ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2016 р. Справа № 922/1858/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М.

при секретарі - Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю №174/16 від 27.04.2016 року;

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю №85/1275 від 21.04.2016 року.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (вх. № 2166 Х/3-12) на рішення господарського суду Харківської області від 20 липня 2016 року по справі №922/1858/16

за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до Публічного акціонерного товариства Харківський тракторний завод ім. С.О. Орджонікідзе, м. Харків

про стягнення 6795,87 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.07.2016 року по справі № 922/1858/16 (суддя Новікова Н.А.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Харківський тракторний завод ім. С.О. Орджонікідзе на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 3% річних у розмірі 4920,63 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 997,63 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 20.07.2016 року по справі № 922/1858/16 в частині відмови у стягненні 1875,24 грн. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для його скасування.

Публічне акціонерне товариство Харківський тракторний завод ім. С.О. Орджонікідзе у відзиві на апеляційну скаргу зазначило, що рішення господарського суду було винесено без порушення приписів чинного матеріального та процесуального законодавства, та з урахуванням всіх доказів поданих сторонами, та доказів, які були витребувані судом. Просить рішення господарського суду Харківської області від 20.07.2016 року по справі № 922/1858/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановила наступне.

Згідно статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням господарського суду Харківської області від 12.07.2013 року по справі № 922/1825/13 позов задоволено частково, стягнуто з публічного акціонерного товариства Харківський тракторний завод ім. С.О. Орджонікідзе на користь Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України 312539,88 грн. основного боргу, 9 995,03 грн. 3% річних (а. с. 10-14).

Вказаним судовим рішеннями встановлено порушення відповідачем умов договору № 11/Б-109 ПР-01 від 30.08.2011 року щодо повної та своєчасної оплати поставленого природного газу.

Виходячи із припису статті 35 ГПК України, вказані вище обставини, встановлені рішенням суду у справі № 922/1825/13, не підлягають повторному доказуванню під час розгляду даної справи.

Рішення суду від 12.07.2013 року у справі № 922/1825/13 було виконане відповідачем повністю 12.12.2013 шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача. Вказаний факт підтверджується платіжним дорученням №17561 (а. с. 47, том 1).

Дочірня компанія Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Харківський тракторний завод ім. С.О. Орджонікідзе про стягнення суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за період з жовтня 2013 року по листопад 2013 року у розмірі 1875,24 грн. та 3% річних за несвоєчасні розрахунки за період з 03.06.2013 року по 11.12.2013 року включно у розмірі 4920,63 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень вказаної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таку правову позицію викладено у Постановах Верховного суду України від 04.07.2011 року у справі № 13/210/10 та від 12.09.2011 року у справі № 6/433-42/183.

Як вже було зазначено вище, стягнута за рішенням господарського суду Харківської області від 12.07.2013 по справі №922/1825/13 заборгованість сплачена відповідачем 12.12.2013 року, що підтверджуються платіжним дорученням № 17561 від 12.12.2013 року.

Позовними вимогам в даній справі є стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції за прострочення виконання рішення суду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач звернувся із даним позовом в межах строку позовної давності.

Відповідно до статті 78 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980 року (Віденської конвенції), до якої Україна приєдналася відповідно до Указу Президії Верховної Ради Української РСР № 7978-ХІ від 23.08.1989 року, та яка набула чинності 01.02.1991 року, встановлено, що «якщо сторона допустила прострочення у виплаті ціни чи іншої суми, інша сторона має право на відсотки з простроченої суми, без шкоди для будь-якої вимоги про відшкодування збитків, які можуть бути стягнуті на підставі статті 74».

Розглядаючи вимоги про стягнення річних, суд попередньої інстанцій дослідив наданий позивачем розрахунку сум, встановив вірний період за які вказані суми повинні нараховуватись, що є беззаперечним дотриманням судом першої інстанції вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

При цьому, колегія суддів зазначає, що період з якого позивач розраховував 3% річних, знаходиться в межах строку позовної давності, та відповідачем не оспорювавався.

Таким чином, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 4920,63 грн.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 1875,24 грн., то колегія суддів зазначає наступне.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (див. постанову Вищого господарського суду України № 23/466 від 05.04.2011 року та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» № 62-97р від 03.04.1997 року).

Поняття дефляції наведене в Методологічних положеннях щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін", затверджених наказом Державного комітету статистики України від 14.11.2006 року N 519, та у Методиці розрахунку базового індексу споживчих цін", затвердженій наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 року N 265, згідно яких розраховується індекс споживчих цін, тобто індекс інфляції.

Дефляція - це зниження загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу (на відміну від інфляція - зростання)

Вказані методики базуються на загальних вимогах Конвенції 160 Міжнародної організації праці 1985 року (статті 12), "Резолюції щодо індексів споживчих цін", прийнятій на 17-ій Міжнародній конференції статистиків праці (2003) та спільному документі МОП, МВФ, ОЕСР, Євростату, ООН та Світового банку "Керівництво щодо індексу споживчих цін. Теорія та практика" (2004).

У відповідності до зазначених нормативно-правових актів розрахунок індексу споживчих цін за квартал, за період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів.

Саме такий спосіб розрахунку інфляційних запропонований судам у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97р Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ.

При цьому виключення з цього ланцюга одного чи декількох індексів з тих підстав, що вони свідчать про дефляцію (тобто зменшення вартості грошей, що мале місце протягом одного чи декількох періодів) протягом певного періоду (періодів), не передбачається, оскільки штучне втручання в процес формування рівня інфляції призведе до того, що на певний момент часу цей рівень не буде відповідати дійсному.

Зазначена правова позиція викладена у Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.07.2012 року №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», яким, зокрема, визначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 року N 23/466 та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 року N 62-97р), а також у постанові Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 року«Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», згідно з пунктом 3.2 якої до розрахунку індексу інфляції мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У відповідності до розрахунку позивача, який доданий до матеріалів справи, збитки від інфляції становлять 1875,24 грн.

Як свідчать матеріали справи період вказаний позивачем, як основа для розрахунку інфляційних процесів є жовтень листопад 2013 року (в ці місяці була інфляція).

Між тим, місцевий суд, розглядаючи справу, встановив обставини завищення позивачем заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, у зв'язку з неврахуванням при їх розрахунку періодів, коли мала місце дефляція, здійснив власний арифметичний розрахунок та дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення 1875,24 грн.

Колегія суддів, приймаючи все вищенаведене у сукупності, враховуючи принципи добросовісності та справедливості, зазначає, що суд першої інстанції при розрахунку інфляційних втрат не здійснив виходу за межі позовних вимог (пункт 2 частини 1 статті 83 ГПК України), оскільки вказаний позивачем період з жовтеня по листопад 2013 року є арифметично невірними, здійснений без врахування процесів дефляції, що не узгоджується приписами чинного законодавства України.

Колегією суддів визнається обґрунтованим перерахунок інфляційних, здійснений судом першої інстанції, а отже доводи апелянта в цій частині колегією суддів не приймаються.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів відзначає відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 20.07.2016 року по справі № 922/1858/16 прийняте при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, в звязку з чим, апеляційна скарга Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.07.2016 року по справі № 922/1858/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.