ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2016 р.Справа № 922/2651/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м.Павлоград
до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Карнеол", м. Харків
про внесення змін до договору
за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1, довіреність №1470 від 09.08.2016

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" (позивач) звернулося до господарського суду з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Карнеол" про внесення змін до договору поставки № 14-16/5-КП від 02.01.2014, укладеного між позивачем та відповідачем, доповнивши його пунктом 5.3. в редакції: "Розрахунки за Продукцію, що постачається по Специфікаціям від 05.12.2014 року та 15.12.2014 року здійснюються Покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника до 31.10.2016 р. на підставі отриманого Покупцем рахунку та за умови надання Постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 цього Договору. Датою оплати вважається дата списання коштів з поточного рахунку Покупця. Остаточні взаєморозрахунки між Покупцем і Постачальником здійснюються на підставі даних якості, кількості, асортименту і комплектності Продукції, визначених відповідно до розділу 2 цього Договору."

Позовні вимоги вмотивовано неспроможністю позивача виконати свої грошові зобовязання за договором у визначений сторонами строк, у звязку із загостренням соціальної та економічної ситуації на сході України, проведенням АТО, що в свою чергу призвело до різкого погіршення умов ведення господарської діяльності та економічного стану позивача. Посилаючись на викладені обставини та положення ст. 652 Цивільного кодексу України, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11 серпня 2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 07 вересня 2016 року о 10:00 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

30.08.2016 відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву (вх. №28401) та клопотання (вх. №28501 від 31.08.2016) про долучення до матеріалів справи додаткових документів, зазначених у додатку.

Надані документи були долучені судом до матеріалів справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позову, зокрема посилаючись на те, що проведення АТО на сході України, скрутне фінансове становище підприємства не можуть вважатися істотною зміною обставин, оскільки, укладаючи зміни до договору поставки щодо строків розрахунку за поставлену продукцію (додаткова угода від 15.05.2014), тобто вже після початку проведення антитерористичної операції та отримуючи товар від відповідача, позивач приймав на себе певний ризик та був обізнаний з умовами виконання своїх зобов'язань перед відповідачем.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07 вересня 2016 року розгляд справи відкладено на 20 вересня 2016 р. о 12:30 год.

16 вересня 2016 року відповідач через канцелярію суду надав клопотання (вх. №30568) про долучення до матеріалів справи додаткових документів, зазначених у додатку, які долучені судом до матеріалів справи.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.09.2016 заперечував проти позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Позивач в призначене судове засідання не з`явився, витребуваних судом документів не надав, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

02.01.2014 між позивачем (надалі - Покупець) та відповідачем (надалі - Постачальник) було укладено договір №14-16/5-КП (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору в порядку і на умовах передбачених цим Договором, Постачальник зобов'язується поставити у власність Покупця продукцію і/або обладнання виробничо - технічного призначення (надалі - Продукцію), в асортименті, кількості, в терміни, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими сторонами у цьому договорі і Специфікаціях, які є невід'ємними частинами цього Договору.

В пункті 5.3 Договору сторони домовились, що розрахунки за поставлену Продукцію за цим Договором здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на 60 (шістдесятий) календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції. У разі якщо термін оплати припадає на вихідний/неплатіжний день, оплата здійснюється на наступний банківський день.

15.05.2014 між позивачем та відповідачем було підписано Додаткову угоду до договору поставки №14-16/5-КП від 02.01.2014, у якій сторони дійшли згоди про внесення змін до п.5.3. Договору та його було викладено у наступній редакції: розрахунки за поставлену Продукцію за цим Договором здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на 60 (шістдесятий) календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції, якщо інше, відстрочка більше ніж 60 календарних днів не передбачена у відповідних специфікаціях до договору. У випадку якщо термін оплати припадає на вихідний/неплатіжний день, оплата здійснюється на наступний банківський день.

Пунктом 2 Специфікації від 05.12.2014 Сторони передбачили, що оплата Товару здійснюється на 60-ий календарний день з моменту поставки.

Також, пунктом 2 Специфікації від 15.12.2014 Сторони передбачили, що розрахунок за поставлену Постачальником Продукцію за цією специфікацією здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на 90 (дев'яностий) календарний день з моменту поставки відповідної партії Продукції.

Проте, посилаючись на загострення соціальної та економічної ситуації на сході України, проведення АТО та різке погіршення, у звязку з цим умов ведення господарської діяльності та економічного стану, позивач зазначає про неможливість виконання своїх грошових зобовязань у погоджений сторонами строк.

У звязку з наведеним, на підставі ст.652 ЦК України, позивач просить суд внести змінити до п. 5.3 Договору, виклавши його в новій редакції: "Розрахунки за Продукцію, що постачається по Специфікаціям від 05.12.2014 року та 15.12.2014 року здійснюються Покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника до 31.10.2016 р. на підставі отриманого Покупцем рахунку та за умови надання Постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 цього Договору. Датою оплати вважається дата списання коштів з поточного рахунку Покупця. Остаточні взаєморозрахунки між Покупцем і Постачальником здійснюються на підставі даних якості, кількості, асортименту і комплектності Продукції, визначених відповідно до розділу 2 цього Договору."

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В п. 5.3 Договору з урахуванням внесених змін згідно додаткової угоди від 15.05.2014 до договору поставки №14-16/5-КП від 02.01.2014, сторони за взаємною згодою домовились, що розрахунки за поставлену Продукцію за цим Договором здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на 60 (шістдесятий) календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції, якщо інше, відстрочка більше ніж 60 календарних днів не передбачена у відповідних специфікаціях до договору. У випадку якщо термін оплати припадає на вихідний/неплатіжний день, оплата здійснюється на наступний банківський день.

Згідно ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 8.2 Договору сторони передбачили, що всі зміни та доповнення до договору можуть бути внесені за згодою на це обох сторін та оформлюються додатковими угодами, які є невід'ємною частиною даного договору. Специфікації є невід'ємними частинами цього договору.

Як вже зазначалось вище, у п. 2 Специфікації від 05.12.2014 Сторони передбачили, що оплата Товару здійснюється на 60-ий календарний день з моменту поставки.

Також, у п. 2 Специфікації від 15.12.2014 Сторони передбачили, що розрахунок за поставлену Постачальником Продукцію за цією специфікацією здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на 90 (дев'яностий) календарний день з моменту поставки відповідної партії Продукції.

В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача із пропозицією про внесення змін у п.5.3. договору на умовах, викладених у позовній заяві.

Проте, в судовому засіданні відповідач заперечував проти внесення змін у п.5.3. договору на умовах, викладених у позовній заяві.

Зміна договору за відсутності згоди однієї із сторін допускається з підстав, визначених у ст. 652 ЦК України.

Згідно ст.652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Законодавче положення про внесення змін до договору у разі істотної зміни обставин за рішенням суду не є імперативною нормою, а оцінюється судом у сукупності поданих сторонами доказів, що підтверджують саме наявність одночасно чотирьох вказаних вище умов, а не безпосередньо наявність істотної зміни обставин справи.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Вищого господарського суду України від 12.08.2010р. по справі N 08/2112 та постанові від 23.05.2011 по справі № 33/325-09.

Таким чином, для внесення змін до договору на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України необхідна наявність наступних підстав: 1. Істотна зміна обставин; 2. Одночасна наявність 4-х умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

При цьому, істотні обставини в розумінні ст. 652 Цивільного кодексу України повинні мати місце або стати відомими сторонам після укладення договору.

Істотними обставинами, які змінилися, як підстава для внесення змін до договору, позивач визначає загострення соціальної та економічної ситуації на сході України, проведення АТО.

Окрім того, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на власне скрутне матеріальне становище, яке мотивує тим, що за 2014 Державний бюджет не компенсував позивачу середній заробіток, який підприємство сплачувало працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації; збитковістю підприємства; неможливістю одноразової сплати обумовлених договором коштів у звязку з ризиком погіршення платоспроможності позивача.

Суд констатує, що наведені позивачем в позові обставини, як підстава для зміни договору, фактично існували на момент укладення змін в п.5.3. до договору.

За таких обставин, позивач, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не обґрунтував самої зміни обставин, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

В аспекті дослідження питання одночасної наявності 4-х умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, як підставу для зміни умов договору, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво є самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється субєктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Скрутне матеріальне становище позивача, як субєкта підприємницької діяльності, є наслідком його господарської діяльності, ризик настання якого позивач несе в силу приписів ст. 42 ГК України.

Зміст договору та матеріали справи також не свідчать про те, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що виконання позивачем грошових зобовязань за договором залежить від його матеріального становища та того, що зміна таких обставин не настане.

Позивачем також не доведено та не обґрунтовано, що обставини загострення соціальної та економічної ситуації на сході України, проведення АТО та скрутне матеріальне становище позивача при виконанні договору порушують співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляють позивача того, на що він розраховував при укладенні договору.

Так, матеріали справи не свідчать, що викладені обставини призвели до зменшення чи втрати цінності отримуваного позивачем за договором. Натомість, як зазначає сам позивач, відповідач свої зобовязання за договором виконав належним чином, відповідне виконання позивачем прийнято без зауважень.

Окрім того, із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни наведених позивачем обставин несе заінтересована сторона.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що заявлені позивачем обставини загострення соціальної та економічної ситуації на сході України, проведення АТО, його скрутне матеріальне становище, пов'язане із тим, що за 2014 Державний бюджет не компенсував позивачу середній заробіток, який підприємство сплачувало працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації; збитковістю підприємства; неможливістю одноразової сплати обумовлених договором коштів у звязку з ризиком погіршення платоспроможності позивача - не свідчать про наявність таких правових підстав для внесення змін до договору на підставі ст. 652 ЦК України, як істотної зміни обставин та одночасної наявності 4-х умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем, в порушення приписів ст.ст.4-3, 32, 33, 34 ГПК України, не доведено правових підстав для внесення змін до договору на підставі ст. 652 ЦК України, а саме істотної зміни обставин та одночасної наявності 4-х умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки заявлені безпідставно, недоведені суду документально, а також ґрунтуються на помилковому трактуванні норм чинного законодавства і дійсних обставин справи.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 42 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 627, 651, 652 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 1, 4-3, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 21.09.2016 р.

Суддя ОСОБА_2