), загальною вартістю 36.073.575, 00 грн.

Відповідно до умов п.п. 1, 2, 2.1 покупець зобов'язався оплатити вартість цінних паперів 19.11.07 на рахунок емітента № 30 в закритого акціонерного товариства "Банк НРБ".

19.11.07 закрите акціонерне товариство "Банк НРБ" перерахувало на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Київінвестбуд" грошові кошти у розмірі 36.073.575, 00 грн. за іменні цільові облігації, що підтверджується наявною у матеріалах справи випискою по рахунку № 30 за період з 02.12.03 по 12.01.15.

Також, 19.11.07 між закритим акціонерним товариством "Банк НРБ" (продавець за договором) та товариством з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Київінвестбуд" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів № 13726Д, відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупця, а покупець - прийняти та оплатити пакет цінних паперів (іменні цільові облігації, серія А, кількість - 848790 штук).

Згідно п.п.1.2, 2.1 договору, загальна вартість цінних паперів за даним договором становить 36.107.526, 60 грн., які покупець зобов'язався оплатити 19.11.07 шляхом перерахування коштів на рахунок продавця № 3739705 закритого акціонерного товариства "Банк НРБ".

19.11.07 товариство з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Київінвестбуд", як покупець, перерахувало на рахунок закритого акціонерного товариства "Банк НРБ" 36.107.526, 60 грн. за іменні цільові облігації серія А, що підтверджується наявною у матеріалах справи випискою по рахунку № 30 за період з 02.12.03 по 12.01.12.

Заявник стверджує, що під час розміщення іменних цільових облігацій, шляхом укладення вказаних правочинів, першим власником іменних цільових облігацій стало закрите акціонерне товариство "Банк "НРБ", яке придбало цінні папери безпосередньо в емітента при первинному їх розміщенні, водночас за договором купівлі-продажу цінних паперів № 13726Д від 19.11.07 емітент здійснив викуп своїх облігацій.

За твердженнями заявника, договір купівлі-продажу цінних паперів № 13726Д від 19.11.07 укладено з порушенням положень законодавства України, а саме: ч. 4 ст. 30 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" (у редакції від 23.02.06), пп.4.5 п.4 Глави 1, пп. 9 п.1.4 Глави 2 Розділу 2 "Положення про порядок здійснення емісії облігацій підприємств та їх обігу", затвердженого Рішенням ДКЦПРФ № 322 від 17.07.03, п.14 Проспекту емісії випуску облігацій та рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "ХК "Київінвестбуд" від 03.01.07 (протокол № 14), порушує його права та охоронювані інтереси та підлягає визнанню недійсним в силу ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Оцінюючи подані заявником та відповідачами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин заяви в межах справи № 910/615/14 в їх сукупності, суд вважає, що подана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Пунктом 2.1. Постанови № 11 від 29.05.13 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

У п.2.10 Постанови № 11 від 29.05.13 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", передбачено, що позивачем у справах про визнання недійсними договорів крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Приймаючи до уваги також положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним заявником повинно бути доведено факт порушення його прав та законних інтересів внаслідок укладання договору та наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

В поданій заяві, заявник обґрунтовує порушення його прав та інтересів як власника облігацій направленням коштів, отриманих від продажу облігацій, не на будівництво об'єкту нерухомості, а на викуп облігацій у публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" за оспорюваним договором.

Попри те, заявником не надано належних та допустимих доказів того, що не направлення товариством з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Київінвестбуд" грошових коштів, отриманих від продажу цінних паперів публічному акціонерного товариства "СБЕРБАНК", на фінансування об'єкту будівництва (чотирьохсекційного житлового комплексу по вул. Київський шлях, 28 у місті Бориспіль, Київської області) призвело до порушення інтересів заявника, як інвестора.

Крім того, слід звернути увагу на те, що оспорюваний правочин було вчинено у 2007 році, тоді як заявник створений лише у 2011 році.

Відповідно до свідоцтв № 00211 від 01.08.13 та № 00212 від 01.08.13 про внесення інституту спільного інвестування до Єдиного державного реєстру інститутів спільного інвестування вбачається, що Пайовий венчурний інвестиційний фонд "Поларінвест" недиверсифікованого виду закритого типу та Пайовий венчурний інвестиційний фонд "Нордінвест" недиверсифікованого виду закритого типу було створені, а отже, і почали свою діяльність лише у 2013 році.

Тобто, наведене вказує на те, що при укладанні у 2007 році між публічним акціонерним товариством "СБЕРБАНК" та товариством з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Київінвестбуд" договору купівлі-продажу цінних паперів № 13726Д від 19.11.07, ніяким чином не могли порушуватись права та законні інтереси суб'єкта господарювання та пайових фондів, які ще не було створено.

Щодо недійсності договору купівлі - продажу цінних паперів, слід зазначити наступне.

У силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК, на момент вчинення правочину.

Стаття 203 встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст.203).

На думку заявника оспорюваний Договір суперечить ч. 4 ст. 30 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок", пп. 4.5. п.4 глави 1, пп. 9 п.1.4 глави 2 розділу 2 Положення № 322 та п. 14 проспекту емісії, тому на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України має бути визнаний судом недійсним.

В обґрунтування недійсності оспорюваного Договору заявник зазначив, що викуп облігацій емітентом не передбачений, а тому оспорюваний договір не може бути укладений.

На думку суду дані твердження не відповідають дійсності, у зв'язку з наступним.

Придбання облігацій товариством з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Київінвестбуд" було здійснено на підставі звичайного цивільно-правового договору: договору купівлі - продажу цінних паперів, яке здійснювалось публічним акціонерним товариством "СБЕРБАНК" як дилером.

Відповідно до ст. 4 Закону "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" дилерська діяльність - це укладення торговцем цінними паперами цивільно - правових договорів щодо цінних паперів від свого імені та за свій рахунок з метою перепродажу, крім випадків, передбачених законом.

Договір купівлі-продажу цінних паперів № 13726 від 19.11.07 був укладений публічним акціонерним товариством "СБЕРБАНК" з метою здійснення професійної діяльності на ринку цінних паперів від свого імені та за свій рахунок з метою перепродажу цінних паперів.

Заборони на укладення договору купівлі-продажу цінних паперів жодний акт законодавства не містить. Право придбавати майно, не обмежене у обігу, витікає з загальної правоздатності юридичної особи.

Пунктом 11.9 Проспекту емісії передбачено право власників облігацій купувати, продавати, іншим чином відчужувати облігації на вторинному ринку, з урахуванням особливостей, встановлених Проспектом емісії.

Також відповідно до п. 3 розділу 1 Положення № 322 облігації, які пропонуються для відкритого (публічного) розміщення, є такими, що вільно обертаються. Першими та наступними власниками таких облігацій можуть бути будь-які юридичні та/або фізичні особи.

Таким чином, доводи заявника щодо неможливості укладення оспорюваного Договору між відповідачами, є необґрунтованими.

Щодо правової природи "викупу" та "купівлі-продажу" цінних паперів, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Положення про порядок випуску облігацій підприємств, затвердженим рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17 липня 2003 року N 322 (в редакції, що діяла на дату укладення оспорюваного Договору, далі по тексту - Положення № 322) містить визначення терміну "викуп облігацій" - це придбання емітентом у власників оплачених ними облігацій цього емітента, що здійснюється під час розміщення та/або обігу облігацій (п.1 розділу 1 Положення №322).

Пунктом 9 розділу 1 Положення № 322 передбачено, що після закінчення строку розміщення та/або під час обігу облігацій власник облігацій має право звернутися до емітента з вимогою викупити оплачені власником облігації.

Емітент зобов'язаний здійснити викуп облігацій у їх власників у разі, коли умовами розміщення облігацій передбачені випадки такого викупу. При цьому умови розміщення мають містити порядок повідомлення власників облігацій про здійснення викупу облігацій, порядок установлення ціни викупу облігацій і строк, у який облігації можуть бути пред'явлені їх власниками для викупу (п. 9 розділу 1 Положення № 322).

Виходячи з аналізу зазначених положень, зобов'язання здійснити викуп облігацій із врахуванням усіх особливостей порядку викупу, виникає у емітента внаслідок певних дій власника облігацій, які мають передувати процедурі викупу облігацій.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, будь яких доказів щодо вчинення зазначених дій публічним акціонерним товариством "СБЕРБАНК", як власником облігацій, заявник в обґрунтування своїх позовних вимог не надав.

Зважаючи викладене, суд дійшов до висновку про те що твердження заявника про здійснення товариством з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Київінвестбуд" викупу облігацій в розумінні Положення №322 є недоведеним.

Враховуючи наведені норми, а також те, що Проспект емісії не містить умов викупу облігацій, договір купівлі-продажу цінних паперів № 13726 від 19.11.07 має ознаки саме договору купівлі-продажу цінних паперів, а не викупу цінних паперів емітентом.

Також, слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно частин 1, 2, 5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити діючому законодавству, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 92 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язані діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав, зокрема: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Провадження у справі № 910/615/14 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Київінвестбуд" порушено 22.01.14, а договір купівлі-продажу цінних паперів № 13726Д - 19.11.07.

Отже, вимоги заявника не підпадають під застосування ч. 1 ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки оспорюваний правочин був укладений за шість років до порушення провадження у справі № 910/615/14 про банкрутство до товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Київінвестбуд".

Так, за приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З системного аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення поданої заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів № 13726Д від 19.11.07 в межах справи № 910/615/14.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, суд -

УХВАЛИВ:

1.Відмовити в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів "Фінансова компанія "Перша купецька гільдія", що діє від свого імені в інтересах Пайового венчурного інвестиційного фонду "Поларінвест" недиверсифікованого виду закритого типу та Пайового венчурного інвестиційного фонду "Нордінвест" недиверсифікованого виду закритого типу до публічного акціонерного товариства "ДОЧІРНИЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" та товариства з обмеженою відповідальністю Холдингова компанія "Київінвестбуд" про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів № 13726Д від 19.11.07 в межах справи № 910/615/14.

2.Копію ухвали надіслати сторонам.

Суддя М.В. Пасько