ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2016 р. Справа № 911/2242/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Одеса

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агровей», с.Мусійки, Іванківського р-ну, Київської області

про стягнення 138957,52 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2

Від відповідача: ОСОБА_3

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агровей» (далі відповідач) про стягнення 138957,52 грн.

Провадження у справі №911/2242/16 порушено відповідно до ухвали суду від 18.07.2016 року та призначено справу до розгляду на 02.08.2016 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 02.08.2016 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Розгляд справи відкладався на 16.08.2016 року.

15.08.2016 року до господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладався до 30.08.2016 року.

В судовому засіданні 30.08.2016 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач проти позову заперчував.

. В судове засідання 07.04.2016 року відповідач 1, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, без поважних причин повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. В судовому засідання 07.04.2016 року відповідач 2, проти позову заперечив.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази та пояснення, судом встановлено наступне.

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 25.11.2015 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агровей» (відповідач) було укладено Договір № 3Д (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору позивач зобовязався виконати роботи (надати послуги) по дискуванню ґрунту трактором Case STX 500 (далі - Техніка) з використанням дискової борони Quivogne за можливості в кількості 1 шт., на площах відповідача, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити послуги згідно умов Договору.

Перелік робіт, дата початку виконання робіт, вартість робіт та перелік Техніки, за допомогою якої будуть виконуватись роботи, зазначалась в додатку №1 до Договору, який є невідємною частиною Договору. Приймання-передача виконаних робіт здійснювалась шляхом підпису сторонами акту виконаних робіт.

Згідно з розділом 3 Договору сторони погодили, що загальна ціна (сума) договору визначається загальною вартістю робіт, виконаних виконавцем, які підлягають оплаті Замовником за Договором. Замовник здійснює розрахунки з виконавцем за Договором шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок останнього: після підписання Договору замовник сплачує виконавцю авансову передплату в сумі 60 000 грн. без ПДВ. Решту вартості робіт за договором з урахуванням авансової передплати Замовник сплачує Виконавцю поетапно, а саме: протягом 3-х банківських днів з дати підписання проміжного акту прийому-передачі робіт за кожний відповідний період, який складає 500 га площі, на які виконувалась робота за Договором.

Позивач зазначає, що належно, якісно та у встановлені строки виконав свої зобовязання щодо виконання робіт, що підтверджується підписаним сторонами Актом № 1 приймання-передачі етапів виконаних робіт від 24.12.2015 року.

Наведені в підписаному сторонами Акті № 1 приймання-передачі етапів виконаних робіт від 24.12.2015 року на суму 171 000грн. мали бути оплачені відповідачем протягом 3 днів з дати підписання Акту прийому передачі виконаних робіт, а саме до 27.12.2015 року.

Однак, відповідач своїх зобовязань щодо оплатити послуг своєчасно та в повному обсязі не виконав.

Позивач зазначає, що відповідно до п. 3.2.1. Договору відповідачем було здійснено передплату в сумі 60 000 грн., що підтверджується випискою з рахунку ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» від 24.06.2016 року, решту вартості виконаних робіт згідно Акту приймання-передачі етапів виконаних робіт №1 від 24.12.2015 року на суму 171 000 - 60 000 = 111 000 грн. відповідачем не оплачено.

Також, позивач повідомив, що з метою досудового врегулювання спору, 30.06.2016 року звертався до відповідача з листом-вимогою щодо сплати заборгованості в сумі 111 000 грн., яка залишена без відповіді та задоволення.

Представник відповідача в клопотанні від 15.08.2016 року виклав заперечення проти позову, посилаючись на відсутність відносин з позивачем, зазначив, що Договір ним не укладався, послуги не отримувались.

Однак, судом встановлено, що Договір та Акт № 1 підписано директором відповідача та скріплено його печаткою, передплату в сумі 60000 грн. здійснено підприємством відповідача.

Відповідач не надав обґрунтованих пояснень в спростування вищенаведених доказів, фактично посилаючись на підробку договору та акту, не надав відомостей щодо звернення до правоохоронних органів з приводу підробки, про необхідність призначення експертизи не заявив. Візуально підписи директора відповідача ОСОБА_3 на спірних первинних документах та наданій представником відповідача довіреності не відрізняються.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідаб^дст закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується прострочена заборгованість відповідача в сумі 111 000 грн., що відповідачем не спростовано.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У звязку з простроченням виконання грошового зобовязання з оплати наданих послуг позивач просить стягнути з відповідача 20 060,46 грн. пені., 6 477,63 грн. інфляційних та 1419,43 грн. 3% річних.

Відповідно до п.4.2 Договору в разі прострочення платежів за Договором Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діятиме в період, за який стягується пеня, від вартості не виконаного вчасно зобовязання за Договором, за кожний день допущеного прострочення.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Як визначено ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з доданого до позову розрахунку, пеня нарахована за період з 28.12.2015 року, тобто після настання строку оплати, по 31.05.2016 року, тобто в межах шестимісячного строку, як передбачено п. 6 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України. 3% річних та інфляційні нараховані за наведений період фактичного прострочення несплаченої вартості наданих послуг, що відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Таким чином, вимоги про стягнення 20 060,46 грн. пені., 6 477,63 грн. інфляційних та 1419,43 грн. 3% річних обґрунтовані та правомірні, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному бсязі.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агровей» (07211, Київська обл., Іванківський р-н, с. Мусійки, вул Леніна, 145, код 38286727) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (65088, Одеська обл., м. Одеса, пров. Авіаторів, 6, код НОМЕР_1) 111 000 грн. основного боргу, 20 060,46 грн. пені., 6 477,63 грн. інфляційних, 1419,43 грн. 3% річних та 2084,36 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 09.09.2016 р.