ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016 р. Справа №917/539/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.,

за участю представників 12.05.2016 р.:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

після перерви 07.06.2016 р.

позивача: не з'явився,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства виробничо - комерційної фірми "АКМА",

вул. Героїв Сталінграда, 139К, м. Дніпропетровськ, 49066

до Публічного акціонерного товариства "АВТОКРАЗ",

вул. Київська, 62, м. Кременчук, Полтавська область, 39631

про стягнення 88 623,94 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство виробничо-комерційна фірма "АКМА" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "АВТОКРАЗ" про стягнення 88 623,94 грн., з яких 45 000,00 грн. - основного боргу; 23 007,25 грн. - пені, 1 422,74 грн. - 3 % річних, 1 883,95 грн. - інфляційних втрат, 17 310,00 грн. - штрафу, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язання за укладеним між сторонами 02.04.2015р. договором підряду №01-2015.

Ухвалою господарського суду від 04.04.2016 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 27.04.2016 р.

Відповідач у відзиві на позовну заяву(а.с.61-63) та в доповненнях до відзиву, не спростовуючи проти існування основної суми заборгованості, проти позову заперечує, посилаючись на скрутне матеріальне становище, пов'язане з арештом коштів Державною виконавчою службою, що не дає можливості здійснити розрахунок за договором, а також помилковий розрахунок позивачем інфляційних втрат та штрафних санкцій.

12.05.2016 р. позивач надав суду завірені копії банківських виписок, що підтверджують часткову оплату відповідачем боргу за договором №01-2015.

В судовому засіданні 12.05.2016 р. представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав з мотивів, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві на позов від 04.05.2016 р. вих. №250/18-84 та доповненнях до відзиву від 23.05.2016 р. вих. №250/18-84.

В судовому засіданні 12.05.2016 р. оголошено перерву до 07.06.2016 р.

Після оголошеної перерви представник позивача в судове засідання 07.06.2016 р. не з'явився, причин щодо того суду не повідомив, в зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 02.04.2015 року між ППВКФ "Акма" (надалі позивач, підрядник) та ПАТ "АВТОКРАЗ" (надалі відповідач, замовник) було укладено Договір підряду №01-2015 (надалі Договір).

При цьому сторони узгодили наступне:

Підрядник зобов'язується виконати роботи відповідно до Специфікації, яка є невід'ємною частиною цього Договору, а Замовник зобов'язується прийняти і оплатити виконані роботи (надалі іменується "роботи") (п.1.1 Договору).

Характеристика робіт: ремонт верстата моделі ИС800ПМФ4 (далі "верстат"). Види робіт та гарантія на виконані роботи обумовлюються у специфікації до цього договору, яка є невід'ємною частиною цього договору (надалі іменується "специфікація"). (п.1.2 Договору).

Перелік необхідних комплектуючих (запасних) частин та обладнання для належного виконання робіт узгоджується сторонами додатково, шляхом підписання додаткової угоди до цього договору і є невід'ємною його частиною, після проведення ОСОБА_3 верстата Підрядником та на підставі складання "ОСОБА_3 верстата" (п.1.3 Договору).

Ціна Договору складає 150000,00 грн. з урахуванням ПДВ, Ціна договору складена без урахування вартості комплектуючих (запасних) частин та обладнання, потрібних для виконання робіт, згідно п. 1.2 цього Договору (п.2.1. Договору).

Договірна ціна на закупівлю комплектуючих (запасних) частин та обладнання узгоджується сторонами, шляхом підписання додаткової угоди до цього договору з урахуванням п. 1.3 цього договору (п. 2.2 Договору).

Розрахунок між Замовником і Підрядником провадиться в національній валюті України, у безготівковій формі, шляхом перерахування Замовником грошової суми, зазначеної в п. 2.1. даного Договору на поточний рахунок Підрядника в два етапи:

Перший етап - 50 (п'ятдесят) % протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати підписання цього Договору.

Другий етап - 50 (п'ятдесят) % протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання ОСОБА_4 приймання-передачі виконаних робіт ( п. 3.1 Договору).

Відповідно до п. 5.2.5 Договору замовник зобов'язаний прийняти виконані Підрядником роботи, після закінчення ремонту та тестування, передати для підписання та узгодити шляхом підписання "ОСОБА_4 приймання-передачі виконаних робіт" протягом 3 (трьох) робочих днів. У разі не підписання "ОСОБА_4 приймання-передачі виконаних робіт" Замовником, Замовник зобов'язаний протягом 3 (трьох) робочих днів направити рекомендованим листом з повідомленням про вручення, мотивовану відмову від підписання ОСОБА_4 приймання-передачі виконаних робіт та викликати представника Підрядника для узгодження умов недоліків відмови від підписання ОСОБА_4 приймання-передачі виконаних робіт. Якщо мотивована відмова від підписання "ОСОБА_4 приймання-передачі виконаних робіт" не була відправлена Підряднику, акт приймання-передачі виконаних робіт вважається узгодженим. Датою виконання ремонтних робіт є дата ОСОБА_4 приймання-передачі виконаних робіт.

Як передбачено Специфікацією №1 від 02.04.2015р., підписаною сторонами, позивач зобов'язався провести ремонтні роботи верстату моделі ИС800ПМФ4, а відповідач - здійснити оплату виконаних робіт, згідно до умов п.3.1.1 та 3.1.2 Договору.

Як зазначає позивач у позові, оплата платежу відповідно до п. 3.1.1. Договору була виконана відповідачем до початку виконання робіт в сумі 75 000,00 грн., згідно виписки Банку від 08.05.2015 р.

Позивач, на виконання своїх зобов'язань, здійснив роботи з ремонту верстату моделі ИС800ПМФ4 в повному обсязі 07 липня 2015 p., що підтверджується ОСОБА_4 прийому-передачі виконаних робіт та а виконання вимог п. 5.2.5 Договору даний ОСОБА_4 приймання-передачі направлено відповідачу.

Позивач стверджує, що відповідач, в свою чергу, порушив умови Договору та вказаної Специфікації від 02.04.2015 p., свої зобов'язання у повному обсязі не виконав, другий етап належної оплати не здійснив. Лише частково, в порушення строків оплати, здійснив перерахунок коштів на користь позивача та порушив зобов'язання щодо приймання виконаних робіт, а саме: недоліків до виконаної роботи не заявив, мотивованої відмови від підписання ОСОБА_4 не надав. Так, позивачем в односторонньому порядку було здійснено узгодження ОСОБА_4 приймання-передачі виконаних робіт шляхом затвердження зі сторони директора.

17 листопада 2015 р. за вих. № 193 ПП ВКФ "АКМА" було направлено на адресу відповідача досудову вимогу до Договору підряду №01-2015 від 02.04.2015р.; копію опису вкладання від 23.09.2015р.; повідомлення про вручення відправлення 25.09.2015р.; копію повідомлення про вручення відправлення 30.10.2015р.; копію повідомлення про вручення відправлення 03.11.2015р.

Відповідь на адресу позивача не надійшла, ОСОБА_4 приймання-передачі виконаних робіт в жодній з редакцій відповідачем (Підрядником) не підписано, остаточну оплату за виконані роботи в сумі 45 000,00 грн. не було здійснено, що і стало приводом для звернення позивача до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані позивачем докази та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до норм статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

12.05.2016 р. позивач надав суду копії банківських виписок на підтвердження сплати відповідачем частини суми основного боргу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не належним чином виконав своє грошове зобов'язання в строки та в розмірі передбаченому п. п. 2.1, 3.1.2 Договору підряду від 02 квітня 2015 року за №01-2015 за надані послуги з виконання робіт по ремонту верстата моделі ИС800ПМФ4 відповідно до Специфікації №1 до Договору, внаслідок чого не сплатив суму коштів у розмірі 45 000 грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати виконаних робіт за договором та факту наявності заборгованості у розмірі 45 000,00 грн., вимоги позивача про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню в повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 23 007,25 грн. - пені, 1 422,74 грн. - 3 % річних, 1 883,95 грн. - інфляційних втрат та 17 310,00 грн. - штрафу за період з 11.07.2015 р. по 28.03.2016 р.

Позивач стверджує, що ним 07.07.2015 р. в односторонньому порядку було узгоджено ОСОБА_4 приймання-передачі виконаних робіт шляхом затвердження зі сторони директора.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує факт виконання позивачем робіт та зазначає, що роботи прийняті ним без зауважень.

Однак, в матеріалах справи містяться копії актів приймання виконаних робіт від 07.07.2015 р. на яких міститься дата узгодження позивачем 01.09.2015 р., а відповідачем 07.12.2015 р.

Позивач у своїх вимогах зазначає, що з врахуванням п. 3.1.2 Договору слід вважати кінцевий строк здійснення платежу 10.07.2015 р.

Судом встановлено, що при нарахуванні штрафу, пені, 3% річних та інфляційних втрат позивачем невірно визначено початок перебігу строку прострочення.

Згідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частина 5 статті 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.09.2015 р. позивачем було направлено на адресу відповідача цінний лист з описом вкладення (а.с. 24), відповідно до якого позивач 25.09.2015р. (поштове повідомлення а.с. 24 - зворотній бік) отримав: лист № 117, копію акту від 07.07.2015 р., копію акту приймання передачі виконаних робіт від 07.07.2015 р., копію квитанції та рахунок.

Відповідно до п. 3.1.2. Договору Другий етап - 50 (п'ятдесят) % Замовник сплачує протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання ОСОБА_4 приймання-передачі виконаних робіт.

Відтак, суд дійшов висновку, що з урахуванням п. 3.1.2 Договору та датою отримання копії акту відповідачем кінцевий строк здійснення платежу 01.10.2015 р.,

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

В пункті 6.2. Договору Сторони погодили, що у разі порушення виконання п.3.1.2. Договору Замовник зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 0,1% від неоплаченої суми за кожен день прострочки.

Як вже зазначалося, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України передбачений п. 6.2 Договору "штраф" фактично підпадає під визначення пені.

Відтак, передбачений пунктом 6.2 Договору штраф суд розцінює як пеню.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до статті 2 цього закону, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом здійснено перерахунок пені в розмірі 0,1% заявленої до стягнення, яка з урахуванням наведеного становить 11 115,00 грн. за період з 01.10.2015 р. по 28.03.2016 р.

Крім того, позивачем з підстав викладених в актах законодавства України (згідно позовної заяви) нараховано та заявлено до стягнення 23 007,25 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час користування чужими коштами, а саме за період з 11.07.2015 р. по 28.03.2016 р.

Оскільки штраф передбачений п. 6.2 Договору судом розцінено як пеню та задоволено вимоги позивача в цій частині в сумі 11 115,00 грн., пеня в розмірі 23 007,25 грн. не підлягає задоволенню, як така, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

При перевірці нарахованих інфляційних втрат та 3% річних суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають 1 815,00 грн. інфляційних нарахувань за період з 01.10.2015 р. по 28.03.2016 р. та 913,56 грн. 3% річних за період з 01.10.2015 р. по 28.03.2016 р.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву не спростовують обставин викладених у позовній заяві.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АВТОКРАЗ" (вул. Київська, 62, м. Кременчук, Полтавська область, 39631, код 05808735) на користь Приватного підприємства виробничо - комерційної фірми "АКМА" (вул. Героїв Сталінграда, 139К, м. Дніпропетровськ, 49033, код 20278565) 45 000,00 грн. основного боргу, 11 115,00 грн. пені, 1 815,00 грн. інфляційних втрат, 913,56 грн. 3 % річних та 914,94 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.