КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2016 р. Справа№ 910/8672/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Разіної Т.І.

Рудченка С.Г.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 15.09.2016 року по справі №910/8672/16 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Метрополія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2016р.

у справі №910/8672/16 (суддя курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Метрополія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автор Групп"

про стягнення 145 964,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

В травні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Метрополія" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автор Групп" (далі-відповідач) 145 964,00 грн., з яких: 92 748,17 грн. - передоплати, 4 360,43 грн. - 3% річних, 48 855,40 грн. - інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2016р. у справі №910/8672/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції від 14.06.2016р., позивач звернувся з апеляційної скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове, в яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для справи; на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Також, відповідачем подано заперечення щодо поновлення строку на апеляційне оскарження рішення. Дане заперечення судовою колегією не приймаються до уваги, оскільки заяву позивача про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення судом було розглянуто та з цього приводу винесено відповідну ухвалу суду (а.с.122 т.1). Крім того, судова колегія звертає увагу відповідача на те, що Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, та на те, що особа має можливість оскаржити судове рішення та обґрунтувати свою скаргу лише при наявності тексту судового рішення (аналогічної правої позиції дотримується Вищий господарський суд України, зокрема в постановах №910/4387/13, №910/18629/13, №911/1012/13).

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, судова колегія встановила наступне.

10.07.2014р. між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як продавцем, був укладений договір поставки №100414 (далі - Договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язується продати, а покупець прийняти та сплатити лабораторне обладнання та витратні матеріали для лабораторії в асортименті, кількості та за цінами згідно із специфікаціями даного Договору, які являються невід'ємною його частиною.

Найменування, комплектність, кількість, вартість товару та інші необхідні дані про предмет Договору вказуються у специфікаціях, які підписуються сторонами та являються його невід'ємними частинами (п.2.2 Договору).

Відповідно до п.2.6 Договору право власності на товар переходить до покупця з дати поставки покупцем товару в названому місці призначення.

Договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015, а стосовно гарантійних обставин, до повного їх виконання (п.9.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача - генеральним директором Куртєвим В.В., який діяв на підставі статуту, та від відповідача - директором Аверіною-Толубко Є.В., яка діяла на підставі статуту, та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено, не розірвано, не визнано недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Як зазначає позивач, в період з 23.07.2014р. - 10.03.2015р. на виконання умов Договору ним було сплачено 92 748,17 грн., як передоплата за поставку товару. Однак, відповідач свої зобов'язання за Договором щодо поставки товару не виконав, у зв'язку з чим заборгував позивачу 92 748,17 грн.

В свою чергу, відповідач стверджує, що строк поставки товару не настав, оскільки позивач не здійснив стовідсоткову передоплату.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

У відповідності до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Судова колегія проаналізувавши умови укладеного між сторонами Договору вважає, що останній за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України, глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст.265 Господарського кодексу України).

Згідно із ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Дана норма кореспондується зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України.

Пунктом 3.1 та 4.1 Договору передбачено, що ціна товару та умови оплати встановлюється у специфікації до Договору.

Як свідчать матеріали справи, сторонами було підписано специфікацію №1 до Договору (далі - Специфікація № 1), в якій ціна товару встановлена у сумі 125 496,34 грн. Оплата проводиться покупцем шляхом безготівкового перерахунку на поточний рахунок продавця: 50% сплачується протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту виставлення рахунку на передплату; наступні 50% за дві доби перед відвантаженням товару, що підтверджується письмовим повідомленням продавця на адресу покупця.

Таким чином, позивачем мали бути здійснені два платежі по 62 748,17 грн., а всього 125 496,34 грн.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи та не заперечуються сторонами, 23.07.2014р. позивачем було сплачено 62 748,17 грн., 19.02.2015р. - 6 000 грн., 20.02.2015р. - 6 000 грн., 25.02.2015р. - 6 000 грн., 06.03.2015р. - 6 000 грн. та 10.03.2015р. - 6 000 грн., а всього 92 748,17 грн.

З викладеного випливає, що позивачем були порушені умови Договору щодо оплати другої частини платежу.

Зі змісту Договору та Специфікації № 1 вбачається, що обов'язок щодо поставки товару відповідачем, пов'язаний із зобов'язанням позивача здійснити стовідсоткову передоплату.

Сторонами неодноразово проводилося листування з приводу передоплати та відвантаження товару, в яких відповідач повідомляв позивача про готовність до відвантаження товару, за умови здійснення остаточного розрахунку у розмірі 50%, згідно пункту 4.1 Договору (лист від 14.10.2014 № 56; претензія № 01/03-01/41 від 15.02.2016; відповідь на претензію від 24.03.2016 № 48; претензія щодо усунення суперечки від 27.04.2016 №83; лист від 04.05.2016 № 01/03-01/99).

У відповідності до ст.693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 Цивільного кодексу України.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 538 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Разом з тим, позивач повну передоплату не здійснив, у відповідача не виник обов'язок з поставки товару, а тому підстав для повернення попередньої оплати, у зв'язку з невиконання відповідачем обов'язку з поставки не вбачається.

Позивачем відповідно до вимог ст.ст.33, 34 ГПК України не спростовано належними та допустимими доказів встановленого вище.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості про наявність обставин та підстав для задоволення позовних вимог в частинні стягнення передоплати.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині щодо відмови в задоволенні даних вимог, оскільки за своєю правовою природою є похідними від основної позовної вимоги.

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутністю його представника, чим порушив норми процесуального права, судова колегія зазначає наступне.

Підставою для скасування рішення суду за змістом ст.104 ГПК України є порушення норм процесуального права, зокрема, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце судового засідання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу 19.05.2016р. було направлено копію Ухвали про порушення провадження від 17.05.2016р. по даній справі, якою розгляд справи призначено на 31.05.2016р., про що свідчить відповідна відмітка на ухвалі суду.

Крім того, в матеріалах справи (а.с.36 т.1) міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, відповідно до якого ухвалу суду від 19.05.2016р. відповідачем отримано 23.05.2016р.

31.05.2016р. розгляд даної справи було відкладено на 14.06.2016р., у зв'язку з не явкою відповідача та поданим клопотанням, про що свідчить ухвала суду (а.с.87 т.1).

В матеріалах справи (а.с.88 т.1) міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, відповідно до якого ухвалу суду про відкладення розгляду справи відповідачем отримано 07.06.2016р.

У відповідності до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Однак, відповідач наданим йому процесуальним правом не скористався та в судове засідання не з'явився, своїх повноважних представників не направив, про причини своєї неявки суд першої інстанції не повідомив.

У відповідності до п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України N 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначається, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої інстанції вжиті достатні заходи для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду даної справи, а тому і відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду з мотивів порушення останнім норм процесуального права, а саме п.2 ч.3 ст.104 ГПК України.

Крім того, судова колегія звертає увагу апелянта на те, що відповідно до положень ст.104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені позивачем в апеляційній скарги, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційні скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Метрополія" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2016р. у справі №910/8672/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2016р. у справі №910/8672/16 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/8672/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.І. Разіна

С.Г. Рудченко