РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2016Справа №910/15125/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ»

до Комунального підприємства «Київпастранс»

про відшкодування шкоди в порядку регресу 6 469,63 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Святош О.В. (дов. №237 від 01.08.2016);

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

17.08.2016 Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Ю.БІ.АЙ» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Комунального підприємства «Київпастранс» відшкодування шкоди в порядку регресу 6 469,63 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем на підставі договору (полісу) №АС/7471550 від 02.12.2013 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між позивачем та відповідачем (далі - поліс №АС/7471550) внаслідок настання 12.12.2013 страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталася з вини водія застрахованої особи - водія ОСОБА_3, було виплачено потерпілій особі страхове відшкодування у сумі 6 469,63 грн. Проте, оскільки про вказаний страховий випадок позивач у встановлений законом строк, у порушення вимог чинного законодавства, не був повідомлений з боку свого страхувальника - відповідача, тому позивач в порядку статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» отримав право регресної вимоги до свого страхувальника - відповідача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.08.2016 порушено провадження у справі № 910/15125/16 та вказану справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 08.09.2016.

В судове засідання 08.09.2016 представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 08.09.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 08.09.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

02.12.2013 між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «Ю.БІ.АЙ» та Комунальним підприємством «Київпастранс» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом №АС/7471550, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов'язання відшкодувати цивільно-правову відповідальність водіїв забезпеченого транспортного засобу 0 «Богдан А09202», д.н.з. НОМЕР_1, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час його експлуатації на умовах, визначених спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Строк дії договору страхування - з 02.12.2013 до 01.06.2014 включно (п. 3 договору).

12.12.2013 о 18 год. 40 хв. водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Богдан», д.н.з. НОМЕР_1, на Ленінградській площі в м. Києві, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, після чого залишив місце ДТП, до якої він був причетний, чим порушив п. п. 13.1; 2.10(А) Правил дорожнього руху України.

В результаті ДТП автомобіль НОМЕР_2, було пошкоджено, що підтверджується розширеною довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 9317788.

Згідно з постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.02.2014 у справі №755/28246/13-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушенням водієм ОСОБА_3 п. п. 13.1; 2.10(А) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, в результаті чого останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КУпАП України.

В матеріалах справи міститься повідомлення про страховий випадок (ОСЦПВ) від потерпілої особи від 17.12.2013, відповідно до якої потерпіла особа повідомила страховика (позивача) про настання страхового випадку у вигляді ДТП, що сталась 12.12.2013, та просила виплатити страхове відшкодування.

Відповідно до звіту № 10624 від 19.12.2013 з оцінки транспортного засобу, складеного ФОП ОСОБА_4 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №12476/11 від 20.09.2011) (оцінювач ОСОБА_5, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №6376 від 11.10.2008) вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_2, внаслідок пошкодження при ДТП складає 7 469,63 грн.

Матеріали справи містять заяву на виплату страхового відшкодування від потерпілої особи вхід. №663 від 08.04.2014.

Відповідно до страхового акту № 405-164/14 від 29.05.2014 позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_3, в розмірі 6 469,63 грн.

На підставі полісу №АС/7471550, заяви потерпілої особи про страхове відшкодування, на підставі страхового акта позивача № 405-164/14 від 29.05.2014, розрахунку суми страхового відшкодування до зазначеного страхового акта, враховуючи положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Ю.БІ.АЙ» виплатило потерпілій особі страхове відшкодування в сумі 6 469,63 грн., що підтверджується платіжним дорученням №4495 від 30.05.2014.

Посилаючись на те, що позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 6 469,63 грн., проте відповідач про вказаний страховий випадок у встановлений законом строк не повідомив останнього, а тому позивач в порядку статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» отримав право регресної вимоги до свого страхувальника, Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Ю.БІ.АЙ» звернулось до суду з указаним позовом та просило стягнути з відповідача відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 6 469,63 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 1191 Цивільного кодексу України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 257, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, а за регресними зобов'язаннями, перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 у справі № 5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі № 910/3655/13 та від 27.01.2014 у справі № 910/3023/13, та постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14.

Статтею 989 ЦК України визначені обов'язки страхувальника, до яких, зокрема, віднесено повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, визначений договором.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону №1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» внесено зміни у статтю 33 Закону № 1961-IV, зокрема розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку із чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV. Проте вказані зміни щодо нумерації зазначеного підпункту до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV, у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що обов'язок визначений підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року N 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. В разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Дана правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016, по справі № 6-186цс16, прийнята у зв'язку з неоднаковим застосування судами касаційної інстанції підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 та підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV, яка в силу ст. 111-28 ГПК України є обов'язковою для застосування господарським судом.

Проте, всупереч вказаним нормам Закону відповідач не виконав обов'язку своєчасного повідомлення про настання страхового випадку та не надав позивачу письмового повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, становить 7 469,63 грн., що вбачається зі страхового акту № 405-164/14 від 29.05.2014, у якому позивачем узгоджена сума страхового відшкодування в розмірі 6 469,63 грн.

Вказана сума відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_4, у розмірі 6 469,63 грн. була виплачена позивачем на рахунок потерпілої особи, що підтверджується платіжним дорученням №4495 від 30.05.2014, на підставі повідомлення про страховий випадок (ОСЦПВ) від потерпілої особи від 17.12.2013 та заяви на виплату страхового відшкодування від потерпілої особи вхід. №663 від 08.04.2014.

Вина особи ОСОБА_3, який керував автомобілем «Богдан», д.н.з. НОМЕР_1, який належить відповідачу Комунальному підприємству «Київпастранс», встановлена постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.02.2014 у справі №755/28246/13-п.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач (його водій) протягом трьох робочих днів повідомляв свого страховика - позивача про факт настання 12.12.2013 ДТП. У матеріалах справи відсутні також докази того, що відповідач з якихось поважних причин не мав змоги повідомити Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Ю.БІ.АЙ» про настання ДТП у встановлений законом триденний строк.

Крім того постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.02.2014 у справі №755/28246/13-п встановлено, що водій ОСОБА_3 після скоєння ДТП залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він був причетний.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне Шосе, 2, код 31725604) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ» (04071, м. Київ, вул. Почайнинська, 25/49, код 31113488) суму страхового відшкодування у розмірі 6 469 (шість тисяч чотириста шістдесят дев'ять) грн. 63 коп. та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання повного тексту рішення 13.09.2016.

Суддя В.О. Демидов