ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2016 р.Справа № 922/2320/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області, м. Первомайський в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків, в особі Катеринівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області
до 1. Сахновщинської районної державної адміністрації, смт. Сахновщина , 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрівське рибне господарство", с. Олександрівка
про внесення змін до договору
за участю представників сторін:

Прокурор - Алекаєв Ю.В., посв. від 29.03.2016р.;

Представник першого позивача - ОСОБА_1, дов. від 30.12.2015р.;

Представник другого позивача - не з'явився;

Представник першого відповідача - не з'явився;

Представник другого відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Первомайської місцевої прокуратури Харківської області, м. Первомайський, в інтересах держави, в особі Харківської обласної державної адміністрації м. Харків, (перший позивач), в особі Катеринівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області (другий позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Сахновщинської районної державної адміністрації, смт. Сахновщина (перший відповідач), Товариства з обмеженою відповідальністю "Олександрівське рибне господарство", с. Олександрівка (другий відповідач) про внесення змін до договору оренди землі №7 від 18.12.2006р., укладеного між Сахновщинською РДА та ТОВ "Олександрівське рибне господарство" про надання в довгострокове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення за рахунок земель водного фонду зі ставком на території Катеринівської сільської ради Харківської області, загальною площею 14,8571 га землі, зареєстрованого у Сахновщинському районному відділенні Харківської регіональної філії Державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28.12.2006р. за № 07, виклавши п. 9 договору в редакції позивача.

Ухвалою господарського суду прийнято вказану позовну заяву до розгляду. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 01.08.2016р. об 11:15 год.

Ухвалою господарського суду від 01.08.2016р. розгляд справи відкладався на 05.09.2016р. об 11:15 год.

У судовому засіданні 05.09.2016р. прокурор та представник першого позивача - Харківської обласної державної адміністрації, позов підтримали, наполягали на його задоволенні. Прокурором, через канцелярію суду, надано правове обгрунтування позовних вимог (вх. № 26321), яке судом досліджено та долучено до матеріалів справи.

Представник Катеринівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області та представники відповідачів у судове засідання 05.09.2016р. не з'явились, про причину неявки суд не повідомили.

Представники відповідачів про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Другий відповідач був повідомлений за адресою зазначеною у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, про що свідчать відмітки про направлення ухвал суду, яка направлялись на адресу відповідача. Як свідчать матеріали справи, ухвали суду повернулись на адресу суду з відміткою відділення зв'язку адресата не знайдено.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначає, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Таким чином, суд вважає, що відповідач - ТОВ "Олександрівське рибне господарство", належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною ОСОБА_2 України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07 серпня 2013р. сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи це, враховуючи також достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника Харківської обласної державної адміністрації, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, між Tовариством з обмеженою відповідальністю «Олександрівське рибне господарство» (другий відповідач) та Сахновщинською районною державною адміністрацією (перший відповідач), на підставі розпорядження голови Сахновщинської районної державної адміністрації від 20.06.2006 № 233, укладено договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення №7 від 18.12.2006р., яка розташована за межами населених пунктів, на території Катеринівської сільської ради Сахновщицького району Харківської області (другий позивач) загальною площею 14, 8571 га (далі - договір).

Вказаний договір оренди зареєстровано у Сахновщинському районному відділенні Харківської регіональної філії Державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28.12.2006 за № 07.

Відповідно до пункту 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 58233, 07 грн.

Пунктом 9 договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 174, 70 грн. в рік (0,3 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки).

Відповідно до п. 13 вищевказаного договору оренди землі, розмір орендної плати переглядається один раз у 2 роки у разі зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Як зазначає прокурор, звертаючись з позовом до господарського суду, органом державної влади - Сахновщинською районною державною адміністрацією Харківської області, як стороною договірних відносин, до цього часу не вжито будь-яких заходів щодо усунення порушень в частині ініціювання питання та приведення умов договору в частині розміру сплати орендної плати до вимог ПК України, а також щодо виконання ст. 21 Закону України «Про оренду землі», п. 13 вищевказаного договору оренди землі щодо перегляду орендної плати.

Прокурор вважає, що нездійснення відповідними органами повноважень щодо захисту інтересів держави є підставою для представництва прокурора інтересів держави в суді, відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, на думку прокурора, наявні законні підстави для внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 18.12.2006, укладеного між TOB «Олександрівське рибне господарство» та Сахновщинською районною державною адміністрацією, та викладення пункту 9 Договору в наступній редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки землі».

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 792 ЦК України та ст. 93 ЗК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ст. 16 Закону України "Про оренду землі" договір оренди земельної ділянки може бути укладений лише за взаємним волевиявленням сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Отже, двостороннім правочинам притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію загальної чи самостійної мети кожної з цих осіб.

На підставі ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є обєкт оренди, строк дії договору оренди, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, умови збереження стану обєкта оренди, умови і строки передачі земельної ділянки орендарю, умови повернення земельної ділянки орендодавцеві, відповідальність сторін та ін.

Так, відповідно до умов укладеного між Tовариством з обмеженою відповідальністю «Олександрівське рибне господарство» (другий відповідач, орендар) та Сахновщинською районною державною адміністрацією (перший відповідач, орендодавець), договору №7 від 18.12.2006р., орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення за рахунок земель водного фонду зі ставком, яка знаходиться на території Катеринівської сільської ради.

Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави зробити висновок, що примусове припинення договору оренди землі шляхом його дострокового розірвання за ініціативою орендаря можливе у випадках істотного порушення орендодавцем умов договору оренди або закону.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Таким чином, підстави для розірвання або зміни договору оренди земельної ділянки, укладеного між відповідачами, мають бути визначені або безпосередньо договором оренди, або приписами законодавства.

Відповідно до п. 36 договору оренди №7 від 18.12.2006р., укладеного між Tовариством з обмеженою відповідальністю «Олександрівське рибне господарство» (другий відповідач, орендар) та Сахновщинською районною державною адміністрацією (перший відповідач, орендодавець), зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, а у разі недосягнення згоди, спір вирішується у судовому порядку.

Таким чином, як умови укладеного між відповідачами договору оренди, так і приписи Закону України «Про оренду землі», передбачають можливість зміни умов договору оренди землі, за вимогою однієї із сторін договору.

Одночасно, позивачі - Харківська обласна державна адміністрація та Катеринівська сільська рада Сахновщинського району Харківської області, в інтересах яких прокурором подано даний позов, не є сторонами за договором оренди №7 від 18.12.2006р., укладеного між відповідачами, а жодна із сторін даного договору не зверталась до суду із відповідними позовними вимогами. Дані обставини сторони підтвердили в процесі вирішення даного спору.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обовязок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких предявлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів - підстав позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову. Позовні вимоги повинні бути доведені і не можуть базуватись на припущеннях.

Натомість, доводи прокурора, викладені у позовній заяві не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 33, ст. 34 ГПК України та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, з огляду на зазначене.

Статтею 1 ГПК України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 21 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Функція представництва прокуратурою інтересів громадян або держави в суді закріплена п.2 ст. 121 Конституції України. Виходячи із цього конституційного положення, прокурор має статус законного представника держави у випадках, передбачених чинним законодавством.

Прокурор здійснює в суді представництво інтересів громадян або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до положень ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Формами представництва прокурора у господарському суді є: 1) звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб; 2) участь у розгляді судами справ; 3) внесення апеляційного, касаційного подання на судові рішення або заяви про їх перегляд за нововиявленими обставинами.

Відповідно до статті 29 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України, про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Статтею 121 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 1 ГПК України передбачає право відповідних осіб звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Звертаючись до суду з відповідним позовом про внесення змін до договору оренди, прокурор визначив позивачами у даній справі - Харківську обласну державну адміністрацію та Катеринівську сільську раду Сахновщинського району Харківської області.

Як вбачається зі змісту спірного договору оренди, Харківська обласна державна адміністрація та Катеринівська сільська рада Сахновщинського району Харківської області не є сторонами спірного договору, а сторонами договору є відповідачі у даній справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Олександрівське рибне господарство» (другий відповідач) та Сахновщинська районна державна адміністрація (перший відповідач).

З урахуванням викладеного, з матеріалів справи вбачається, по-перше, відсутність порушених прав чи законних інтересів позивачів, яких визначив прокурор у позовній заяві, у звязку із укладенням між відповідачами у справі договору оренди, по-друге, відсутність у позивачів, які не є сторонами договору, права вимагати внесення змін до вказаного договору, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими, не відповідають нормам чинного законодавства і тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на прокурора.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 22, 29, 32, 33, 43, 44, 49, 65, 83-85 ГПК, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 12.09.2016 р.

Суддя ОСОБА_2

справа № 922/2320/16