ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.09.2016 Справа № 905/2187/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання Паюновій Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Прогрес, м. Маріуполь, Донецької області

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, м. Краматорськ, Донецька область

про стягнення 363 856 грн. 60 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю б/н від 19.07.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю №17/66 від 19.11.2015р.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 811 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 13.09.2016р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма Прогрес, м. Маріуполь, Донецької області, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, м. Краматорськ, Донецька область, про стягнення заборгованості за договором підряду № 09/1654 від 05.11.2012р. в сумі 165 354 грн. 36 коп., пені у сумі 36 078 грн. 96 коп., інфляційних втрат у сумі 148 818 грн. 92 коп., 3% річних у сумі 13 645 грн. 13 коп., а всього 363 897 грн. 37 коп.

Ухвалою суду від 18.07.2016р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено на 18.08.2016р.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 18.08.2016р. по 13.09.2016р.

17.08.2016р. через канцелярію господарського суду Донецької області від позивача надійшли письмові пояснення, в яких надається розрахунок пені, інфляційних втрат та 3 % річних, а саме: позивачем нарахована сума основного боргу у розмірі 165 354 грн. 36 коп., пеня у сумі 36 078 грн. 96 коп., інфляційні втрати у сумі 148 818 грн. 92 коп. та 3 % річних у сумі 13 604 грн. 36 коп., а всього 363 856 грн. 60 коп., що фактично є зменшенням розміру позовних вимог.

Суд розглядає справу з урахуванням наданого зменшення розміру позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором підряду № 09/1654 від 05.11.2012р. щодо оплати вартості виконаних робіт. Нормативно позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 16, 525, 526, 530, 629, 837, 854 Цивільного кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні 18.08.2016р. та 13.09.2016р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилався на укладання з відповідачем договору підряду № 09/1654 від 05.11.2012р. та невиконання останнім своїх зобовязань щодо оплати виконаних робіт.

Представник відповідача у судових засіданнях 18.08.2016р. та 13.09.2016р. заперечував проти задоволення позовних вимог. 26.07.2016р. через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 25.07.2016р. №17/748, за змістом якого відповідач посилається на сплив строку позовної давності за вимогою стягнення вартості виконаних робіт згідно актів приймання виконаних будівельних робіт №123 за грудень 2012р. від 28.12.2012р., №203 за лютий 2013р. від 28.02.2013р., у звязку з чим просив застосувати позовну давність та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 15.08.2016р. через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву від 11.08.2016р. №17/798-1415, за змістом яких позивач порушив строк виконання робіт за договором підряду № 09/347 від 14.03.2012р. та не виконав їх у повному обсязі, у звязку з чим відповідач відповідно до ст.849, п.5.2 Договору використав своє право та відмовився від договору, про що листом №17/1318-3729 від 04.09.2013р. повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Прогрес». Окрім того, в даному доповнені до відзиву на позовну заяву відповідач вказує на те, що на підставі п.10.8 договору пеня утримується Замовником в односторонньому безумовному порядку з суми, що підлягає оплаті Підряднику, про що позивачу направлена вимога №17/1318-3729 від 04.09.2016р. Таким чином, на думку відповідача, на час подання даної позовної заяви фактична заборгованість відповідача перед позивачем щодо оплати вартості виконаних робіт за договором підряду № 09/1654 від 05.11.2012р. відсутня.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством Енергомашспецсталь (далі замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма Прогрес (далі підрядник) був укладений договір підряду № 09/1654 від 05.11.2012р. (далі за текстом Договір), за умовами якого підрядник приймає на себе зобовязання на свій ризик виконати визначену договором роботу по завданню замовника, а замовник зобовязується прийняти та оплатити її.

Відповідно до п.1.4. договору сума договору складає 275 753 грн. 00 коп., крім того ПДВ 55 150 грн. 60 коп. Загальна вартість складає 330 903 грн. 60 коп. у відповідності з договірними цінами до кошторисів №09/11.12 Реконструкція електросталеплавильного цеху зі спорудженням комплексу ДСП-70. 1-а черга. Електросталеплавильний цех. Внутрішньоцехові мережі енергоносіїв. Трубопроводи пневмопошти..

Пунктом 4.5. договору визначено, що кінцеву оплату за виконані роботи замовник здійснює протягом 15-ти календарних днів за фактично виконаний обєм після підписання форм КБ-2В, КБ-3 та отримання рахунку на оплату.

Згідно з п. 13.2., договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання.

Факт виконання позивачем прийнятих на себе зобовязань за договором на загальну суму 165 354 грн. 36 коп. підтверджується наступними актами форми КБ2-В та довідками форми КБ-3:

- акт № 123 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2012 року від 28.12.2012р. на суму 157 263 грн. 96 коп., в т.ч. ПДВ 26 210 грн. 66 коп.;

- акт № 203 приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2013 року від 28.02.2013р. на суму 8 090 грн. 40 коп. , в т.ч. ПДВ 1 348 грн. 40 коп.;

- довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2012 року від 28.12.2012р. на суму 157 263 грн. 96 коп., в т.ч. ПДВ 26 210 грн. 66 коп.;

- довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за лютий 2013 року від 28.08.2013р. на суму 8 090 грн. 40 коп., в т.ч. ПДВ 1 348 грн. 40 коп.;

Вказані акти та довідки підписані повноважними представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками підприємств.

За наслідками господарських операцій по договору підряду № 09/1654 від 05.11.2012р. Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма Прогрес були складені податкові накладні на загальну суму 165 354 грн. 36 коп., які містяться у матеріалах справи.

На виконання умов договору позивачем були виставлені наступні рахунки на загальну суму 165 354 грн. 36 коп.:

- рахунок-фактура №203 від 29.12.2012р. на суму 157 263 грн. 96 коп., в т.ч. ПДВ 26 210 грн. 66 коп.;

- рахунок-фактура №300 від 28.02.2013р. на суму 8 090 грн. 40 коп., в т.ч. ПДВ 1 348 грн. 40 коп.;

Як стверджує позивач, зазначені рахунки-фактур на загальну суму 165 354 грн. 36 коп. первісно надавались уповноваженому представнику разом із актами, але докази передачі відсутні.

На підтвердження відправки рахунку-фактури №203 від 29.12.2012р. на суму 157 263 грн. 96 коп. та рахунку-фактури №300 від 28.02.2013р. на суму 8 090 грн. 40 коп. позивач надав суду вимогу про сплату вартості виконаних підрядних робіт вих. №12 від 11.07.2013р., що була предявлена Публічному акціонерному Товариству «Енергомашспецсталь», в якій позивач просить сплатити заборгованість за виконані роботи згідно договору підряду №09/1654 від 05.11.2012р. на загальну суму 165 354 грн.36 коп., в якості додатків до вказаної вимоги відповідачу були направлені рахунок №203 від 29.12.2012р. на суму 157 263 грн. 96 коп. та рахунок №300 від 28.02.2013р. на суму 8 090 грн. 40 коп.

Факт отримання зазначених рахунків-фактур разом з актами № 123 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2012 року від 28.12.2012р та № 203 приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2013 року від 28.02.2013р. на суму 8 090 грн. 40 коп. відповідачем підтверджується у відзиві на позовну заяву вих.№17/748 від 25.07.2016р.

Граничним строком оплати вартості виконаних робіт за актом № 123 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2012 року від 28.12.2012р. є 12.01.2013р., за актом № 203 приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2013 року від 28.02.2013р. є 15.03.2013р.

Судом встановлено, що зобовязання з оплати вартості виконаних робіт за договором відповідачем не виконані в повному обсязі, вартість робіт у розмірі 165 354 грн. 36 коп. станом на час розгляду справи не сплачена.

Проаналізувавши укладений сторонами договір підряду № 09/1654 від 05.11.2012р., суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором підряду, правовідносини сторін підпадають під регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України.

Статтею 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно із ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав у відповідача для ухилення від виконання свого обовязку за договором стосовно оплати вартості виконаних робіт, як це визначено п.4.5. договору, протягом 15-ти календарних днів за фактично виконаний обєм після підписання актів виконаних робіт та отримання рахунку на оплату.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається здійснення відповідачем розрахунку з позивачем впродовж вказаного строку, що призвело до порушення відповідачем зобовязання з оплати робіт як боржником, який прострочив виконання, у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України.

Розглядаючи клопотання відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення основної заборгованості суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.2 ст. 264 Цивільного кодексу України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Частиною вимоги у будь-якому випадку є вимога про відшкодування збитків, сплата трьох відсотків річних за грошовим зобов'язанням (ст. 625 Цивільного кодексу України), а також сплата неустойки (штрафу, пені), якщо вони передбачені законом або договором.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За змістом частини другої статті 264 Цивільного кодексу України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову має місце у разі подання позову з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 Господарського процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що 28.08.2013р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма Прогрес, м. Маріуполь, Донецької області, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, м. Краматорськ, Донецька область, про стягнення заборгованості за договором підряду № 09/1654 від 05/11/2012р. в сумі 165 354 грн. 36 коп.

В провадженні господарського суду Донецької області знаходилась справа №905/6138/13 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Прогрес, м. Маріуполь, Донецька область, до Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, м. Краматорськ, Донецька область, про стягнення заборгованості за договором підряду № 09/1654 від 05.11.2012р. у сумі 165 354 грн. 35 коп. та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, м. Краматорськ, Донецька область, до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Прогрес, м. Маріуполь, Донецька область, про стягнення пені у сумі 156 982 грн. 08 коп. за прострочку виконання робіт за договором підряду № 09/1654 від 05.11.2012р.

У звязку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області, відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014р. №405/2014 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014р. Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України, положень ст.34 Кодексу України про Працю України, ст.13 Закону України Про оплату праці, ст.6 Закону України Про охорону праці, згідно рішення зборів суддів господарського суду Донецької області від 07.07.2014р., приймаючи до уваги рекомендації Ради суддів України від 11.07.2014р., з метою збереження життя і здоровя працівників господарського суду Донецької області та учасників судового процесу, захисту їх законних прав та інтересів, відповідно до наказу голови суду від 14.07.2014р. №38, господарський суд Донецької області з 15.07.2014р. призупинив свою роботу до закінчення дії обставин, які створюють загрозу життю і здоровю працівників господарського суду Донецької області та учасників судового процесу.

10.09.2014р. незаконними військовими угрупованнями було захоплено приміщення господарського суду Донецької області за адресою: 83048, м. Донецьк, вул. Артема, 157.

27.04.2015р. господарський суд Донецької області відновив свою роботу за адресою: м. Харків, проспект Науки, буд.5, на підставі розпорядження голови Вищого господарського суду України від 24.04.2015р. №21-р, яке видано відповідно до ч.1 ст.3 Закону України Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції, Указу Президента України від 12.11.2014р. №868/2014р. Про внесення змін до мережі господарських судів України та на підставі подання Державної судової адміністрації України від 22.04.2015р. №8-8141/15 про можливість відновлення роботи господарського суду Донецької області.

Справи, що знаходились в провадженні господарського суду Донецької області станом на 10.09.2014 р., за виключенням направлених на розгляд касаційної інстанції, проведення експертиз та інше, тобто направлені за межі м. Донецька, в тому числі справа №905/6138/13, на теперішній час знаходяться на території зони проведення антитерористичної операції за адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 157 і доступ до означеної будівлі, як і можливість отримання справи, у суду відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку про переривання перебігу позовної давності у звязку зі зверненням 28.08.2013р. Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Прогрес, м. Маріуполь, Донецької області до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, тобто протягом загального строку позовної давності в три роки, у звязку з чим строк позовної давності позивачем не був пропущений.

Посилання відповідача на виконання позивачем робіт за договором не у визначений строк та не у повному обсязі судом не приймаються до уваги, оскільки а ні договором підряду № 09/1654 від 05.11.2012р., а ні законом не встановлено такого виду відповідальності підрядника за порушення договірних зобовязань у вигляді несплати вартості виконаних робіт.

В матеріалах справи міститься повідомлення №17/1318-3729 від 04.09.2013 р. Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, в якому відповідач вказав Товариству з обмеженою відповідальністю «Фірма «Прогрес» на порушення умов договору підряду: пункту 7.3 - в частині дотримання строків виконання підрядних робіт. З урахуванням викладених обставин, посилаючись на положення статті 849 ЦК України, замовник у даному документі повідомив позивача про відмову від договору № 09/1654 від 05.11.2012 р.

Факт розірвання договору сторонами не оспорюється.

Стосовно посилання відповідача на нарахування пені за прострочку виконання робіт позивачем та утримання зазначеної пені в односторонньому безумовному порядку із вартості виконаних робіт за договором №09/1654 від 05.11.2012р. суд зазначає наступне.

Відповідальність Підрядника, зокрема за порушення строків виконання робіт, погоджена сторонами у розділі 10 договору: п. 10.1 - при порушенні Підрядником строків виконання робіт згідно цього договору, він сплачує Замовнику пеню в розмірі 5% від ціни договору за кожний день прострочки; 10.2 - у випадку порушення Підрядником строків виконання робіт більше чим на 10 календарних днів проти строків, установлених в договорі, Підрядник оплачує Замовникові пеню в розмірі 10% вартості, не виконаних у строк робіт за кожний день прострочки виконання.

Згідно повідомлення №17/1318-3729 від 04.09.2013року відповідач нарахував позивачу пеню на підставі п.п.10.1,10.2 договору в сумі 322 336 грн. 44 коп. наступним чином:

- 330 903 грн. 60 коп. (ціна договору)*10(кількість днів прострочення за період з 05.02.2013 року по 14.02.2013року)*5% = 165 451 грн. 80 коп.

- 16 652 грн. 64 коп. (вартість не виконаних робіт) *14(кількість днів прострочки за період з 14.02.2013 року по 27.02.2013року)*10%= 23 313 грн. 70 коп.

- 8 562 грн. 24 коп.(вартість не виконаних робіт) *156(кількість днів прострочки за період з 28.02.2013року по 02.08.2013року)*10% = 133 570 грн. 94 коп.

У повідомленні відповідач зазначає, що у відповідності до вимог пункту 10.8 договору Замовник в односторонньому безумовному порядку суму пені утримує з суми, що належить до сплати за виконані роботи у розмірі 165 354 грн. 36 коп., внаслідок чого вважає заборгованість сплаченою, просить ТОВ фірма Прогрес оплатити неустойку у розмірі 156 982 грн. 08 коп.

У пункті 10.8 договору сторонами встановлено, що неустойка, яка підлягає сплаті Підрядником, а також понесені Замовником витрати та збитки, що підлягають відшкодуванню, розраховуються в порядку визначеному цим договором і чинним законодавством України можуть бути утримані Замовником в односторонньому безумовному порядку (у тому числі після спливу строку дії цього договору) з суми, що підлягає оплаті Підряднику, шляхом відправки Підряднику відповідного повідомлення із зазначенням суми неустойки, витрат і збитків.

За приписами ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Такого способу припинення зобовязання як утримання в односторонньому безумовному порядку закон не містить.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

При цьому, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності.

Суд дійшов висновку, що виходячи з суті поняття утримання, яка випливає з приписів п.10.8 договору, сторони дійшли згоди щодо зарахування зустрічних вимог.

Відповідно до положень статті 601 ЦК України, які кореспондуються з вимогами частини третьої статті 203 ГК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зі змісту положень статті 601 ЦК України випливає, що зарахування зустрічних вимог, зокрема, можливе: 1) зараховуються однорідні вимоги; 2) зобовязання, які зараховуються, повинні бути безспірними, тобто не оспорюватися іншою стороною.

Розглядаючи спір, суд, відповідно до покладених на нього функцій, повинен з'ясувати, чи відповідає здійснене стороною зарахування зустрічних однорідних вимог чинному законодавству.

У разі наявності заяви однієї із сторін про припинення зобов'язання шляхом зарахування, оцінці судом на предмет дійсності підлягає безпосередньо саме зарахування, а не умови договору стосовно можливості його проведення.

Відповідно до договору №09/1654 від 05.11.2012р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Прогрес» має право на стягнення з Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь грошової заборгованості за виконані підрядні роботи за договором, а предметом зустрічної вимоги відповідача, що міститься у повідомленні №17/1318-3729 від 04.09.2013р., є неустойка за неналежне виконання позивачем зобовязання за договором в частині дотримання строку його виконання.

Однорідність вимог, що є предметом зарахування, передбачає їх юридичну однорідність.

Пеня, як штрафна санкція застосовується до винної сторони тільки судом, який перевіряє правомірність її застосування, вірність розрахунку, наявність винних дій та т.і.

Як встановлено судом, у межах справи №905/2187/16 відповідач не звертався до суду з позовом про стягнення пені.

Згідно п.1.14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань № 14 від 17.12.2013року вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, й відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 ЦК України.

Зважаючи на викладені обставини, суд наголошує про відсутність підстав для висновку щодо юридичної однорідності вказаних вимог, які є різними за своїм матеріально-правовим змістом.

Таким чином, оскільки по своїй суті утримання відповідно до статті 601 ЦК України є припиненням зобовязання зарахуванням, а дане зарахування неможливе внаслідок того, що зобовязання позивача стосуються штрафних санкцій, які є заходом відповідальності, а не основним зобовязанням, вимоги про стягнення пені є оспорюваними, вони не підлягають зарахування в порядку цієї норми закону.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором підряду № 09/1654 від 05.11.2012р. в сумі 165 354 грн. 36 коп. обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, отже, такими, що підлягають задоволенню.

Крім стягнення основної заборгованості позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 13 604 грн. 36 коп., оцінюючи правомірність нарахування яких суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що фактично розмір 3% річних складає 13 604 грн. 36 коп., у звязку з чим, позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, отже, такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України нараховані інфляційні втрати за прострочення оплати вартості робіт у розмірі 148 818 грн. 92 коп.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що він є методологічно невірним, оскільки в розрахунках позивача період нарахування не відповідає вимогам п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Крім того, індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Фактично розмір інфляційних втрат дорівнює 146 740 грн. 63 коп. на підставі чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а в частині стягнення 2 078 грн. 29 коп. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню за період з 01.01.2016р. по 30.06.2016р. в сумі 36 078 грн. 96 коп., виходячи з подвійної облікової ставки НБУ та відповідно до п. 10.3 Договору.

Оцінюючи правомірність нарахування якої суд зазначає наступне.

Приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Аналогічні норми містяться в ст. 549 Цивільного кодексу України, згідно з якими штрафом/пенею визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема, в разі прострочення виконання.

Пунктом 10.3. договору передбачено, що за прострочення оплати виконаних робіт замовник сплачує підряднику пеню в розмірі 0,4 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Разом з тим, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, граничним строком нарахування пені за актом № 123 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2012 року від 28.12.2012р. є 12.07.2013р., за актом № 203 приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2013 року від 28.02.2013р. є 15.09.2013р. Інший строк нарахування пені, договором підряду № 09/1654 від 05.11.2012р. не визначено, у звязку з чим нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок є методологічно та арифметично невірним, оскільки період нарахування пені не відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги в частині стягнення пені у сумі 36 078 грн. 96 коп. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат було здійснено за допомогою програмного забезпечення Ліга Закон.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що витрати зі сплати судового збору за вимогами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись ст.ст. 6, 257, 261, ч.2 ст. 264, 525, 526, ч.1 ст. 530, ст.ст. 546, 549, 598, 601, 610, 612, 625, ч.1 ст. 627, ч.1 ст. 628, 629, 837 Цивільного кодексу України; ч. 1, 7 ст. 193, ч.3 ст. 203, ч. 1 ст. 230, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 42-47, 28, 33, 34, 43, 44, 49, 54, 56, 57, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь (, місцезнаходження 84306, Донецька обл., місто Краматорськ, ПАТ Енергомашспецсталь) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Прогрес (, місцезнаходження 87504, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Мартенівська, будинок 16) заборгованість за договором підряду № 09/1654 від 05.11.2012р. в сумі 165 354 грн. 36 коп., інфляційних втрат у сумі 146 740 грн. 63 коп., 3% річних у сумі 13 604 грн. 36 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 4 885 грн. 49 коп.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Прогрес в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 2 078 грн. 29 коп., пені у сумі 36 078 грн. 96 коп відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У судовому засіданні 13.09.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.09.2016р.

Суддя Ю.С. Мельниченко