РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2016Справа №910/24903/15

За позовомДочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"
доДержавного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор"
простягнення 265308,58 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаОСОБА_1 - представник
від відповідачаОСОБА_2 - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" заборгованості за договором №4-К про надання експлуатаційних послуг від 01.01.2007 у розмірі 203334,57 грн., 3% річних у розмірі 2586,63 грн. та інфляційних втрат у розмірі 59387,38 грн.

Позовні вимоги у даній справі мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №4-К про надання експлуатаційних послуг від 01.01.2007 в частині здійснення розрахунків за надані послуги за період з 01.06.2014 по 31.07.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/24903/15 та призначено розгляд справи на 04.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача не поданням відповідачем витребуваних судом документів, розгляд справи відкладено на 19.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2015 за клопотанням відповідача судом продовжено строк розгляду спору у справі № 910/24903/15 на 15 днів, а у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача, не поданням сторонами витребуваних судом документів, розгляд справи відкладено на 02.12.2015.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 02.12.2015 судом за клопотанням відповідача призначено у справі №910/24903/15 судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, на вирішення експертизи поставлено питання: чи підтверджується документально та на яку суму заборгованість Державного підприємства - Українського державного інституту з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" перед Дочірнім підприємством "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" за договором №4-К від 01.01.2007 за послуги, надані за період з 01.06.2014 по 31.07.2015 та у якому розмірі підтверджується розмір 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати послуг, наданих за період з 01.06.2014 по 31.07.2015 на підставі договору №4-К від 01.01.2007, а провадження у справі №910/24903/15 зупинено до закінчення проведення судової експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2016, оскільки обставини, які були підставою для зупинення провадження у справі №910/24903/15 усунені, судом поновлено провадження у справі №910/24903/15 та призначено її розгляд на 25.08.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2016, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, неподанням ним витребуваних судом документів, розгляд справи відкладено на 08.09.2016.

В судове засідання, призначене на 08.09.2016, представник позивача з'явився, позов підтримав, надав суду пояснення з урахуванням висновків експертизи.

Представник відповідача в судове засідання 08.09.2016 з'явився. Відповідач надав суду відзив на позов, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив. Відповідач вказує, що при здійсненні розрахунку вартості належних до відшкодування витрат позивач неправомірно виходив із того, що загальна площа будівлі, в якій відповідач орендує відповідне приміщення, становить 2340,2 кв.м., а не 5608,80 кв.м, відповідно, розмір експлуатаційних витрат за розрахунками позивача перевищує дійсний розмір витрат, які відповідач має нести по договору.

В судовому засіданні 08.09.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26.04.2004 серія САА №255814 будівля за адресою: м. Харків, вулиця Ахсарова, будинок № 2 є державною власністю, площа будівлі складає 5608,8 кв.м.

01.01.2007 між Дочірнє підприємство "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (власник, позивач) та Харківською філією Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" -"Харківдіпрошлях" (замовник, відповідач) укладено договір про надання експлуатаційних послуг №4-к (договір) відповідно до умов якого, власник надає послуги по експлуатаційному обслуговуванню приміщень замовника, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Ахсарова, 2, а замовник бере участь у витратах відповідно до займаної робочої площі 531,2 м.кв. якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих власником за цим договором (п.1.1), замовник має на своєму балансі приміщення, що розташовані на 5 поверсі ІЛК, робочою площею 531,2 м.кв. балансовою вартістю згідно акту приймання - передачі основних фондів, затвердженого Корпорацією "Укравтодор" 12.09.2000 - 13758.13 грн. Приміщення використовується для адміністративних цілей (п.1.2), власник ІЛК зобов'язується забезпечити (п.2.1): виконання цього комплексу робіт, пов'язаних з обслуговуванням та утриманням приміщень замовника, створення необхідних виробничих умов для здійснення господарської діяльності замовником та його співробітникам згідно з вимогами чинного законодавства про користування будівлями (п.2.1.1), надання замовнику експлуатаційних послуг: каналізація, холодна вода, вивіз сміття, обслуговування ліфтів, дезінфекція приміщень, електрична енергія, теплова енергія та обслуговування адмінкорпусу (п.2.1.2), замовник зобов'язується (п.2.2) дотримуватись вимог правил користування приміщеннями за цим договором (п.2.2.1), розрахунки за воду, електроенергію та тепло здійснюється авансом до початку розрахункового періоду шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника з розрахунку попередніх платежів (п.2.2.2), плату за експлуатаційні послуги, відповідно до займаної площі вносити на рахунок власника на протязі 3-х робочих днів після отримання акту та рахунку-фактури (п.2.2.3), розрахунок витрат за надані послуги здійснюється згідно з займаною площею (п.3.3), цей договір вступає в силу з 01.01.2007 року і діє до 28.12.2007 року включно (п.6.1), у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміни цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженням на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п.6.2).

На виконання умов договору позивачем були укладені договори з підприємствами м. Харкова, які надають комунальні послуги, в т.ч. водопостачання та водовідведення, постачання електричної енергії та теплової енергії, вивіз твердих побутових відходів, дезінфекція приміщень тощо, зокрема договір №ІІ-396/00-А-1 від 06.05.2003 року між позивачем та КП "Харківводоканал" на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, договір №347 від 04.01.2010 між позивачем та ТОВ Підприємство профілактичної дезінфекції "Медик" про надання послуг профілактичної дезінфекції, договір про постачання електричної енергії №2-0134 від 08.08.2005 між позивачем та АК "Харківобленерго", договір про постачання теплової енергії №1227 від 01.03.2003 між позивачем та КП "Харківські теплові мережі".

Позивачем було надіслано на адресу відповідача акти надання послуг та рахунки за спірний період, що підтверджується долученими до матеріалів справи описами вкладення у цінний лист з відмітками відділення зв'язку.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає про те, що в порушення умов договору відповідачем не здійснюється оплата за надані послуги, в зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем за період за період з 01.06.2014 по 31.07.2015 склала 203334,57 грн.

Дослідивши зміст спірного договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та приписів п. 2.2.3 договору, строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті вартості наданих позивачем та прийнятих відповідачем робіт станом на момент розгляду справи настав.

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідач свої зобов'язання з оплати за надані позивачем послуги належним чином не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за спірний період у розмірі 203334,57 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2015 судом за клопотанням відповідача призначено у справі №910/24903/15 судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, на вирішення експертизи поставлено питання: чи підтверджується документально та на яку суму заборгованість Державного підприємства - Українського державного інституту з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" перед Дочірнім підприємством "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" за договором №4-К від 01.01.2007 за послуги, надані за період з 01.06.2014 по 31.07.2015 та у якому розмірі підтверджується розмір 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати послуг, наданих за період з 01.06.2014 по 31.07.2015 на підставі договору №4-К від 01.01.2007.

Від Київського науково-дослідного інституту судових надійшов висновок експерта за результатами проведення судової-економічної експертизи №1267/16-45 від 21.07.2016, в якому експерт зазначив, що протягом періоду з червня місяця 2014 по липень місяць 2015 позивачем надавались експлуатаційні послуги по договору №4-К про надання експлуатаційних послуг від 01.01.2007, однак у зв'язку з тим, що первинні документи, які можуть бути підтвердженням здійснення господарських операцій між суб'єктами господарювання, а саме: акти надання послуг підписані лише з боку постачальника - позивача, підписи від імені відповідача відсутні, то первинні документи не оформлені належним чином, внаслідок чого не видається за можливе дати відповіді на поставлені судом на вирішення експерта питання.

За змістом ст. 42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу. Відхилення господарським судом висновку судового експерта повинно бути мотивованим у рішенні.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Суд відхиляє вищенаведений висновок експерта, у зв'язку з тим, що у ньому не надано відповіді на поставлені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 02.12.2015 питання та зазначено про неналежне оформлення первинних документів як то акти приймання послуг, складання яких взагалі не передбачено умовами укладеного між сторонами договору, а підставою для розрахунку за надані послуги відповідно до умов п. 2.2.3 договору є отримання замовником - відповідачем акту та рахунку-фактури.

Отже, як встановлено судом, на виконання умов п. 2.2.3 договору, позивач надіслав відповідачу акти за спірний період та виставив рахунки, на підтвердження чого позивачем до матеріалів справи долучено відповідні описи вкладення у цінний лист. Відповідач щодо отримання актів та рахунків не заперечував.

Також, відповідачем не надано заперечень щодо фактичного споживання передбачених договором експлуатаційних послуг.

Однак, отримані за договором послуги відповідач не оплатив, оскільки вважає, що позивач необґрунтовано застосовує до розрахунків розміру відшкодування експлуатаційних витрат не загальну площу будівлі 5608,80 кв.м, а 2340,2 кв.м, чим значно завищує частку відповідача у вказаних витратах.

Правовідносини між сторонами за договором №4-К про надання експлуатаційних послуг від 01.01.2007 неодноразово досліджувалися судами. Зокрема, рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/23580/14, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 частково задоволено вимоги позивача та стягнуто з відповідача заборгованість в сумі 196406,63 грн. за період з квітня місяця 2013 року (частково) по травень місяць 2014 року, 3% річних у сумі 5125,97 грн. та індекс інфляції у розмірі 30070,51 грн., а рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/1085/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016, які в свою чергу залишені без змін постановою Вищого господарського суду України від 19.07.2016 з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість в сумі 58258,54 грн. за період з серпня місяця 2015 року по грудень місяць 2015 року.

В ході розгляду вказаних справ судами підтверджена правомірність визначення позивачем розміру експлуатаційних витрат, належних до сплати відповідачем, за утримання будівлі за адресою: м. Харків, вул. Ахсарова, №2, виходячи із 2340,2 кв.м займаної робочої площі.

При цьому, в рішенні Господарського суду міста Києва у справі №910/1085/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 19.07.2016, судом зазначено про те, що під час здійснення розрахунку площі інженерно-лабораторного корпусу (загальна площа 5608,8 кв.м) для визначення вартості експлуатаційного обслуговування будівлі за адресою: м. Харків, вул. Ахсарова, №2 враховано займану робочу площу 2340,2 кв.м; площі, які не входять до розрахунку складають 1790,6 кв.м. (підвал, актовий зал, технічний поверх), площа підсобна: 1478,0 кв.м. на 1-му поверсі частково не входить площа 594,7 кв.м. (хол 1 поверху, вбиральні, коридор, міжповерховий майданчик, міжповерхові сходи), на 2, 3, 4 та 5 поверхах 883,3 кв.м. (вбиральні, коридори, міжповерхові майданчики, міжповерхові сходи); витрати, пов'язані з утриманням приміщень загального користування, зокрема прибирання коридорів, вбиральнь, ліфтів, дезінфекція приміщень, послуги з вивозу сміття, поточний ремонт приміщень загального користування та т. п., відшкодовуються в сумі, розрахованої до займаної робочої площі, у зв'язку з тим, що приміщення загального користування мають постійну площу, а займана робоча площа може змінюватися в залежності від площ, які можуть займати орендарі; витрати на обслуговування будівлі в цілому покладаються на її орендарів та власника пропорційно до займаної ними робочої площі.

Отже, судами вказано про те, що необхідність проведення розрахунку вартості належних позивачу експлуатаційних витрат, виходячи із загальної площі будівлі в цілому 5608,8 кв.м. по відношенню до займаної ним робочої площі 531,2 кв.м. відповідачем не доведена, а з договору №4-К про надання експлуатаційних послуг від 01.01.2007 вона не витікає, відповідач протягом всього існування договірних відносин здійснював платежі у відповідності з умовами договору та розрахунками позивача, проведеними за встановленим ним порядком, тим самим погоджуючись із застосованим методом розподілення загально будинкових витрат пропорційно до займаної ними робочої площі, зміни в договір оренди сторонами не вносились.

Частиною 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Обставини, визнані учасниками судового процесу і відображені в судових рішеннях, є преюдиціальними в розумінні ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (п. 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Відтак, обставини, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/1085/16, є преюдиціальними і повторного доказування не потребують.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Оскільки відповідачем належними та допустимими доказами факту наявності заборгованості та її розмір не спростовано, доказів погашення заборгованості в добровільному порядку не надано, вимоги позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 203334,57 грн. за період з 01.06.2014 по 31.07.2015 підлягають задоволенню.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2586,63 грн. та інфляційні втрати у розмірі 59387,38 грн.

Судом встановлено, що відповідач свого обов'язку по перерахуванню коштів за надані позивачем послуги вчасно не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.4.1 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов'язання по оплаті наданих позивачем послуг з урахуванням п.2.2.3 договору, суд визнає вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який перевірено судом.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із задоволенням позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" (03680, м.Київ, Повітрофлотський проспект, 39/1, ідентифікаційний код 05416892) на користь Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (61202, Харківська обл., місто Харків, Дзержинський район, вул. Ахсарова, буд.2, ідентифікаційний код 31941174) 203334 (двісті три тисячі триста тридцять чотири) грн. 57 коп. заборгованості за період з 01.06.2014 по 31.07.2015, 3% річних у розмірі 2586 (дві тисячі п'ятсот вісімдесят шість) грн. 63 коп., інфляційні втрати у розмірі 59387 (п'ятдесят дев'ять тисяч триста вісімдесят сім) грн. 38 коп. та 3979 (три тисячі дев'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 63 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.09.2016

Суддя Ю.М. Смирнова