ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2016р. Справа№ 914/1841/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Блавацької-Калінської О.М. при секретарі Кияк І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІССМАНН», с.Чайки, Київської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Газтеплоенерго», с.Загірочко Львівської області

про: стягнення 190 000,00 грн.

за участю представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІССМАНН» заявлено позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газтеплоенерго» про стягнення 190 000,00 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 13.07.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 28.07.2016 року.

Причини відкладення розгляду справи викладено в ухвалі суду від 28.07.2016 року.

Позивач участі повноважного представника у судові засідання не забезпечив, проте через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації подав клопотання (вх.№31904/16) про доручення до матеріалів справи копій претензій із вимогою про сплату заборгованості з доказами їх надіслання на адресу відповідача.

05.09.2016 року позивачем через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації направлено клопотання (вх.№35490/16) у якому позивач просить суд розглянути справу у відсутності його повноважного представника. До заявленого клопотання позивачем долучено оригінали документів, витребуваних ухвалою суду від 13.07.2016 р.

Відповідач вимог ухвал суду не виконав, участі повноважного представника в судове засідання не забезпечив, відзиву на позовну заяву чи доказів погашення заборгованості не подав, причин неявки не повідомив.

Поштовий конверт, надісланий на юридичну адресу відповідача повернутий підприємством звязку без вручення адресату із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив:

05.11.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІССМАНН» (надалі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газтеплоенерго» (надалі відповідач) укладено договір купівлі-продажу № 1540/08 (надалі - договір), відповідно до умов якого позивач зобовязувався передати у власність відповідача товар в обумовлених сторонами асортименті, кількості, якості та ціні, а відповідач прийняти і оплатити продукцію у кількості і якості, відповідно до специфікації, яка є невід'ємною частиною укладеного договору.

Відповідно до п.3 договору загальна сума договору складає 831 326,59 грн. Оплата за договором здійснюється покупцем на розрахунковий рахунок продавця в національній валюті України, з урахуванням ПДВ. Порядок проведення відповідачем оплати переданого товару був обумовлений пунктом 3.3 договору. Зазначений пункт передбачав здійснення оплати суми договору наступним чином: 50% суми договору протягом 3 банківських днів з моменту отримання виставленого позивачем рахунку; 50% суми договору протягом одного тижня після отримання товару від позивача.

На виконання взятих на себе зобов'язань за договором, позивач передав відповідачу товар на загальну суму 831 326,59 грн., тобто на всю суму, яка визначена пунктом 3.1. договору. Товар був переданий відповідачу на підставі накладних на відвантаження № НОМЕР_1 від 19 листопада 2008 року та № НОМЕР_2 від 21 листопада 2008 року.

Будь-яких зауважень щодо якості поставленого товару або його кількості в строки, передбаченні умовами договору, від відповідача позивач не отримав, в зв'язку із чим позивач вважає, що свої зобов'язання по договору виконав повністю. Натомість, відповідач допускав порушення своїх зобов'язань за договором, щодо своєчасного здійснення оплати за переданий товар. Тобто, товар взагалі не був оплачений позивачем.

В подальшому між сторонами (упродовж 2009-2012 років) укладалось декілька додаткових угод до договору, згідно з якими змінювались строки оплати за поставлений товар (додаткова угода №1 від 11.11.2009 року, №2 від 01.06.2010 р., №3 від 30.05.2011 р., №4 від 14.02.2012 р.).

Відповідно до додаткової угоди № 4 від 14 лютого 2012 року сторонами погоджено новий порядок здійснення оплати за поставлений товар, який передбачав поступову сплату боргу в розмірі 831 326,59 грн., яка підтверджується актом звірки розрахунків від 30.12.2011 р. за графіком, починаючи із травня 2012 року. Однак, жодної оплати, що була передбачена п.2 додаткової угоди № 4 від 14 лютого 2012 року відповідачем не було здійснено. Позивач звертався до відповідача із претензіями про сплату заборгованості №29-юр від 08.07.2014 р. та №10-юр від 19.01.2015 р., однак у строки, передбаченні Господарським кодексом України, борг залишився не погашеним.

Рішенням господарського суду Львівської області у справі №914/1865/15 від 06.08.2015 р. позовні вимоги ТзОВ «ВІССМАНН» задоволено та стягнуто з ТзОВ «Газтеплоенерго» 396 326,59 грн. основного боргу за 2012-2014 роки, 16296,48 грн. 3% річних, 198 163,30 грн. інфляційних втрат, а також 12 215,73 грн. судового збору.

Погоджений сторонами подальший порядок здійснення оплати (графік погашення заборгованості за умовами додаткової угоди №4) знову відповідачем не виконаний, а саме оплати, які відповідач повинен був здійснити до 31.05.2015 р. на суму 45 000,00 грн., до 31.12.2015 р. на суму 100 000,00 грн. та до 31.05.2016 р. на суму 45 000,00 грн. не проведені, що спричинило виникнення заборгованості, станом на дату подання позову у розмірі 190 000,00 грн.

На момент розгляду справи відповідач не подав доказів погашення боргу в повному обсязі, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, відзив на позов не подав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Як встановлено судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІССМАНН» (надалі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газтеплоенерго» (надалі - відповідач) 05 листопада 2008 року укладено договір купівлі-продажу № 1540/08 (надалі - договір).

На виконання своїх зобов'язань, позивач передав відповідачу товар на загальну суму 831 326,59 грн., тобто на всю суму, визначену пунктом 3.1. договору. Товар переданий відповідачу на підставі накладних на відвантаження, без жодних зауважень. Натомість, відповідач допускав порушення своїх зобов'язань за договором та додатковою угодою №4 до нього, щодо своєчасного здійснення оплати за переданий товар.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належних доказів наявності передбачених законом чи договором підстав для звільнення відповідача від відповідальності суду не надано.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не заперечив та не спростував, доказів погашення боргу не подав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІССМАНН» є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газтеплоенерго» (81754, Львівська область, Жидачівський район, с. Загірочко, вул. Центральна, буд.3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІССМАНН» (08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Валентини Чайки, буд.16, ) 190 000,00 основного боргу та 2 850,00 грн. судового збору.

Наказ видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 09.09.2016 року.

Суддя Блавацька-Калінська О. М.