ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2016 р. Справа № 911/2136/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»

до Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк»

Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України

про визнання недійсним договору іпотеки та скасування запису про іпотеку

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 113 від 01.07.2016 року);

від відповідача1: ОСОБА_2 (довіреність № 3397/15 від 12.11.2015 року);

від відповідача2: ОСОБА_3 (довіреність б/н від 23.08.2016 року).

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк», Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України про визнання недійсним договору іпотеки та скасування запису про іпотеку.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.07.2016 року порушено провадження у справі № 911/2136/16 та призначено справу до розгляду на 02.08.2016 року.

В судове засідання 02.08.2016 року представник відповідача2 не зявився, позивач та відповідач2 вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 06.07.2016 року не виконали, відповідач2 про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 23.08.2016 року.

В судовому засіданні 23.08.2016 року оголошувалась перерва до 30.08.2016 року.

В судовому засіданні 30.08.2016 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідачі проти позову заперечували.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 30.06.2015 року між ПАТ «Радикал Банк» (відповідач 1) та Асоціацію міжнародних автомобільних перевізників України (відповідач2) укладений Іпотечний договір, посвідчений нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 913, предметом якого є нерухоме майно, а саме:

- нежитлова нерухомість літ. «А-2» загальною площею 254,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 214, та належить на праві власності Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 20.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 312.

- нежитлова нерухомість літ. «В-1» загальною площею 364,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 214, та належить на праві власності Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 20.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №313.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.10.2015 року у справі № 914/2211/15, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року та набрало законної сили, зобовязано Асоціацію міжнародних автомобільних перевізників України повернути в натурі у власність ПАТ «Банк «Київська Русь» нежитлову будівлю під літерою «А-2» загальною площею 254,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, будинок 214.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.01.2016 року у справі № 914/2210/15, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 року та набрало законної сили, зобовязано Асоціацію міжнародних автомобільних перевізників України повернути в натурі у власність ПАТ «Банк «Київська Русь» нежитлову будівлю під літерою «В-1» загальною площею 364,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 214.

Зазначеними вище судовими рішеннями встановлено, що укладені між ПАТ «Банк «Київська Русь» та Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України договори купівлі-продажу нежитлової будівлі загальною площею 254,7 кв.м, що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Городоцька, 214, позначена літ. «А-2» (від 20.03.2015 року зареєстрований в реєстрі за № 312) та нежитлової будівлі загальною площею 364,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Городоцька, 214, позначена літ. «В-1» (від 20.03.2015 року зареєстрований в реєстрі за № 313) є нікчемними в силу вказівки закону, а саме ч. 3 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивач зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У звязку з чим позивач зазначає, що правовстановлюючі документи, а саме: договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 20.03.2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 312, а також договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 20.03.2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 313, на підставі яких нежитлові будівлі передані Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України в іпотеку ПАТ «Радикал Банк» є недійсними.

18.05.2016 року та 14.06.2016 року ПАТ «Банк «Київська Русь» на підставі вищенаведених судових рішень зареєстрував право власності на спірне майно та 26.05.2016 року звертався до ПАТ «Радикал Банк» з заявою вих. № 3022/16 від 26.05.2016 року про припинення договору іпотеки та зняття заборони на нерухоме майно, на що 15.06.2016 року отримав лист від 13.06.2016 року № 1453/16 про відмову припинити дію договору іпотеки з посиланням на ст. 23 Закону України «Про іпотеку».

Позивач зазначає, що набуття права власності Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України на майно, яке було передано ПАТ «Радикал Банк» в іпотеку за нікчемними правочинами, встановлено рішеннями суду у справах № 914/2211/15 та № 914/2210/15, які набрали законної сили, тому Асоціація міжнародних автомобільних перевізників України на момент укладення Договору іпотеки від 30.06.2015 року не мала прав власника на розпорядження цим майном.

У звязку з чим, позивач - ПАТ «Банк «Київська Русь», як особа, якій належало і належить право власності на спірне майно, яке безпідставно передано відповідачем2 відповідачу1 в іпотеку, звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним з моменту укладення Іпотечний договір від 30.06.2015 року та скасувати записи про іпотеку та заборону на нерухоме майно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідач1 подав відзив, в якому проти позову заперечував, посилаючись відсутність підстав для визнання недійсними такого договору та відсутність підстав для припинення договору іпотеки.

Відповідач 1 зазначає, що в момент укладення спірного Іпотечного договору не були порушені вимоги законодавства та інші обставини, визначені ст. 203 Цивільного кодексу України, як підстави для визнання договору недійсним.

Крім того, відповідач1 наголошував на відсутності визначених ст. 17 Закону України «Про іпотеку» підстав припинення іпотеки, посилався на ст. 23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Щодо поданого відповідачем1 клопотання від 01.08.2016 року № 1802/16 про залучення до участі у справі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, відповідне клопотання було відхилено судом. Зокрема, заявником не визначено на стороні кого має бути залучена третя особа, а як вбачається з обставин справи, від імені позивача та відповідача1 діють особи, уповноважені Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в межах наданих ним повноважень. Також, в клопотанні не обґрунтовано на які права та обовязки саме Фонду може вплинути судове рішення.

Відповідач2 також проти позову заперечував, з підстав, аналогічних запереченням відповідача1, також зазначав, що вимога про скасування записів про іпотеку має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Дослідивши викладені у позові обставини, наявні у справі докази, враховуючи заперечення відповідачів, судом встановлено наступне.

В основу рішення Господарського суду Львівської області від 02.10.2015 року у справі № 914/2211/15 та рішення Господарського суду Львівської області від 20.01.2016 року у справі № 914/2210/15 (які набрали законної сили) про витребування у Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» спірного майна, покладено встановлений судами факт нікчемності укладених між ПАТ «Банк «Київська Русь» та Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України договорів купівлі-продажу нежитлової будівлі загальною площею 254,7 кв.м, що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Городоцька, 214, позначена літ. «А-2» (від 20.03.2015 року зареєстрований в реєстрі за № 312) та нежитлової будівлі загальною площею 364,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Городоцька, 214, позначена літ. «В-1» (від 20.03.2015 року зареєстрований в реєстрі за № 313).

Як розяснено п 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиційне значення для господарського суду має й вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, якщо господарський суд розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльність особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, і лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Таким чином, покладений в основу судових рішень факт нікчемності договорів купівлі-продажу, за якими відповідач 2 придбав майно, передане ним відповідачу 1 в іпотеку за спірним Договором іпотеки, має преюдиціальне значення для вирішення спору у справі, що розглядається, є встановленим і не потребує повторного дослідження.

Як визначено ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 216 Цивільного кодексу України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Таким чином, враховуючи визнання в судовому порядку договорів купівлі-продажу, на підставі яких відповідачем 2 було набуте право власності на спірне майно, оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, відповідач 2 не набував права власності на майно, передане відповідачу1 в іпотеку, тому не мав законних правомочностей власника майна щодо розпорядження майном, яке належало позивачу.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов:

- нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація;

- нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення;

- нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Таким чином, іпотекодавцем може бути особа, якій майно належить на праві власності або на праві господарського відання, та має право розпорядження таким майном.

Відповідно до ст. 316, 317, 328 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки, спірний Іпотечний договір укладено з порушенням ст. 5 Закону України «Про іпотеку» щодо предмету іпотеки, який не належав іпотекодавцю і в нього не було законного права розпорядження переданим в іпотеку майном, такий договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, що підпадає під дію ст. 203 Цивільного кодексу України і згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання договору недійсним.

Стаття 23 Закону України «Про іпотеку», на яку посилаються відповідачі, не підлягає застосуванню при вирішенні питання про недійсність договору іпотеки, оскільки власник, майно якого вибуло з його володіння поза його волею і який витребував це майно з незаконного володіння, не є особою до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, оскільки майно їй повернено в порядку віндикації за рішенням судів як законному власнику, а відповідно у момент передачі майна в іпотеку іпотекодавець не був її власником.

Крім того, предметом спору у справі є вимога про визнання недійсним Договору іпотеки у звязку з неправомірністю набуття відповідачем2 права власності на майно та відповідно, відсутністю у нього права розпорядження майном в тому числі і щодо передачі його в іпотеку, а не вимога щодо припинення договору іпотеки, що має інші підстави.

Дана правова позиція висловлена Вищим господарським судом України від 12.12.2011 року при розгляді справи № 48/621 та Верховним Судом України в листі від 01.02.2015 року «ОСОБА_2 судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна».

Як розяснено в розділі ІІІ ОСОБА_5 Верховного Суду України від 01.02.2015 року «ОСОБА_2 судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» у випадках, коли на час передачі нерухомості в іпотеку іпотекодавець був власником майна, що підтверджувалось правовстановлюючими документами, зокрема, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване з відмовою іпотекодавцю у визнанні права власності на це майно, або на підставі договору, за яким іпотекодавець набув у власність конкретне нерухоме майно і який після укладення іпотечного договору судом був визнаний недійсним, необхідно враховувати, що в результаті судового вирішення справи не на користь іпотекодавця відбувається відновлення суб'єктивного речового права на майно в певної особи, у зв'язку із чим іпотекодавець не може вважатися його власником. У такій ситуації не може бути застосовано положення ст. 23 Закону N 898-IV, згідно з яким у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, оскільки у момент передачі майна в іпотеку іпотекодавець не був її власником. Зазначеної позиції дотримуються Вищий господарський суд України (рішення N 19979614 в Єдиному державному реєстрі судових рішень), а також суди нижчих рівнів (наприклад, рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської обл. від 11 грудня 2012 р. у справі N 1121/4572/12).

Таким чином, у разі задоволення судом позову власника про витребування майна із чужого незаконного володіння після набрання рішенням суду законної сили, іпотека цього майна припиняється.

З огляду на встановлені судом обставини справи, позовна вимога про иизнання недійсним Іпотечного договору від 30.06.2015 року, укладеногоміж Публічним акціонерним товариством «Радикал Банк» та Асоціацію міжнародних автомобільних перевізників України, посвідченого нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 913, предметом якого є нерухоме майно, а саме: нежитлова нерухомість літ. «А-2» загальною площею 254,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Городоцька, 214; нежитлова нерухомість літ. «В-1» загальною площею 364,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Городоцька, 214 підлягає задоволенню.

Вимога про скасування записів про іпотеку та заборону на нерухоме майно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є похідною від вимоги про встановлення підстав для припинення іпотеки, тому підлягає розгляду в даному спорі господарським судом. Крім того, відповідна вимога заявлена з метою відновлення порушеного права позивача, а не у звязку з допущеними порушеннями реєстратором.

Однак, ні в позові, ні на виконання вимог суду позивачем не наведено обґрунтувань вимоги про скасування записів про іпотеку та заборону на нерухоме майно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та не визначено до кого відповідна вимога заявлена. Таким чином, враховуючи необґрунтованість та недоведеність відповідної позовної вимоги, виходячи з субєктного складу сторін, відповідна вимога про скасування записів про іпотеку та заборону на нерухоме майно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині визнання недійсним Договору іпотеки. В решті позов задоволенню не підлягає як необґрунтований та не доведений.

Судові витрати відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі сплаченого судового збору з вимоги про визнання договору недійсним, в рівних частках.

Керуючись статтями 32-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати недійсним Іпотечний договір від 30.06.2015 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Радикал Банк» та Асоціацію міжнародних автомобільних перевізників України, посвідчений нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 913, предметом якого є нерухоме майно, а саме: нежитлова нерухомість літ. «А-2» загальною площею 254,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Городоцька, 214; нежитлова нерухомість літ. «В-1» загальною площею 364,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Городоцька, 214.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» (08130, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул Леніна, 2в, код 36964568) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (04071, м. Київ, вул Хорива, 11а, код 24214088) 689 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Стягнути з Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 13, код 16307261) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (04071, м. Київ, вул Хорива, 11а, код 24214088) 689 грн. витрат по сплаті судового збору.

5. В задоволенні решти позову відмовити.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 08.09.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін