ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2016 р.Справа № 922/2046/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут Харківпроект", м. Харків
до Комунального підприємства "Обласний спортивний комплекс "Металіст", м. Харків , Обласного комунального підприємства "Бюро майнових відносин" ОСОБА_2 обласної ради 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 обласна рада
про визнання недійсним правочину
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. б/н від 04.01.2016р.;

першого відповідача - ОСОБА_3, дов. б/н від 01.12.2015р.;

другого відповідача - не з'явився;

3-ї особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 25.06.2013р. до договору № 15953 від 15.08.2008р., укладену між Комунальним підприємством "Обласний спортивний комплекс "Металіст" (перший відповідач), Обласним комунальним підприємством "Бюро майнових відносин" ОСОБА_2 обласної ради (другий відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю " Інститут Харківпроект" (позивач).

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник першого відповідача у відзиві на позов та в судовому засіданні проти позову заперечує, просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що спірна додаткова угода була підписана між позивачем та першим відповідачем за взаємною згодою сторін відповідно до вимог ст.520 ОСОБА_4 кодексу України, у зв'язку з чим вважає зазначений правочин чинним та таким, що не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Другий відповідач явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечив, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (ОСОБА_2 обласна рада) у призначене судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідно до рішення ОСОБА_2 обласної ради від 29.11.2011р. № 287-VI "Про делегування ОСОБА_2 обласній державній адміністрації повноважень щодо управління Комунальним підприємством "Обласний спортивний комплекс "Металіст" та Комунальним закладом "Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа "Металіст" ОСОБА_2 обласної ради" ОСОБА_2 обласній державній адміністрації було делеговано повноваження щодо управління Комунальним підприємством "Обласний спортивний комплекс "Металіст" в повному обсязі. Оскільки між ОСОБА_2 обласною радою та сторонами у справі відсутні матеріально-правові відносини, на думку третьої особи, вона не може бути суб'єктом спірного правовідношення.

Також третя особа просить суд розглянути справу без участі свого повноважного представника за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення другого відповідача та третьої особи про час та місце розгляду справи, проте останні не скористалися своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представників другого відповідача та третьої особи за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача та першого відповідача, суд встановив наступне.

15.08.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут Харківпроект" (позивач) та Комунальним підприємством "Обласний спортивний комплекс "Металіст" (перший відповідач) було укладено договір № 15953, відповідно до умов якого позивач зобов'язався здійснювати авторський нагляд під час реконструкції об'єкту архітектури - електропостачання стадіону "Металіст" в м. Харкові по вул. Плеханівській, 65 (1-й пусковий етап), а перший відповідач прийняти та оплатити ці роботи.

У п.4.2 договору сторони погодили порядок здійснення розрахунків, а саме перший відповідач зобов'язався здійснити оплату протягом 10 робочих днів з дня підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт.

У разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за виконані роботи здійснюється протягом семи банківських днів з дати отримання першим відповідачем бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій рахунок (п.4.3 договору).

З матеріалів справи судом вбачається, що даний договір укладено на виконання цільових програм підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу.

Як зазначає перший відповідач, на підставі укладеного договору останній визначений замовником робіт з реконструкції, на які йому виділялися кошти за рахунок бюджетів різних рівнів в розмірі 79 704 170,00грн., згідно затвердженого головним розпорядником Плану використання бюджетних коштів на 2008 рік.

Відповідальним за виконання Державної цільової програми підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2008р. № 107 та обласної цільової Програми підготовки та проведення в Харківській області матчів фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, затвердженої рішенням ОСОБА_2 обласної ради від 28.02.2008р. № 595-V визначено ОСОБА_2 обласну державну адміністрацію, головним розпорядником обласного бюджету - Управління з питань фізичної культури та спорту ОСОБА_2 обласної державної адміністрації.

Відповідно до "Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002р. № 228, головним розпорядником коштів обласного бюджету першого відповідача було включено до мережі одержувачів бюджетних коштів, та затверджено План використання бюджетних коштів, яким було передбачено виділення цільової бюджетної підтримки на реконструкцію спорткомплексу.

Оскільки 31.12.2012р. строки виконання зазначених вище Програм закінчилися і в подальшому не подовжувались, перший відповідач з 2013р. втратив статус одержувача бюджетних коштів на реконструкцію спортивного комплексу та був виключений з мережі одержувачів бюджетних коштів.

20.06.2013р. ОСОБА_2 обласною радою прийнято рішення № 760-VI "Про реорганізацію Комунального підприємства "Обласний спортивний комплекс "Металіст" () шляхом виділення Відокремленого структурного підрозділу з забезпеченням взаєморозрахунків із доходів та видатків Комунального підприємства "Обласний спортивний комплекс "Металіст" () та приєднання його до Обласного комунального підприємства "Бюро майнових відносин" ОСОБА_2 обласної ради ()".

25.06.2013р. між позивачем, першим відповідачем та Обласним комунальним підприємством "Бюро майнових відносин" ОСОБА_2 обласної ради (другий відповідач) було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 15953 від 15.08.2008р., відповідно до умов якої сторони, за взаємною згодою, замінили одну із сторін Договору, а саме передали другому відповідачу права та обов'язки першого відповідача за договором в частині розрахунків за виконані роботи.

Відповідно до п.2 додаткової угоди сторони визнали зобов'язання першого відповідача перед позивачем за договором № 15953 від 15.08.2008р. в частині розрахунків за виконані роботи, що не виконані на дату укладання цієї додаткової угоди такими, що мають бути виконані другим відповідачем на користь позивача.

25.06.2013р. комісією з виконання рішення ОСОБА_2 обласної ради була проведена відповідна передача структурного підрозділу від першого відповідача другому за передавальним актом.

Згідно до передавального акту та довідки до нього другому відповідачу, зокрема, була передана кредиторська заборгованість першого відповідача перед позивачем та документація до неї (а.с.66-68).

Між позивачем та першим відповідачем проведено звірку взаєморозрахунків, за результатами якої складено та підписано акт, відповідно до якого станом на 01.07.2013р. заборгованість першого відповідача передано з балансу останнього на баланс другого відповідача.

Як вважає позивач, укладена між сторонами додаткова угода не відповідає приписам ОСОБА_4 кодексу України, Бюджетного кодексу України та законодавства з питань виконання державних та місцевих цільових програм, у зв'язку з чим, посилаючись на ст.ст.203, 215 ОСОБА_4 кодексу, звернувся до суду з відповідним позовом про визнання додаткової угоди недійсною.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ст.11 ОСОБА_4 кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 215 ОСОБА_4 кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 ОСОБА_4 кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5).

Таким чином, з аналізу ст.ст.203 та 215 ОСОБА_4 кодексу України слідує, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на порушення оспорюваним правочином закону, а саме приписів Бюджетного кодексу України, а також Постанови Кабінету Міністрів України № 228 від 28.02.2002р., якою затверджено «Порядок складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ», оскільки Обласне комунальне підприємство "Бюро майнових відносин" ОСОБА_2 обласної ради не є учасником бюджетних правовідносин, а тому не має права використовувати бюджетні кошти і брати на себе бюджетні зобовязання.

Зазначений висновок позивача суд вважає помилковим, оскільки відповідно до ст. 1 Бюджетного кодексу України його дія розповсюджується на відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного та місцевого боргу.

Бюджетним кодексом України визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства та його норми не розповсюджуються на цивільно-правові відносини стосовно порядку укладання (зміни) цивільно-правових угод.

За своєю правовою природою укладена спірна додаткова угода № 1 від 25.06.2013р. до договору № 15953 від 15.08.2008р. є угодою про заміну сторони (боржника) у зобов'язанні.

ОСОБА_4 кодексу України передбачають можливість заміни боржника у зобов'язанні, що також здійснюється шляхом вчинення правочину, оскільки права та зобов'язання виникають, припиняються та змінюються з правочинів, що передбачає ст.11 ОСОБА_4 кодексу України.

Так, за приписами ст.520 ОСОБА_4 кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст.521 ОСОБА_4 кодексу України форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень ст. 513 цього Кодексу, тобто правочин вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, обов'язок виконання якого переводиться на нового боржника.

Такий правочин було вчинено сторонами у простій письмовій формі, як і договір № 15953 від 15.08.2008р., його дійсність протягом тривалого часу сторонами не заперечувалась.

Суд зауважує, що саме позивач надав згоду на заміну першого відповідача другим, уклавши спірну додаткову угоду.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що ніяких спеціальних вимог щодо можливості укладення угод про заміну сторони у зобов'язанні в залежності від наявності або відсутності у нового боржника коштів чинним законодавством не передбачено.

Основний договір, до якого було внесено зміни спірною додатковою угодою, і заборон стосовно зміни сторони у зобов'язанні також не містить.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на час укладання додаткової угоди перший відповідач мав право за взаємною згодою з позивачем покласти виконання обов'язку по проведенню розрахунку за роботи, виконані позивачем на другого відповідача, оскільки ні з умов договору, ні ОСОБА_4 кодексу України, ні інших актів цивільного законодавства або по суті зобов'язання не випливав обов'язок першого відповідача виконати зобов'язання особисто. Також, а ні договором, а ні законом не передбачено заборони на заміну сторони в зобов'язанні.

Враховуючи викладене, позивач суду не довів яку саме норму права порушує спірна додаткова угода.

В обґрунтування своїх доводів, позивач також посилається на те, що укладання оспорюваної додаткової угоди не було спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені нею, оскільки рішенням ХVІІІ сесії VІ скликання ОСОБА_2 обласної ради від 20.12.2012р. № 617-УІ до Обласного комунального підприємства "Бюро майнових відносин" ОСОБА_2 обласної ради" було надано згоду на застосування до вказаної юридичної особи, що знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", внаслідок встановлення факту її неплатоспроможності.

Суд не приймає доводи позивача, оскільки саме позивач надав згоду на укладання спірного правочину. Крім того, позивач мав змогу перед укладанням додаткової угоди навести інформацію щодо сторони за договором - Обласним комунальним підприємством "Бюро майнових відносин" ОСОБА_2 обласної ради", знав про рішення ОСОБА_2 обласної ради (дані рішення розміщуються в мережі Інтернет на офіційному сайті ОСОБА_2 обласної ради), однак, не зважаючи на це, виявив свою згоду на передачу грошових зобов'язань другому відповідачу. Суд також вважає за необхідне зазначити, що Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" направлений саме на відновлення платоспроможності підприємства боржника з метою попередження його банкрутства через його неплатоспроможність.

Враховуючи викладене, позивач суду не довів жодної підстави для визнання спірної додаткової угоди недійсною.

Статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки позивач суду не довів наявності підстав для визнання оспорюваної додаткової угоди недійсною, суд дійшов висновку про безпідставність заявленого позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при відмові в задоволенні позову судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 203, 215 ОСОБА_4 кодексу України, ст.ст.1, 4, 12, 22, 28, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 12.09.2016 р.

Суддя ОСОБА_5