РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2016Справа №910/12405/16

За позовомПублічного акціонерного товариства «Київенерго»
доКомунального підприємства «Дирекція замовника з управлінням житловим господарством Дарницького району міста Києва»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивачаДепартаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
простягнення 16 178,96 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Момотюк Л.І.
від відповідача:Науменко С.В., Бойченко В.М.
від третьої особи:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Дирекція замовника з управлінням житловим господарством Дарницького району міста Києва» (надалі - «Підприємство») про стягнення 16 178,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору про передачу в оренду майна комунальної власності територіальної громади міста Києва №343 від 07.05.2012 р. орендодавець передав відповідачу у строкове платне користування приміщення, розміщене за адресою: проспект Петра Григоренка, 39-Б, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по внесенню орендної плати не виконав, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 367,46 грн. та інфляційних у розмірі 14 811,50 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.07.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 27.07.2016 р., залучено до участі у справі Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - «Департамент») в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

25.07.2016 р. представником позивача до канцелярії суду подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив суд збільшити первісні позовні вимоги, заявлені в позовній заяві, в частині суми судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

В той же час, подана позивачем заява фактично є заявою про розподіл судових витрат, а не заявою про збільшення позовних вимог в розумінні приписів ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, оскільки судові витрати не входять до ціни позову.

При цьому, розподіл судових витрат здійснюється судом на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України в залежності від наслідків розгляду справи та задоволення позовних вимог.

26.07.2016 р. представником відповідача до канцелярії суду подано заперечення на позов, в яких відповідач вказував на те, що позивач не є орендодавцем за договором, а відтак не має права вимагати сплати на його користь 3% річних та інфляційних на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

В судовому засіданні 27.07.2016 р. судом оголошувалась перерва на 05.09.2016 р.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, надала пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов у повному обсязі.

В судове засідання представники відповідача з'явилися, вимоги ухвали суду виконали, проти задоволення позовних вимог заперечували з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, а її пояснення стосовно суті спору були заслухані судом в попередньому судовому засіданні.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.05.2012 р. між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (після перейменування - Департамент) (орендодавець), Комунальним підприємством «Управління житлового господарства» Дарницького району м. Києва (після перейменування - Підприємство) (орендар) та Товариством (підприємство) був укладений договір про передачу в оренду майна комунальної власності територіальної громади міста Києва №343 (надалі - «Договір»).

Згідно з п. 1.1 Договору орендодавець на підставі рішення Київської міської ради про передачу майна в оренду, а саме: рішення від 31.03.2011 р. №87/5474 Київської міської ради VII сесії VI скликання «Про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду» передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (об'єкт оренди), яке знаходиться за адресою: проспект Петра Григоренка, 39-Б, для розміщення підрозділів комунального підприємства (оперативно-диспетчерської служби) - 61,93 кв.м.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що об'єктом оренди є: нежиле приміщення, загальною площею 61,93 кв.м, в т.ч. на І поверсі 8,75 кв.м, на ІІ поверсі 53,18 кв.м, згідно з викопіюванням поверхового плану, що складає невід'ємну частину цього договору (додаток №1); устаткування, інвентар та інше майно (за наявності) згідно з переліком, що є невід'ємною частиною цього договору.

За змістом п. 3.6 Договору орендна плата та відшкодування витрат, що пов'язані з платою податку за користування земельною ділянкою, сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря що місячно не пізніше 20 числа наступного місяця.

На виконання умов Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, проспект Петра Григоренка, 39-Б, загальною площею 61,93 кв.м, що підтверджується актом приймання-передачі нерухомого майна від 07.05.2012 р.

За актом приймання-передачі нерухомого майна від 04.03.2016 р., підписаним уповноваженими представниками сторін, відповідачем було повернуто з оренди приміщення, що було об'єктом оренди за Договором.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором, у зв'язку з чим позивач вказує на існування підстав для стягнення з нього 3% річних та інфляційних.

Договір є договором оренди комунального майна, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи (актом приймання-передачі нерухомого майна від 07.05.2012 р.) підтверджується факт передачі позивачем в оренду, прийняття відповідачем та користування ним спірними приміщеннями за Договором у період з 07.05.2012 р. по 04.03.2016 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 3.6 Договору відповідач повинен був сплачувати орендну плату місячно не пізніше 20 числа наступного місяця.

Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не було спростовано факт несвоєчасного внесення ним орендної плати за весь період користування ним спірним нерухомим майном.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідач вказує, що оскільки позивач не є орендодавцем за договором, то він не має права вимагати сплати 3% річних та інфляційних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

В той же час, пунктом 3.5 Договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління (балансоутримувача) в особі філіалу «Теплові розподільчі мережі Київенерго» Товариства починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Таким чином, сторонами під час укладення Договору було узгоджено, що отримувачем грошових коштів в якості сплати орендних платежів буде саме ПАТ «Київенерго» як сторона за таким Договором, а відтак в правовідносинах щодо сплати орендної плати саме позивач є кредитором, а відповідач - боржником.

Нормами п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Частинами 2, 3 статті 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд відзначає, що Договір підписаний відповідачем без будь-яких зауважень, що з огляду на приписи вказаних норм чинного законодавства України свідчить про погодження ним всіх умов, які містяться в такому договорі.

Таким чином, за змістом вказаних норм, сторони є вільними в укладенні договору, а тому правомірно на власний розсуд встановили порядок внесення орендної плати відповідачем - на рахунок позивача.

Крім того, вказані положення Договору щодо сплати орендних платежів саме на рахунок підприємства як сторони за Договором не були оскаржені відповідачем в судовому порядку.

З огляду на викладене, позовні вимоги Товариства про стягнення з Підприємства 3% річних у розмірі 1 367,46 грн. та інфляційних у розмірі 14 811,50 грн. є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Крім того, частиною 2 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви судовий збір сплачується у розмірі 1 мінімальної заробітної плати.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Приписами Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 2016 року - 1 378,00 грн.

Оскільки позивачем подано позовну заяву про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 16 178,96 грн., судовий збір за подання такої позовної заяви має становить 1 378,00 грн.

В той же час, розмір судового збору, який сплатив позивач за подачу позовної заяви становить 2 795,48 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За таких обставин, підставою для повернення сплаченого судового збору є сплата судового збору в більшому розмірі, а тому судовий збір у розмірі 1 417,48 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України та п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Дирекція замовника з управлінням житловим господарством Дарницького району міста Києва» (02091, м. Київ, вул. Харківське шосе, 148-А; ідентифікаційний код 31722755) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5; ідентифікаційний код 00131305) 3% річних у розмірі 1 367 (одна тисяча триста шістдесят сім) грн. 46 коп., інфляційні у розмірі 14 811,50 грн., та судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Повернути Публічному акціонерному товариству «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5; ідентифікаційний код 00131305) з Державного бюджету України 1 417 (одна тисяча чотириста сімнадцять) грн. 48 коп. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням №678554 від 29.02.2016 р., що знаходиться в матеріалах справи №910/12405/16 (2016 р.) господарського суду міста Києва.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.09.2016 р.

Суддя В.П. Босий