КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2016 р. Справа№ 910/7576/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Шапрана В.В.

Смірнової Л.Г.

Від позивача - не з'явився;

Від відповідача - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.16р.

у справі №910/7576/16 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна"

до товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування"

про стягнення 26759,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.16р. у справі №910/7576/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" на користь приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" 26 759грн. 06коп., а також 1 378грн. 00 коп. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.16р. та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що в звіті №461 про визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, які надав позивач, розрахунок коефіцієнту зносу запчастин транспортного засобу не проводився, з чим безпідставно погодився суд, та в порушення вимог ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стягнув з відповідача суму страхового відшкодування без вирахування зносу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2016р. розгляд апеляційної скарги призначено на 09.08.2016р.

В судовому засіданні апеляційного господарського суду 09.08.2016р. оголошено перерву до 22.08.2016р.

22.08.2016р. у зв'язку із знаходженням судді Пашкіної С.А. на лікарняному розгляд апеляційної скарги перенесено та ухвалою від 01.09.2016р. розгляд апеляційної скарги призначено на 05.09.2016р.

05.09.2016р. в судове засідання апеляційного господарського суду не з'явились представники сторін.

Враховуючи те, що позивач про час та місце розгляду повідомлені належним чином, про що свідчить відмітка на зворотній стороні ухвали від 01.09.2016р., явка сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, судова колегія ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представників сторін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи судова колегія встановила.

19 червня 2015 року в місті Харкові на вулиці Ахсарова, 18 сталась дорожньо-транспортна пригода за участі двох автомобілів, зокрема, відбулось зіткнення автомобіля "Toyota", державний номерний знак НОМЕР_1, яким керувала ОСОБА_2, з автомобілем "ЗАЗ", державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3 Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем "ЗАЗ", державний номерний знак НОМЕР_2, не обрав безпечну дистанцію та допустив наїзд на "Toyota", державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується довідкою ДАІ про обставини ДТП № 66503746, копія якої наявна в матеріалах справи. Таким чином, ОСОБА_3 порушив пункт 13.1. Правил дорожнього руху України.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено автомобіль "Toyota", державний номерний знак НОМЕР_1 (застрахований автомобіль), який згідно долученої до матеріалів справи копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_4 на праві власності. Застрахований автомобіль на час ДТП перебував під керуванням ОСОБА_2, яка має право користування вказаним транспортним засобом.

Автомобіль "Toyota", державний номерний знак НОМЕР_1, застрахований позивачем на підставі договору страхування від 24 червня 2014 року № 720593216.14.

На підставі вищевказаного, за умовами договору, враховуючи рахунок-фактуру СТО від 25 червня 2016 року № 1112, позивачем складено страховий акт від 8 липня 2015 року, відповідно до якого позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 27269,06грн. на рахунок СТО застрахованого автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням від 14 липня 2015 року № 5958.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що позивачем невірно розраховано суму страхового відшкодування не приймається судовою колегією до уваги, оскільки розрахунок суми страхового відшкодування здійснений позивачем з врахуванням розміру страхової суми, вказаної в договорі, який дорівнює дійсній вартості застрахованого автомобіля, що не створює підстав для застосування коефіцієнту пропорційності.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, сплативши страхове відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Із матеріалів справи вбачається, що шкоду заподіяно водієм автомобіля "ЗАЗ", державний номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_3 під час експлуатації вказаного автомобіля та вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Вину ОСОБА_3 у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 3 серпня 2015 року в справі № 638/11309/15-п.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, як особи, що на законних підставах експлуатує автомобіль "ЗАЗ", державний номерний знак НОМЕР_2, застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) № АС/8891001 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, - 50 000,00 грн., франшиза - 510,00 грн., діючий станом на 19 червня 2015 року).

Отже, відповідач є особою, на яку вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля "ЗАЗ", державний номерний знак НОМЕР_2, на час ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

На підтвердження розміру матеріальної шкоди, заподіяної страхувальнику позивача, позивач надав звіт про визначення вартості відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин від 6 липня 2015 року № 461, з якого вбачається, що вартість матеріального збитку з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 27 101,13 грн.

Представник відповідача надав звіт суб'єкта оціночної діяльності від 9 червня 2016 року. Згідно вказаного звіту вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 19 408,48 грн.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок дорожньо - транспорної пригоди, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення. Тому доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що господарський суд при визначенні розміру страхового відшкодування не врахував знос при визначенні розміру страхового відшкодування, який встановлюється суб'єктом оціночної діяльності судом не приймаються з огляду на вищенаведене.

Окрім того, Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015року №3-50гс15.

Отже, місцевим господарським судом обгрунтовано встановлено, що до позивача у зв'язку зі здійсненою страховою виплатою за вищеописаним ДТП перейшло право вимоги до відповідача на суму відшкодування.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в статті 9 Закону України "Про страхування".

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АС/8891001 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду у розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до Товариства. Отже, до стягнення з відповідача підлягає сума грошових коштів, яка не перевищує фактичну вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, у межах ліміту відповідальності відповідача, за вирахуванням суми франшизи та раніше сплаченої частини суми страхового відшкодування, тобто в розмірі 26 759,06 грн.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2016р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.16р. у справі №910/7576/16 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7576/16.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді В.В. Шапран

Л.Г. Смірнова