ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2016 р. Справа № 917/22/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Білоусова Я.О. , суддя Шевель О. В.

при секретарі Марченко В.О.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (дов. №148 від 10.11.2015р.)

відповідача - ОСОБА_2 (дов. від 01.10.2015р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Гадячсир (вх. № 1112 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2016р. у справі № 917/22/16

за позовом Приватного акціонерного товариства Райз-Максимко, м. Червонозаводське,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Гадячсир, м. Гадяч,

про стягнення 4316700,85 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.03.2016р. у справі №917/22/16 (суддя Пушко І.І.) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Гадячсир на користь Приватного акціонерного товариства Райз-Максимко 4241369 грн. 09 коп. основного боргу, 59511 грн.84 коп. штрафу, 15 819 грн. 92 коп. 3% річних, 64750 грн. 51 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2016р. у справі № 917/22/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В., суддя Шевель О.В.) від 18.04.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд на 17.05.2016р.

16.05.2016 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу відповідача на рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2016р. у справі № 917/22/16 залишити без задоволення, а рішення без змін (вх.№4923).

У судовому засіданні 17.05.2016р. оголошено перерву до 07.06.2016р.

06.06.2016р. від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів (вх.№5728).

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.06.2016р., у звязку з відпусткою суддів Шевель О.В. та Тарасової І.В. для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В.О

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про судове рішення від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

На підставі викладеного, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги з початку.

07.06.2016р. від позивача надійшло клопотання про витребування у ТОВ Гадячсир оригіналів первинної бухгалтерської документації, а саме: видаткових накладних №№ 13, 23 від 10.01.2016р. та 20.01.2016р. відповідно; спеціалізованих товарних накладних №№ PG-037706 та PG-037704 від 08.01.2016р., спеціалізованої товарної накладної від 08.01.2016р. на кількість 3991 кг., спеціалізованих товарних накладних №№ PG-038137, 038125 від 19.01.2016р., спеціалізованої товарної накладної № PG-038169 від 20.01.2016р. та спеціалізованої товарної накладної від 20.01.2016р. на кількість 2027 кг. (вх.№5844).

У судовому засіданні 07.06.2016р. оголошено перерву до 14.07.2016р

14.07.2016р. від позивача електронною поштою (вх. № 1153) надійшло повідомлення про неможливість зявлення у судове засідання представника ПрАТ Райз-Максимко. Також представник позивача зазначає, що 07.06.2016р. ним було подано клопотання №06/06-16-юр від 06.06.2016р., яким він просив витребувати первинні документи. У вкладенні відсканові всі первинні документи, які просили витребувати, тому подане клопотання є не актуальним (вх. № 7028).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.07.2016р. відкладено розгляд справи на 04.08.16р. Запропоновано сторонам не пізніше ніж за три дні до судового засідання надати суду докази здійснення оплати товару за договором поставки №33-Г від 01.06.2012р. Запропоновано позивачу не пізніше ніж за три дні до судового засідання надати суду: письмові пояснення щодо його правової позиції відносно заявленого клопотання про витребування доказів (чи підтримує клопотання позивач?); належним чином засвідчені копії спеціалізованих товарних накладних та видаткових накладних, які були надіслані електронною поштою.

У відповідності до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 02.08.2016р. у звязку з відпусткою судді Фоміної В.О. для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А., суддя Шевель О.В.

На підставі викладеного, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги з початку.

04.08.2016р. від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи додаткових документів (вх.№7693).

04.08.2016р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№7702).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.08.2016р. відкладено розгляд справи на 25.08.2016р. Повторно запропоновано сторонам не пізніше ніж за три дні до судового засідання надати суду докази здійснення оплати товару за договором поставки №33-Г від 01.06.2012р. Повторно запропоновано позивачу не пізніше ніж за три дні до судового засідання надати суду: письмові пояснення щодо його правової позиції відносно заявленого клопотання про витребування доказів (чи підтримує клопотання позивач?).

22.08.2016р. від позивача надійшли письмові пояснення щодо клопотання про витребування у ТОВ Гадячсир оригіналів первинної бухгалтерської документації, в яких він зазначає, що не підтримує вказане клопотання та просить залишити його без задоволення у звязку тим, що зазначені у клопотанні документи були добровільно надані відповідачем (вх.№8277).

Також, 22.08.2016р. від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів здійснення оплати за договором за спірний період (вх.№8276).

25.08.2016р. від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копій платіжних доручень за період з 01.09.2015р. по 11.12.2015р. (вх.№8329).

У відповідності до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.08.2016р., у звязку з відпусткою судді Пуль О.А. для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Шевель О.В.

У судовому засіданні 25.08.2016р. оголошено перерву до 08.09.2016р.

08.09.2016р. від позивача надійшли пояснення щодо оплати за 30.10.2015р. в сумі 460000,00 грн., в яких він зазначає, що при подачі позову позивачем оплату в сумі 460000,00грн. було частково враховано 379185,73 грн., а саме як оплату за видатковою накладною №356 від 10.09.2015р., частина оплати за цю дату в сумі 80814,27 грн. зарахована в рахунок заборгованості за серпень 2015р. (вх.№8809).

Також, 08.09.2016р. від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи платіжних доручень від 22.08.2016р. (вх.№8810).

У судому засіданні 08.09.2016р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2016р. у справі № 917/22/16 скасувати.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а рішення без змін.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

01.06.2012р. між ПрАТ Райз-Максимко (постачальник) та ТОВ Гадячсир (покупець) укладено договір поставки молочної сировини № 33-Г (далі - договір), відповідно умов якого постачальник зобов'язується систематично передавати у власність покупця молочну сировину (молоко коровяче незбиране, яке піддавалося попередній фізичній обробці (фільтрації, охолодженню), далі за текстом молоко, а покупець зобовязується приймати й оплачувати молоко на умовах та в порядку визначеному цим договором. (п. 1. 1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору кількість молока зазначається в спеціалізованій товарній накладній на перевезення молочної сировини за формою-1 ТН (МС), затвердженою наказом Міністерства аграрної політики України № 176 від 01.07.2002р. (далі за текстом товарна накладна), ціна - у протоколах погодження цін (додаток №1), які після погодження (в порядку передбаченому цим договором), належного оформлення та підписання сторонами, є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно пункту 2.2. договору право власності на молоко переходить до покупця з моменту його приймання і визначається датою підписання представником покупця товарної накладної, крім випадку виявлення покупцем невідповідності молока вимогам ДСТУ 3662-97, діючим в Україні стандартам, а також ветеринарним та санітарним вимогам.

Ціна на молоко встановлюється в національній валюті України гривні, та погоджується сторонами шляхом підписання протоколу погодження цін (додаток №1), який є невідємною частиною цього договору (п. 5.1. Договору).

Пунктом 5.4. договору сторони погодили, що покупець проводить оплату за придбане молоко у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту переходу права власності на молоко.

Відповідно до п. 10.1. договору даний договір набирає чинності з дати підписання сторонами та діє до 31.12.2012р., а в частині виконання сторонами грошових зобовязань до моменту їх повного виконання. По закінченню терміну дії даного договору, у разі відсутності письмової заяви сторони про припинення або зміну умов даного договору протягом одного місяця до моменту закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим (пролонгованим) на наступний календарний рік і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п. 10.2. договору).

На виконання вимог договору позивач поставив відповідачу товар, на підтвердження чого надав наступні документи:

1) видаткові накладні: № 356 від 10.09.2015 року на суму 762736,73 грн., № 357 від 20.09.2015 року на суму 722823,05 грн., № 379 від 30.09.2015 року на суму 699063,65 грн., №397 від 10.10.2015 року на суму 684578,31 грн., № 398 від 20.10.2015 року на суму 710566,37 грн., №421 від 31.10.2015 року на суму 815474,65 грн., №440 від 10.11.2015 року на суму 778215,55 грн., №444 від 20.11.2015 року на суму 777725,21 грн., №466 від 30.11.2015 року на суму 805232,99 грн., № 479 від 10.12.2015 року на суму 888726,27 грн., № 494 від 20.12.2015 року на суму 630041,70 грн., №13 від 10.01.2016 року на суму 42095,63 грн., №23 від 20.01.2016 року на суму 151274,78 грн. Вказані видаткові накладні підписані та скріплені печатками сторін.

2) приймальні квитанції на закупівлю молочної сировини: №106 від 30.09.2015р. за період з 01.09.2015р. до 30.09.2015р. на загальну суму 2184623,43 грн., №130 від 31.10.2015 року за період з 01.10.2015 року до 31.10.2015 року на загальну суму 2210619,33 грн., №126 від 30.11.2015 року за період з 01.11.2015 року до 30.11.2015 року на загальну суму 2361173,75 грн., №122 від 31.12.2015 року за період з 01.12.2015 року до 31.12.2015 року на загальну суму 1518767 ,97 грн., №113 від 31.01.2016 року за період з 01.01.2016 року до 31.01.2016 року на загальну суму 193370,41 грн. Вказані приймальні квитанції підписані та скріплені печаткою відповідача.

3) довіреності на отримання товару уповноваженою особою відповідача: №1239 від 01.09.2015р., №1382 від 01.10.2015р., № 1476 від 01.11.2015р., № 1607 від 01.12.2015р.

Таким чином, в період з 10.09.2015 року по 20.01.2016 року на виконання умов договору № 33-Г від 01.06.2012 року ПрАТ Райз - Максимко поставив ТОВ Гадячсир товар (молоко) на загальну суму 8468554,89 грн.

Відповідач повинен був розрахуватися за отриманий товар у строк встановлений умовами договору відповідно до здійснених поставок (10 банківських днів з моменту переходу права власності на молоко), однак відповідач не здійснив оплату у повному обсязі, у зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог просив, стягнути з ТОВ Гадячсир на свою користь основну суму основної заборгованості у розмірі 4241369,09 грн., штраф 59511,84 грн., 3% річних - 15819,92 грн.

Суд першої дійшовши висновку про обґрунтованість позовних вимог задовольнив їх у повному обсязі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 2 ст. 662 Цивільного Кодексу України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості, тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2.3. договору на кожну партію молока постачальник зобовязаний надати покупцю наступні супровідні документи: товарно-транспортну накладну Ф1-ТН, спеціалізовану товарну накладну формою №1-ТН(МС), оформлені відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, із заповненням в них усіх реквізитів щодо кількості та якості молока; видаткову накладну; податкову накладну; ветеринарне свідоцтво (Ф2), яке надається постачальником покупцю на заплановану кількість молока, що передаватиметься у власність покупцю, на кожний місяць не пізніше 3 числа поточного місяця.

Відповідно до п. 2.4 договору у випадку якщо постачальник своєчасно не надасть покупцю документи (всі разом або будь який з них окремо), що зазначені у п. 2.3 цього договору, або надасть зазначені документи (всі разом або будь який з них окремо) неналежно оформленими, то в цьому випадку покупець має права призупинити оплату молока згідно п. 5.4 цього договору до моменту надання постачальником належним чином оформлених документів, зазначених в п. 2.3 цього договору.

В той же час, сторонами у п. 2.5. договору визначено, що не пізніше 3-го числа місяця наступного за звітним покупцем, на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини, виписується приймальна квитанція за формою №З-ПК (МС), в якій вказується кількість та вартість молочної сировини.

Отже, приймальні квитанції, складаються на підставі документів, зазначених у п. 2.3. договору.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем виписані приймальні квитанції, в яких зазначені кількість, якість та загальна вартість прийнятого від позивача молока у відповідному місяці. Вказані приймальні квитанції містять підпис та скріплені печаткою відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність основного боргу у розмірі 4241369,09 грн., а тому правомірно задовольнив вказані вимоги позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частинами 1 та 2 ст. 217 Господарського кодексу України визначено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 6.2. договору сторони узгодили, що у випадку якщо заборгованість з оплати молока становить 10 календарних днів і більше, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 1% від суми боргу.

Як вбачається з матеріалів справи прострочення сплати покупцем за отриману продукцію в установлений договором строк становило більше 10 днів, а тому, заявлений позивачем до стягнення з відповідача штраф у розмірі 1% від суми заборгованості з розрахунку 5951183,52 грн. (сума заборгованості поставленого та не оплаченого товару згідно умов договору за період з 10.09.2015 року по 20.11.2015 року), а саме: 59511,84 грн., правомірно стягнуто судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок 3% річних його відповідності вимогам нормам законодавства та умовам договору, дійшла висновку про стягнення 3% річних у розмірі 15642,45 грн., та відмови у задоволенні 177,47 грн., у звязку з чим рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2016р. у справі № 917/22/16 підлягає зміні.

Колегія суддів зазначає, що апелянт жодним чином не заперечує самого факту отримання товару, наявність заборгованості та правильності проведених позивачем розрахунків.

Навпаки, представник відповідача зазначив, що товар було отримано та використано, проте на його думку строк оплати цього товару не настав, у звязку з ненаданням товарних накладних за формою № 1-ТН (МС), які є єдиними первинними документами для списання молочної сировини субєктом господарювання або фізичною особою, що здійснили відправлення цієї сировини, а також прийняття її молокоприймальним пунктом або молокопереробним підприємством, відповідно до Інструкції про порядок заповнення, застосування спеціалізованої форми товарної накладної на перевезення молочної сировини, затвердженої Наказом Мінагрополітики від 01.07.2002р. №176. Проте, спеціалізовані накладні, які містяться в матеріалах справи, не оформлені належні чином (відсутні підписи повноважних представників покупця), тому вони не можуть бути належним та допустимим доказом поставки товару. В свою чергу, приймальні квитанції не є первинними документом, та не може підтверджувати факт здійснення поставки.

Проте, такі доводи апелянта є необґрунтованими враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно ст. 9 України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У відповідності з пунктом 2.1 Порядку застосування форм первинної документації з обліку закупівель сільськогосподарських продуктів та сировини, затвердженого постановою Правління центральної спілки споживчих товариств України від 29.05.2000 року N 118 за погодженням з Держкомстатом України приймальні квитанції та закупівельні відомості, якими оформлюється закупівля сільськогосподарських продуктів, продуктів їх переробки та сировини - є первинними документами для ведення обліку і використовуються для складання фінансової і статистичної звітності, для аналізу обсягів обороту з закупівлі окремих видів сільськогосподарської продукції та сировини, загального обсягу заготівельного обороту тощо.

Разом з цим, згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини, затвердженої наказом Мінагрополітики України від 01.07.2002 N 176, приймальна квитанція - це документ, у якому приймальник на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС) вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць.

Таким чином, зі змісту вказаних норм випливає, що приймальні квитанції на закупівлю молочної сировини за своєю природою є первинними документами і їх належна виписка є неможливою без попереднього складання товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС), на підставі яких такі приймальні квитанції складаються.

При цьому накладна товарна за своєю природою - це первинний бухгалтерський документ, призначений для оформлення операцій по відпустці і прийому товарно-матеріальних цінностей.

Отже факт виписки відповідачем приймальних квитанцій свідчить про інший факт - виписку накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС), і вказаний різновид первинних документів підтверджує факт здійснення операції з передачі позивачем у власність відповідача обумовленого договором товару.

Стосовно доводів апелянта щодо неврахування судом приписів ст. 538 ЦК України, відповідно до якої, як стверджує скаржник, застосовуючи її до даної ситуації, надання позивачем відповідачу документів, визначених у п. 2.3. договору є зустрічним зобов'язанням по відношенню до зобов'язання відповідача оплатити отриманий від позивача товар.

Колегія суддів зазначає, що наслідком не передання позивачем відповідачу товаросупроводжувальних документів, перелік яких наведений у п. 2.3. договору, є, відповідно до приписів п. 2.4., підставою призупинення відповідачем здійснення оплати за молоко, а відповідно до приписів ст. 666 ЦК України - встановлення покупцем строку для їх передачі, і в разі не передачі продавцем цих документів в установлений строк - відмова покупця від договору та повернення продавцю товару.

У повідомленні №350 від 03.07.2015р., яке наявне в матеріалах справи, про призупинення оплати товару та попередження про призупинення оплати на майбутнє, відповідач не зазначав, які саме документи, відносно якої саме партії товару не були надані, не встановлював строку для передання таких документів. Також, відповідач не звертався до позивача щодо відмови від договору або повернення товару як то передбачено ст. 666 Цивільного кодексу України.

Крім того, вказане повідомлення датоване 03.07.2015р., проте, предметом спору у даній справі є невиконання зобовязань за договором поставки молочної сировини № 33-Г від 01.06.2012р. за період починаючи з вересня 2015р., а нормами чинного законодавства не передбачено призупинення оплати на майбутнє.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскільки поставка товару підтверджується належними, допустимими доказами, а також визнається самим відповідачем, тому доводи апелянта щодо наявності підстав для зупинення оплати отриманого товару є необґрунтованим та безпідставним.

Окрім викладеного, колегія суддів приймає до уваги факт повної сплати під час апеляційного провадження суми основної заборгованості, штрафу та 3% річних за спірний період, що свідчить про визнання відповідачем зобов'язання з оплати товару та настання строку виконання даного зобов'язання.

Щодо посилань апелянта на невідповідність даних щодо ціни товару у приймальних квитанціях та видаткових накладних, у звязку з чим не можливо встановити дійсну ціну, колегія суддів зазначає, що по перше, вказані твердження не відповідають дійсності, оскільки суми у вказаних документах повністю співпадають, по друге, відповідачем особисто вказано у приймальних квитанціях вартість молочної продукції, відомостей або доказів щодо того, що вказана ним у цих приймальних квитанціях вартість молочної продукції є іншою або непогодженою сторонами, скаржником не надано.

Виходячи зі змісту ст. ст. 34, 43, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює обставини справи у відповідності до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності та приймає рішення за результатами оцінки всіх доказів, які були визнані судом як належні та допустимі.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, та зміну рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2016р. у справі № 917/22/16.

Керуючись статтями 85, 91, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Гадячсир задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2016р. у справі №917/22/16 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Гадячсир (вул. Будька, 47, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300, ) на користь Приватного акціонерного товариства Райз-Максимко (юр. адреса: вул. Матросова, 10, м. Червонозаводське, Лохвицький район, Полтавська область, 37240, ): 4241369 грн. 09 коп. основного боргу; 59511 грн.84 коп. штрафу, 15642 грн. 45 коп. 3% річних; 64747 грн. 85 коп. витрат по сплаті судового збору.

В інші частині позовних вимог відмовити.»

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Райз-Максимко (юр. адреса: вул. Матросова, 10, м. Червонозаводське, Лохвицький район, Полтавська область, 37240, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Гадячсир (вул. Будька, 47, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300, ) 2,96 грн. судового збору за подання апеляційної скарги

Доручити господарського суду Полтавської області видати відповідні накази.

Повний текст постанови складено 13.09.16р.

Головуючий суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Білоусова Я.О.

Суддя Шевель О. В.