ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.09.16 Справа № 904/5958/16

За позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", м. Київ

до ОСОБА_1 акціонерного товариства "КРИВОРІЖГАЗ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - представник за дов. № 1859 від 29.12.2015

від відповідача: ОСОБА_3 - представник за дов №105-Д від 01.09.2016

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Криворіжгаз» про стягнення заборгованості у розмірі 3093649, 36 грн., з яких: основний борг 2491092, 10 грн., пеня 288464, 18 грн., штраф 248925, 76 грн., інфляційні втрати 42233, 74 грн., три відсотки річних 22933, 58 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П07 від 28.09.2011 в частині повної та своєчасної оплати за транспортування магістральними трубопроводами природного газу.

Ухвалою господарського суду від 19.07.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 09.08.2016.

09.08.2016 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти задоволення позову у повному обсязі, зазначивши, що основний борг був ним сплачений ще до звернення позивача із даним позовом до суду, а щодо штрафних санкцій, то у їх задоволенні також слід відмовити, оскільки ухвалою суду від 08.01.2013 у справі № 904/208/2013 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Криворіжгаз» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

У судовому засіданні 09.08.2016, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 12.09.2016.

12.09.2016 від позивача надійшли заперечення на відзив, в яких він зазначив, що мораторій на задоволення вимог кредиторів застосовується відносно грошових зобов'язань, термін виконання яких настав до введення мораторію. Предметом розгляду даної справи є заборгованість, яка виникла у відповідача перед позивачем після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

У судовому засіданні 12.09.2016 було оголошено перерву до 19.09.2016.

У судовому засіданні 19.09.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.09.2011 між Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Уктрансгаз», що сторони погодили уклавши додаткову угоди № 6 від 17.01.2013 (арк. с. 17), далі позивач, газотранспортне підприємство) та ОСОБА_1 акціонерним товариством «Криворіжгаз» (далі відповідач, замовник) було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П07 (далі - договір).

Згідно з п. 1.1 договору газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів прийому-передачі газу в магістральні трубопроводи до пункту призначення -газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов'язується сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовам цього договору.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюється за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює регулювання у сфері енергетики.

Відповідно до п. 3.4 договору акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Згідно п. 5.5 договору оплата вартості послуг транспортування газу здійснюється відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача на умовах 100 (ста) відсотків попередньої оплати за 10 (десять) днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Позивач, на виконання умов договору, за період січень-травень 2016 року здійснив транспортування природного газу для відповідача на загальну суму 4128084, 48 грн., що підтверджується актами наданих послуг по транспортуванню газу магістральними газопроводами, підписаними обома сторонами (арк. с. 19-23).

Як зазначає позивач, відповідач здійснив часткову оплату послуг з транспортування газу у розмірі 1636992, 38 грн., а тому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги з транспортування газу у розмірі 2491092, 10 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

09.08.2016 відповідачем до відзиві на позовну заяву додано докази оплати заборгованості за послуги з транспортування газу у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями: від 01.03.2016 № 467, від 01.07.2016 № 2438, від 13.07.2016 № 2634, від 15.07.2016 № 2701 (арк. с. 41-43).

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 15.07.2016, про що свідчить поштовий штамп на конверті (арк. с. 33).

Згідно ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд, проаналізувавши зібрані у справі докази, прийшов до висновку, що на момент звернення позивача із позовом до суду, основний борг відповідачем був сплачений у повному обсязі. А тому відсутнє порушення права позивача в частині сплати основної заборгованості з боку відповідача.

Оскільки основна заборгованість за спірним договором у розмірі 2491092, 10 грн. була сплачена відповідачем до звернення позивача із позовом до суду, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 288464, 18 грн., нарахованої за період з 01.01.2016 по 08.047.2016 та 7% штрафу у сумі 248925, 76 грн.

Щодо вищевказаних позовних вимог, господарський суд зазначає наступне.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2013 було порушено провадження у справі № 904/208/2013 про банкрутство ПАТ "Криворіжгаз" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Згідно з абзацом 24 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Цією нормою також встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Зазначена норма передбачає загальну заборону на нарахування неустойки, незалежно від того, перед конкурсним, чи перед поточним кредитором має зобов'язання боржник.

За змістом тлумачення вказаної норми п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 15 "Про судову практику в справах про банкрутство" мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію; їх виконання для боржника є обов'язковим, але пеня, штраф та інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань не нараховуються, оскільки ця норма визначає конкретний проміжок часу, який відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, але ніяк не пов'язаний із його суттю.

Норма ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний з визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію. Тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржнику, щодо якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 12.03.2013 у справі № 3-71гс12.

Згідно ст. 111-28 ГПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Таким чином, нарахування позивачем пені у розмірі 288464, 18 грн. та 7% штрафу у сумі 248925, 76 грн., в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів ОСОБА_1 акціонерного товариства "Криворіжгаз", суперечить приписам ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Враховуючи вище викладене, суд відмовляє в позові в частині стягнення з відповідача 288464, 18 грн. пені та 248925, 76 грн. штрафу.

У зв'язку із несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов'язань з оплати наданих послуг з транспортування газу, позивач нарахував відповідачеві інфляційні втрати у розмірі 42233, 74 грн. за період з 01.01.2016 по 31.06.2016 та три відсотки річних 22933, 58 грн. за період з 01.01.2016 по 08.07.2016.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних, не має характеру штрафних санкцій, а є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 (далі Постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 14) індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат, задовольняє дану вимогу повністю у розмірі 42233, 74 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних, господарський суд задовольняє дану вимогу частково у розмірі 22870, 92 грн., оскільки позивачем при здійсненні нарахування трьох відсотків річних не було враховано, що 2016 рік має 366 днів.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 976, 57 грн.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Криворіжгаз" (50051, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Металургів, буд. 1; ідентифікаційний код 03341397) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1; ідентифікаційний код 30019801) інфляційні втрати у сумі 42233, 74 грн., три відсотки річних у розмірі 22870, 92 грн. та 976, 57 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 21.09.2016

Суддя ОСОБА_4