ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2016 р.Справа № 924/699/16

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітфосс УА" смт. Терезине Білоцерківського району Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" смт. Теофіполь Хмельницької області

про стягнення 295 531,47 грн. основного боргу, 108 755, 58грн. пені, 8 210,11грн. 3% річних, 21001,78грн. інфляційних втрат

Представники сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю № 33/2 від 30.08.2016р.

В судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 295 531,47 грн. основного боргу, 108 755, 58грн. пені, 8 210,11грн. 3% річних, 21001,78грн. інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08.06.2015р. між сторонами було укладено договір купівлі-продажу №17. Незважаючи на тривалі договірні відносини між сторонами відповідач не повернув належним чином підписаний ним примірник договору. Але оскільки протокол розбіжностей або будь-який інший документ відповідачем позивачу не направлявся, а його фактичні дії свідчать про прийняття акцепту (пропозиції) укласти договір (прийняття та часткова оплата вартості товару) та виходячи з п.2 ст.638 ЦК України зазначений договір вважається укладеним. На виконання умов договору позивач здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 995 751,65 грн., що підтверджується видатковими накладними. Відповідач лише частково розрахувався за отриманий товар, заборгованість відповідача по основній сумі боргу складає 295 531,47 грн. Крім того, позивач заявив до стягнення 108 755, 58грн. пені, 8 210,11грн. 3% річних та 21 001,78 грн. інфляційних втрат. В письмових поясненнях позивач вказує, що прийняття акцепту та підтвердження укладення договору купівлі-продажу товарів №17 від 08.06.2016р. відповідачем, є зокрема, те, що видаткові накладні та податкові накладні містять посилання на зазначений договір як підставу, за якою відповідач зробив замовлення, а позивач його прийняв. Виписки по рахунку містять посилання на рахунок-фактуру №СФ-0000116 від 08.06.2015р., яким було оформлено замовлення, та прийняте відповідачем. Крім того, 08.06.2015р. за вих.№8/1 на адресу відповідача позивачем було надіслано лист з доданим договором та рахунком-фактурою з проханням повернути належним чином засвідчений примірник договору. Вказаний лист містив застереження, що у випадку неповернення договору він вважається підписаним.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, до початку судового розгляду надіслав письмові пояснення, в яких вказує, що на момент передачі товару за договором купівлі-продажу чинне законодавство не зобов'язувало позивача вимагати від відповідача довіреність. За наявності інших первинних документів відсутність довіреності не може заперечувати господарської операції. Первинним документами, що підтверджують реальність господарської операції та виконання належним чином своїх обов'язків за договором позивачем, є видаткові накладні, товарно-транспортні накладні та податкові накладні, що долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві позов не визнає. Вказує, що договір купівлі-продажу товарів № 17 від 08.06.2015р., копія якого долучена до матеріалів позовної заяви, не засвідчений ні печаткою ТОВ "Україна 2001", ні підписом уповноваженого представника цього товариства. Тому він не вступив в силу в тому числі і через те, що сторонами не було погоджено предмет, ціну та строк дії договору, як це вимагається приписами ч. 3 ст. 180 ГК України. Отже, не вступила в силу і норма вказаного договору щодо сплати пені за прострочення виконання грошового зобов'язання. Також відповідач звертає увагу, що видаткова накладна № РН-0000136 від 23.06.2015р. на суму 612776,75 грн. не засвідчена підписом представника ТОВ "Україна 2001" і не засвідчена печаткою цього товариства, а товарно-транспортна накладна, згідно якої перевозився товар на суму 612776,75 грн. не має дати складання (за виключенням року - 2015), а також має не завірені виправлення стосовно адреси поставки.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступне.

Згідно видаткових накладних № РН-0000123 від 17.06.2015р., № РН-0000136 від 23.06.2016р., № РН-0000143 від 30.06.2015р., товарно-транспортних накладних № 136 на суму 612776,75 грн. та № 143 на суму 229950,00 грн., податкових накладних № 11 від 11.06.2015р., № 27 від 23.06.2015р., № 34 від 30.06.2015р. товариство з обмеженою відповідальністю "Вітфосс УА" реалізувало товариству з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" товар на загальну суму 995 751,65 грн.

Відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість ТОВ "Україна 2001" за червень 2015 року відповідачем відображено у розділі ІІ "Податковий кредит" операції з придбання товару у постачальника ТОВ "Вітфосс УА", індивідуальний податковий номер 23, на загальну суму 995 751,65 грн.

Відповідач за отриманий товар розрахувався лише частково на суму 700 220,18 грн., що підтверджується випискою по рахунку від 11.06.2015р. та від 15.07.2015р. В призначенні платежу вказано: за премікси, згідно рахунку № 116 від 08.06.2015р., копія якого знаходиться в матеріалах справи.

03.05.2016р. позивач звернувся до відповідача з претензією № 01, в якій просив відповідача сплатити суму заборгованості за договором в розмірі 476 987,79 грн., в тому числі неустойку в розмірі 181456,32 грн.

Однак, відповідач залишив вказану претензію без відповіді та задоволення, в зв'язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач подав в матеріали справи договір купівлі-продажу товарів № 17 від 08.06.2015р., сторонами за яким є ТОВ "Вітфосс УА" (продавець) та ТОВ "Україна 2001" (покупець). За умовами п. 1.1 даного договору продавець зобов'язується передати у власність покупця товар згідно видаткової накладної, а покупець - прийняти та оплатити. Пунктом 7.2 вказаного договору передбачено, що порушення договірних зобов'язань тягне за собою сплату винною стороною на користь сумлінної сторони неустойки у вигляді пені в розмірі: за прострочку оплати товару - 0,2 % від розміру простроченої до оплати суми за кожен день прострочки платежу. Вказаний договір підписаний директором позивача та скріплений печаткою позивача. Зі сторони відповідача договір не підписаний.

Додатково на підтвердження укладення вищевказаного договору позивач надав в матеріали справи лист № 8/1 від 08.06.2015р., адресований відповідачу, в якому повідомлялось, що позивач надсилає договір купівлі-продажу товарів № 17 від 08.06.2015р. та рахунок-фактуру № СФ-0000116 від 08.06.2015р. та просить повернути підписаний та пропечатаний примірник договору. У випадку неповернення засвідченого оригіналу позивач вказував, що договір вважається підписаним, а замовлення виконаним. Доказів надіслання вказаного листа в матеріали справи не подано.

Аналізуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, суд до уваги приймає наступне:

Відповідно до ст.11 ЦК України та ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу зобов'язання боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 295531,47 грн. основного боргу, 108 755, 58грн. пені, 8 210,11грн. 3% річних, 21001,78 грн. інфляційних втрат, в звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу. При цьому на підтвердження своїх позовних вимог позивач подав в матеріали справи примірник договору купівлі-продажу № 17 від 08.06.2015р., який підписаний лише позивачем та скріплений його печаткою, а також видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, на підставі яких відповідач отримував товар.

Згідно ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Суд приймає до уваги, що договір купівлі-продажу товарів № 17 від 08.06.2015р. підписаний лише позивачем та скріплений його печаткою. З боку відповідача вказаний договір не підписаний. За таких обставин договір купівлі-продажу товарів № 17 від 08.06.2015р. не може вважатись укладеним та бути підставою для виникнення між сторонами взаємних прав та обов'язків.

Доводи позивача з приводу того, що підтвердженням укладення між сторонами договору купівлі-продажу товарів №17 від 08.06.2016р. є наявні в матеріалах справи видаткові накладні, податкові накладні, виписки по рахунку, лист від 08.06.2015р. за вих.№8/1 суд до уваги не приймає, оскільки саме лише посилання у видаткових та податкових накладних на договір купівлі-продажу товарів №17 від 08.06.2016р. не може свідчити про обізнаність та погодження відповідача з його умовами. Так, матеріали справи взагалі не містять будь-яких доказів надіслання на адресу відповідача проекту вказаного договору, а також і листа від 08.06.2015р. за вих.№8/1. А відповідач в судових засіданнях та у відзиві на позов заперечує факт укладання договору купівлі-продажу товарів №17 від 08.06.2016р. Рахунок-фактура №СФ-0000116 від 08.06.2015р., який вказаний у призначенні платежу, здійсненого позивачу відповідачем, взагалі не містить посилання на договір купівлі-продажу товарів №17 від 08.06.2016р. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України повноваження на укладення договору мають виключно особи, уповноважені на це установчими документами юридичної особи, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Однак, доказів вчинення уповноваженими особами відповідача дій щодо укладення даного договору в матеріали справи не подано.

В той же час наявними в матеріалах справи доказами (видатковими накладними № РН-0000123 від 17.06.2015р., № РН-0000136 від 23.06.2016р., № РН-0000143 від 30.06.2015р., товарно-транспортними накладними № 136 та № 143, податковими накладними № 11 від 11.06.2015р., №27 від 23.06.2015р., № 34 від 30.06.2015р., виписками по рахунку) підтверджується, що між сторонами виникли правовідносини купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, згідно видаткових накладних № РН-0000123 від 17.06.2015р., № РН-0000136 від 23.06.2016р., № РН-0000143 від 30.06.2015р. позивач передав у власність відповідача товар на загальну суму 995 751,65 грн., що додатково підтверджується також товарно-транспортними накладними № 136 та № 143, податковими накладними № 11 від 11.06.2015р., №27 від 23.06.2015р., № 34 від 30.06.2015р., а відповідач зобов'язувався своєчасно здійснити оплату за отриманий товар.

Доводи відповідача з приводу неналежного оформлення видаткової накладної № РН-0000136 від 23.06.2015р. (відсутність підпису представника та печатки ТОВ "Україна 2001"), товарно-траснпортної накладної на суму 612776,75 грн. (відсутність дати, наявність виправлень) жодним чином не спростовують факту отримання відповідачем товару на вказану суму. Так, суд враховує, що найменування товару, його вартість, які вказані у видатковій накладній № РН-0000136 від 23.06.2015р. та у товарно-траснпортній накладній № 136 співпадають. Товарно-транспортна накладна № 136 містить підпис представника та печатку відповідача. Крім того, відповідач частково оплатив товар, отриманий за видатковою накладною № РН-0000136 від 23.06.2015р., та відобразив у податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року у розділі ІІ "Податковий кредит" операції з придбання товару у ТОВ "Вітфосс УА" на вказану суму.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суд встановив, що відповідач лише частково розрахувався за отриманий товар на суму 700220,18 грн., що підтверджується випискою по рахунку від 11.06.2015р. та від 15.07.2015р.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Невиконання зобовязання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобовязання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач не подав, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати спірної суми заборгованості. Тому враховуючи приписи ст. 33 ГПК України, в силу яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, позовні вимоги про стягнення 295531,47 грн. основного боргу заявлені правомірно, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Пунктом 4 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України визначено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Суд враховує, що договір купівлі-продажу товарів №17 від 08.06.2016р., у відповідності до п.7.2 якого нарахована пеня, не укладений. Будь-яких інших доказів погодження між сторонами відповідальності за порушення строків оплати товару у вигляді пені в матеріали справи не подано.

За таких обставин, позивач безпідставно нарахував відповідачу пеню в розмірі 108 755,8 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу 3 % річних в розмірі 8 210,11грн. та 21001,78грн. інфляційних втрат

Проаналізувавши наданий розрахунок суд встановив, що позивач правомірно заявив до стягнення 8199,95 грн. 3 % річних та 21001,78 інфляційних втрат. В той же час позивач безпідставно нарахував 3 % річних в розмірі 10,16 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 324733,20грн., в тому числі 295531,47 грн. - основний борг, 8199,95грн. - 3% річних, 21001,78 грн. - інфляційні втрати.

Відповідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітфосс УА" смт. Терезине Білоцерківського району Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" смт Теофіполь Хмельницької області про стягнення 295 531,47 грн. основного боргу, 108 755, 58грн. пені, 8 210,11грн. 3% річних, 21001,78грн. інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" (Хмельницька обл., смт Теофіполь, вул.Леніна, 37В, код 35080933) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітфосс УА" (Київська обл., Білоцерківський р-н, смт. Терезине, вул.Першотравнева, 2, код 36445588) 295 531,47 грн. (двісті дев'яносто п'ять тисяч п'ятсот тридцять одна гривня 47 коп.) основного боргу, 8 199,95 грн. (вісім тисяч сто дев'яносто дев'ять гривень 95 коп.) 3% річних, 21001,78 грн. (двадцять одна тисяча одна гривня 78 коп.) інфляційних втрат, 4870,99 грн. (чотири тисячі вісімсот сімдесят гривень 99 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У стягненні 108 755, 58грн. пені та 10,16 грн. 3 % річних відмовити.

Повне рішення складено 09.09.2016р.

Суддя Л.О. Субботіна

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу (Київська обл.,Білоцерківський р-н, смт. Терезине, вул. Першотравнева, 2) - рекомендованим.

3 - відповідачу (Хмельницька обл. смт. Теофіполь, вул. Леніна, 37В)