ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.09.16 Справа № 904/5728/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОГАЗ", м. Дніпро

до Відділу освіти Шевченківської районної у м. Дніпропетровську ради, м. Дніпро

про стягнення заборговансоті

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від прозивача: ОСОБА_1 - представник за дов. №69юр від 01.09.16

від відповідача: ОСОБА_2 - представник за дов. №22-01/320 від 01.08.16

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відділу освіти Шевченківської Районної у м. Дніпропетровську ради про стягнення заборгованості у розмірі 130259, 22 грн., з яких: 104198, 54 грн. основний борг, 20184, 91 грн. пеня, 4398, 20 грн. інфляційні втрати та 1477, 57 грн. три відсотки річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором на виконання робіт № 7280/35/197-814 від 04.08.2015 в частині повної та своєчасної оплати виконаних підрядних робіт.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 01.08.2016.

У судовому засіданні 01.08.2016, відповідно до ст. Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 12.09.2016.

12.09.2016 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому він визнав суму основного боргу у розмірі 104198, 54 грн., пеню у сумі 20184, 94 грн., три відсотки річних у розмірі 1477, 57 грн. та інфляційні втрати у сумі 4398, 20 грн. Також, у відзиві на позов відповідач просив суд звільнити його від сплати пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, оскільки несплата відповідачем заборгованості за договором виникла у зв'язку з обставинами непереборної сили.

У судовому засіданні 12.09.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.08.2015 між Публічним акціонерним товариством «Дніпрогаз» (далі - позивач, виконавець) та Відділом освіти Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради (далі відповідач, замовник) було укладено договір № 7280/35/197-814 на виконання робіт (далі - договір).

Відповідно до умов п. 1.1 договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання по виконанню робіт капітальний ремонт котельні (встановлення вузла обліку природного газу та коректору) КЗО СЗШ № 48 ДМР за адресою: вул. Володарського, 79 у м. Дніпропетровську (далі - робіт), згідно робочого проекту.

Обсяги робіт та матеріалів визначаються локальним кошторисом, додаток 2, який є невідємною частиною цього договору (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 2.1 договору, договірна ціна (додаток 1) динамічна, складена згідно з ДСТУ БД.1-1-1:2013 на підставі нормативної потреби в трудових та матеріально технічних ресурсах, необхідних для виконання проектних рішень по обєкту замовлення, та поточних цін на них, встановлюється відкрито та може уточнюватися протягом усього терміну виконання робіт і на момент складання договору становить 156298, 80 грн. у т.ч. ПДВ 26049, 80 грн.

Пунктом 2.2 договору визначено, що протягом 5 банківських днів з моменту підписання цього договору, замовник виконує авансовий платіж на рахунковий рахунок виконавця у вигляді попередньої оплати не менше 30 % - договірної ціни, що складає 46889, 64 грн. у т.ч. ПДВ 7814, 94 грн.

Згідно п. 2.3 договору повний розрахунок за виконанні роботи замовник виконує після фактичного завершення робіт, на підставі Акту приймання виконаних робіт (форма КБ-2в, КБ-3) підписаного уповноваженими представниками сторін, протягом 3 банківських днів з моменту підписання Акту приймання виконаних робіт.

Приймання та погодження фактично виконаних робіт виконується уповноваженими представниками замовника та виконавця з послідуючим складанням й підписанням Акту приймання виконаних робіт (форми КБ-2в) (п. 4.3 договору).

20.08.2015, як зазначає позивач, відповідачем було здійснено передплату за договором у розмірі 46889, 64 грн.

На виконання умов договору, позивач у грудні 2015 року виконав, а відповідач прийняв роботи на загальну суму 151088, 18 грн., що підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2015 року, актом приймання виконаних підрядних робіт від 31.12.2015 (форми КБ-2В) та актом вартості обладнання, що придбано виконавцем робіт від 31.12.2015, підписаними обома сторонами (арк. с. 19-27).

Відповідач оплату вартості виконаних будівельних робіт на суму 104198, 54 грн. (151088, 18 грн. 46889, 64 грн.) не здійснив, у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача з претензією від 06.04.2016 № 115/07-20 щодо сплати існуючої заборгованості (арк. с. 36). Дана претензія була залишена відповідачем без відповіді.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за виконані підрядні роботи складає 104198, 54 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не заперечено факт виконання підрядних робіт за представленими актами та не надано доказів їх оплати у сумі 104198, 54 грн., а відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми заборгованості за виконані підрядні роботи підлягає задоволенню у повному обсязі в розмірі 104198, 54 грн.

За порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано три відсотки річних за період з 11.01.2016 по 01.07.2016 у розмірі 1477, 57 грн. та інфляційні втрати за період з 01.02.2016 по 01.07.2016 у сумі 4398, 20 грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 (далі Постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 14) індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування трьох відсотків річних, задовольняє дану вимогу повністю у розмірі 1477, 57 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат, господарський суд задовольняє дану вимогу частково у сумі 4181 грн., оскільки позивачем при нарахуванні інфляційних втрат невірно визначено сукупний індекс інфляції за період з 01.02.2016 по 01.07.2016, а саме позивачем зазначено індекс інфляції на рівні 1,042, тоді як правильно 1,0401 (лютий 99, 6; березень 101, 0; квітень 103, 5; травень 100, 1; червень 99, 8).

У відзиві на позову заяву відповідач просив суд звільнити його від сплати трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Відповідно п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Оскільки три відсотка річних та інфляційні втрати не є неустойкою, то у суду відсутнє право їх зменшувати.

У зв'язку з несвоєчасним виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати виконаних будівельних робіт, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 20184, 91 грн. за період з 11.01.2016 по 01.07.2016.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 7.2 договору за невиконання, або несвоєчасне виконання зобовязань по Договору, порушення строків оплати чи передачі документації, винна сторона оплачує неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від договірної ціни за кожний день прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи, що відповідачем не було здійснено повну оплату виконаних будівельних робіт, у зв'язку із відсутністю бюджетного фінансування, суд вважає за можливе, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, зменшити розмір пені до 10 % належного до стягнення, що буде становити суму 2018, 49 грн. пені.

Відповідно до 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1950, 63 грн.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відділу освіти Шевченківської районної у м. Дніпропетровську ради (49069, м. Дніпро, вул. М.Грушевського, 70; ідентифікаційний код 02142193) на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» (49101. м. Дніпро, вул. О.Кониського, 5; ідентифікаційний код 20262860) осиний борг у розмірі 104198, 54 грн., пеню у сумі 2018, 49 грн., три відсотки річних у розмірі 1477, 57 грн., інфляційні втрати у сумі 4181 грн. та 1950, 63 грн. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 13.09.2016

Суддя ОСОБА_3