РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року Справа № 918/145/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Петухов М.Г. , суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

Від позивача: прдеставник не з'явився.

Від відповідача: ОСОБА_1, довіреність № 2 від 19.07.2016р.

Від третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: представники не з'явились.

Розглянувши апеляційну скаргу позивача на рішення господарського суду Рівненської області від 25.04.16 р. у справі № 918/145/16

за позовом Приватного підприємства - фірма "Інтерекопласт"

до Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради

за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетрансбуд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт-Реконструкція", ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

про визнання права спільної часткової власності на п'ятиповерховий житловий будинок за будівельною адресою м. Рівне, вул. Буковинська, 12 (поштова адреса : м. Рівне, вул. Буковинська, 14) з визначенням його ідеальної частки у праві спільної часткової власності на рівні 9/10.

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2016 року Приватне підприємство - фірма "Інтерекопласт" (далі Позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Управління капітального будівництва Рівненського міськвиконкому (далі Відповідач) про визнання права спільної часткової власності на п'ятиповерховий житловий будинок за будівельною адресою м. Рівне, вул. Буковинська, 12 (поштова адреса: м. Рівне, вул. Буковинська, 14) з визначенням його ідеальної частки у праві спільної часткової власності на рівні 9/10. Крім того, позивач просив суд відстрочити сплату судового збору за подання вказаного позову до ухвалення рішення у даній справі.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 25 квітня 2016 рокуу задоволенні позовних вимог у справі № 918/145/16 відмовлено (том 2, а.с. 275-279).

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Рівненської області від 25.04.2016 у справі №918/145/2016, Позивач подав апеляційну скаргу (том 3, а.с. 6-12), в якій просить прийняти апеляційну скаргу до свого провадження та поновити строк на його оскарження. Рішення господарського суду Рівненської області від 25.04.2016 у справі №918/145/2016 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимог ППФ «Інтерекопласт» задоволити, визнати за ППФ «Інтерекопласт» право спільної часткової власності на п'ятиповерховий житловий будинок за будівельною адресою м.Рівне, вул.Буковинська,12 (поштова адреса вул.Буковинська,14) з визначенням його ідеальної частки у праві спільної часткової власності на рівні 9/10. Крім того, апелянт, посилаючись на скрутне фінансове становище, просить відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги(т.3, а.с.15-21).

В апеляційній скарзі Позивач посилається на ту обставину, що господарський суд Рівненської області порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання та винесення помилкового рішення. Крім того, суд не в повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, не застосувавши положення ст. 77 ГПК України, прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у відсутність Позивача, незважаючи на наявність письмового клопотання Позивача про відкладення розгляду справи, чим не забезпечив йому рівних з відповідачем процесуальних прав та позбавив можливості надати докази на захист своїх інтересів.

Крім того, скаржник вважає що доводи, викладені ним у позовній заяві, щодо належного виконання зобов'язань інвестиційного договору та набуття права власності на об'єкт будівництва, підтверджені судовими рішеннями у справах 918/761/15 та 918/1297/14, що набрали законної сили.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.06.2016 поновлено строк на подання апеляційної скарги Позивачу ППФ «Інтерекопласт», прийнято апеляційну скаргу до провадження, справу призначено до слухання на 20 липня 2016 року на 10 год. 00 хвилин. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про відстрочку сплати судового збору, сплату судового збору відстрочено до 20 липня 2016 року (т.3, а.с.4-5).

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду ОСОБА_8 від 19.07.16р. у справі № 918/145/16 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Василишина А.Р., судді Філіпової Т.Л. та відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено автоматичну заміну складу колегії суддів. Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до колегії суддів у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Петухов М.Г., суддя Розізнана І.В.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 19 липня 2016 року призначено розгляд апеляційної скарги Позивача колегією суддів у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Петухов М.Г., суддя Розізнана І.В. (т.3, а.с. 36).

19 липня 2016 року через канцелярію суду надійшов відзив Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради на апеляційну скаргу, у якому Відповідач просить апеляційну скаргу ППФ «Інтерекопласт» залишити без задоволення, рішення господарського суду Рівненської області від 25.04.2016 без змін (т.3, а.с.37-45).

Зокрема, у даному відзиві Відповідач вказує, що договір підряду, на який посилається Позивач як на підставу набуття права власності на частину багатоквартирного будинку, є розірваний, і багатоквартирний будинок був на час розірвання договору недобудований, що в свою чергу підтверджується рішенням господарського суду Рівненської області від 28.12.2015 у справі № 918/1242/15, яке залишено в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 року. У зв'язку з цим, Позивач не набув права власності на підставах договору та норм законодавства.

Також Відповідач посилається на положення ч.2 ст.5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», згідно яких спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетрансбуд» та товариство з обмеженою відповідальністю «Арт- Реконструкція», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 правом на подання відзиву не скористались.

20 липня 2016 року на адресу Рівненського апеляційного господарського суду через канцелярію надійшло клопотання апелянта про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв'язку із зайнятістю представника Позивача у іншому засіданні (т.3, а.с. 46-47).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 20 липня 2016 року. З урахуванням положень статей 69 та 77 Господарського процесуального кодексу України, застосовуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом та судом, з метою повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, колегією суддів розгляд апеляційної скарги відкладено на 07 вересня 2016 року н а 10 годину 00 хв.( т.3, а.с. 52). Явка сторін обов'язковою не визнавалась.

Представник позивача не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить поштовий конверт, який повернувся з відміткою «Повернуто за закінченням строку зберігання» (а.с. 53).

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетрансбуд» та товариство з обмеженою відповідальністю «Арт - Реконструкція», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення були повідомлені належним чином, про що свідчать поштові конверти, які повернулися з відміткою «Повернуто за закінченням строку зберігання» (а.с. 54-60).

Згідно з пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26 грудня 2011 року, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У відповідності до ст. 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням того, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору і міститься апеляційна скарга Позивача, в котрій викладена його позиція, в правовому полі статей 101, частини 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Позивача, за наявними у справі матеріалами.

Представник Відповідача Управління капітального будівництва Рівненської міської ради, заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає рішення господарського суду Рівненської області від 25.04.2016 у справі № 918/145/16 законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін Позивача та Відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшов до висновку, що рішення господарського суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року слід залишити в силі, апеляційну скаргу Позивача залишити без задоволення. При цьому апеляційний господарський суд виходив з такого.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 15 грудня 2004 року між Управлінням капітального будівництва, в якості Замовника, і ТОВ «Постулат», в якості інвестора було укладено інвестиційний договір з будівництва ж/б 12 МКР-62, на земельній ділянці, яка знаходиться на вул. Буковинській, 12 (будівельна адреса: Буковинська, 14) в м. Рівному. Для фінансування будівництва житлового будинку інвестором були залучені кошти від жителів міста Рівне. Свої зобов'язання за інвестиційним договором ТОВ «Постулат» не виконало.

23 серпня 2006 року між ТОВ «Постулат» (Інвестор-підрядник) та Приватним підприємством фірмою «Інтерекопласт» (Новий інвестор) було укладено договір про переведення прав та обов'язків, відповідно до якого, права та обов'язки Інвестора - підрядника по інвестиційному договору з будівництва ж/б 12 МКР-62, перейшли до Нового інвестора.

В результаті укладення Договору про переведення прав та обов'язків від 23.08.2006р. між ТОВ «Постулат» (Інвестором - підрядником), ППФ «Інтерекопласт» (Новим Інвестором) та УКБ міськвиконкому (Замовником), сторони погодили перелік квартир, які після введення будинку в експлуатацію Новий Інвестор - ППФ «Інтерекопласт» зобов'язується передати Замовнику, а той, в свою чергу, зобов»язується їх передати фізичним особам, які уклали інвестиційні договори з Інвестором-підрядником (ТОВ «Постулат»).

Таким чином, до Управління капітального будівництва перейшли зобов'язання від ТОВ «Постулат» перед фізичними особами щодо передачі їм придбаних квартир після прийняття в експлуатацію житлового будинку за будівельною адресою: вул. Буковинська, 12 в м. Рівному.

В свою чергу, обов'язок щодо фінансування та завершення будівництва даного житлового будинку взяв на себе Позивач.

23.08.2006 між Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради, як замовником, та Приватним підприємством фірма «Інтерекопласт», як інвестором, укладено інвестиційний договір про будівництво житлового будинку за адресою вул.Буковинська, 12 (том 1, а.с.9-12).

Відповідно до п.1.1 Договору, Замовник приймає на себе права та обов'язки Замовника з будівництва будинку на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: вул.Буковинська, 12, м.Рівне (надалі "Об'єкт"), а Інвестор фінансує та виконує будівництво Об'єкту.

Згідно п.1.2 Договору, вартість робіт в обсязі, необхідному для будівництва Об'єкту та витрати по інженерному забезпеченню в обсязі, необхідному для його експлуатації визначаються проектно-кошторисною документацією, що підписується сторонами окремо і є невід'ємною частиною даного Договору.

Розділами 2 та 3 Договору визначено обов'язки Інвестора та Замовника, а розділом 4 встановлено розподіл власності.

Строк дії даного Договору, згідно п.7.1 - до моменту його остаточного належного виконання.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про спільну діяльність, що здійснюється шляхом інвестування.

Згідно п. 8.3 Договору, замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку в разі не фінансування будівництва на суму менше 150 000 грн. щокварталу.

В подальшому, Управлінням капітального будівництва направлено Приватному підприємству фірмі "Інтерекопласт" повідомлення про розірвання договору№ 01-19/579 від 02.07.2015р. на підставі п. 8.3 Договору, яке отримане останнім 14.07.2015р. (том 1, а.с.88).

19.06.15р. Управлінням капітального будівництва в газеті "Вісті Рівненщини" було розміщено оголошення про пошук інвестора для добудови об'єкту.

09.10.2015 року між Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненського міської ради (замовник) та ТОВ "Арт-реконструкція" (інвестор) було укладено договір № 0110 про організацію будівництва житлового будинку по вул. Буковинська, 12 в м. Рівне (том 1, а.с.90-92).

За умовами Договору № 0110 про організацію будівництва житлового будинку по вул. Буковинська, 12 в м. Рівному Управління капітального будівництва надало ТОВ "Арт-реконструкція" будівельний майданчик для будівництва, проектну документацію та незавершене будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12, а ТОВ "Арт-реконструкція" зобов'язалось на власний ризик та за власні кошти забезпечити реалізацію інвестиційного проекту з будівництва об'єкту.

19 жовтня 2015 року між Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненької міської ради (замовник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Арт-Реконструкція" (інвестор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетрансбуд" (підрядник) був укладений договір генпідряду №17 (том 1, а.с.93-95).

30 жовтня 2015 року між Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненької міської ради (замовник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Арт-Реконструкція" (інвестор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетрансбуд" (підрядник) укладено додаткову угоду №1 до Договору генпідряду №17 від 19.10.2015р., відповідно до пункту ІІ-А якої Договір генпідряду №17 був викладений в новій редакції (том 1, а.с.95-97).

08.12.2015 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області подано та зареєстровано останньою декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності житлового будинку за будівельною адресою м.Рівне, вул.Буковинська,12 (том 1, а.с.33-38).

У зв'язку з тим, що Відповідач не зазначив Позивача ОСОБА_9 підрядником вищевказаного будинку, та ухиляється від складання відповідного розподільчого акту, Позивач звернувся до господарського суду Рівненської області із позовом про визнання за ним права спільної часткової власності на п'ятиповерховий житловий будинок з визначенням його ідеального частки у праві спільної часткової власності на рівні 9/10.

Предметом розгляду по даній справі є визнання права спільної часткової власності на житловий будинок. При цьому, Позивач в обгрунтування позову посилається на пп. 4.1.1 та 4.1.2 пункту 4.1 Інвестиційного договору про будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 від 23.08.2006 року, і вказує про те, що Інвестор, тобто ПП фірма "Інтерекопласт", є власником об'єкту як в цілому так і власником незавершеного будівництва, частин об'єкту і всіх матеріалів. Зазначає, що саме позивач був і залишається єдиним і законним власником незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 від 23 серпня 2006 року.

Колегія суддів зазначає, що з питань виконання даного договору є ряд судових рішень, що вступили в законну силу і якими встановлено обставини, що стосуються даної справи.

Зокрема, рішенням Господарського суду Рівненської області від 11 серпня 2015 року по справі №918/761/15, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 19 жовтня 2015 року, та на яке посилається Позивач як підставу своїх позовних вимог, встановлено, що будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 здійснюється виключно ППФ "Інтерекопласт» за рахунок власних та залучених коштів відповідно до проектної документації (том 1, а.с.13-28).

У рішенні господарського суду Рівненської області від 20 листопада 2014 року по справі №918/1297/14, яке не оскаржувалося в апеляційному порядку, та на яке посилається Позивач як на обґрунтування своїх позовних вимог, встановлена відсутність порушення ППФ "Інтерекопласт" прав Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради шляхом невиконання умов договору в частині сплати 2,5% від вартості робіт та нефінансуванням будівництва (том 1, а.с.29-32). Цим же рішенням взято до уваги лист Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради від 17.02.2014р. №01-1988, що станом на листопад 2014 року будівництво об'єкту завершено на 95% і до цієї дати ППФ "Інтерекопласт" було виконано роботи загальною вартістю 10 709 929,28 грн. (акти виконаних робіт за формою КБ-2в з початку будівництва по лютий 2007 року включно на загальну вартість будівельно-монтажних робіт 7 158 282,68 грн. + акти виконаних робіт за формою КБ-2в за березень 2007 року на суму 3 551 646,60 грн.).

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що вищевказані судові рішення не встановлюють обставин повного виконання інвестиційного договору, як на те посилається у позовній заяві Позивач.

Крім того, колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що рішенням господарського суду Рівненської області від 28.12.2015 у справі № 918/1242/15, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2016, ППФ «Інтерекопласт» відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору генпідряду№17 від 19.10.2015, укладеного між Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради та ТзОВ «Арт-Реконструкція» (том 1, а.с.66-86). Зокрема, під час розгляду справи суд встановив, що пп. 4.1.1. та 4.1.2 пункту 4.1. Інвестиційного договору, на який посилається ППФ «Інтерекопласт», містять виправлення, а тому для суду на час розгляду справи є неможливим встановлення обставини щодо того, чи є позивач власником об'єкта вцілому, чи його частини, всіх матеріалів, незавершеного будівництва. Крім того, суд встановив, що договір від 23.08.2006 є розірваним з моменту отримання ППФ «Інтерекопласт» повідомлення № 01-19/576 від 14.07.2015.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 28.12.2015 у справі №918/1337/15, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.03.2016, ППФ «Інтерекопласт» відмовлено у задоволенні позовних вимог до Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради та товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудтехнології» про визнання договорів від 09.10.2015 №0110 та від 06.11.2015 № 06/11-15 недійсними. Під час розгляду даної справи суд встановив підстави розірвання інвестиційного договору від 23.08.2006.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом п.2. 6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому немає значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовим рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах) , а не правовій оцінці таких обставин,здійсненій іншим судом.

Щодо вимог про визнання права спільної часткової власності у багатоквартирному будинку, колегія суддів звертає увагу на наступні положення законодавства.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов'язані з реалізацією прав та виконання обов'язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління врегульовані Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - «Закон»).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону, багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовані три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об'єктами нерухомого майна.

Згідно ст. 382 Цивільного кодексу Україна, квартира є об'єктом права власності і становить собою ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.1 Закону, нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об'єктом нерухомого майна.

Згідно п. 3 ч. 1 цієї статті, співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

Пунктом 6 ч.1 цієї статті встановлено, що спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Аналогічне визначення спільного майна багатоквартирного будинку наведене у ч.2ст.382 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно ч.1 ст. 3 Закону спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Частиною 2 ст. 3 Закону встановлено, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Враховуючи наведене, багатоквартирний житловий будинок не є самостійним об'єктом права власності, однак він є будівлею, яка складається із самостійних об'єктів нерухомого майна (квартир та нежитлових приміщень), а також - із спільного майна багатоквартирного будинку, яке є спільною сумісною власністю співвласників.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що позовна вимога про визнання права спільної часткової власності на багатоквартирний житловий будинок з визначенням частки суперечить вимогам ч.2 ст.382 ЦК України, ч.2 ст.4, частинам 1, 2 ст. 3 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а відтак, не підлягає до задоволення.

Крім того, позовна вимога стосується кола осіб, які є власниками квартир та нежитлових приміщень у вказаному будинку. Позивачу відомо про набуття права власності на квартири та нежитлові приміщення у цьому будинку фізичними та юридичними особами, однак не вжито заходів щодо повної Ідентифікації осіб-власників та залучення їх для участі у даній справі.

Розглядаючи позовні вимоги в площині визнання права власності, колегія суддів констатує наступне.

Статтею 331 Цивільного кодексу України врегульований порядок набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незвершеного будівництва.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Пунктом 15 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає.

Частиною 1 ст. 182ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 392ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, особа може звернутись до суду позовом про визнання права власності на майно за умови, що таке право власності у неї виникало.

Разом з тим, судовими рішеннями встановлено, що позивач не є власником об'єкта будівництва як в цілому так і не є власником незавершеного будівництва, частин об'єкту і матеріалів, інвестиційний договір був розірваний на момент звернення позивача до суду.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 331 ЦК України, відповідно до яких право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації, у позивача не виникало право власності на частку п'ятиповерхового житлового будинку на вул. Буковинській, 14 у м. Рівному, оскільки державна реєстрація такого права власності за позивачем не здійснювалась.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 у справі № 6-244цс-14.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що позовна вимога про визнання права власності пред'являється до особи, яка оспорює або не визнає право власності позивача. Такі особи претендують на право власності на річ, яка є предметом спору.

Позивачем інших відповідачів, крім Управління капітального будівництва Рівненського міськвиконкому, не вказано.

Як встановлено судом першої інстанції і не спростовується іншими матеріалами справи, Відповідач не претендує на жодне приміщення у будинку на вул. Буковинській, 14 в м. Рівному. Також, жодне приміщення у будинку на вул. Буковинській, 14 в м. Рівному не належить Управлінню капітального будівництва виконкому Рівненської міської ради на праві власності чи іншому речовому праві.

При цьому, рішення по даній справі не впливає на обсяг прав Управління капітального будівництва Рівненського міськвиконкому щодо вказаного будинку, тому що такі права у відповідача відсутні.

З викладених обставин вбачається, що позовні вимоги не відповідають законодавству та заявлені до неналежного відповідача.

Крім того, враховуючи рішення у справах №918/1242/15, а також №918/1337/15, які набрали законної сили, факт розірвання інвестиційного договору від 23.08.2006р. є встановленим та не підлягає доведенню у даній справі.

Статтею 633 Цивільного кодексу передбачені правові наслідки розірвання договору.

Так, відповідно до ч. 4 вказаної статті сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов»'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Інвестиційний договір від 23.08.2006р., який був розірваний Управління капітального будівництва Рівненського міськвиконкому, не передбачав права сторін вимагати повернення того, що було надано для виконання договору. У зв'язку з цим, позовна вимога про визнання права власності суперечить частині 4 статті 653 ЦК України.

Відповідач повідомив суд, що позивач не звертався до УКБ міськвиконкому з вимогою про відшкодування фактично понесених витрат на будівництво житлового будинку по вул. Буковинська, 12 в м. Рівному.

Щодо посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства та розгляду справи без участі Позивача, судова колегія зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, 25.04.2016р. (в день прийняття рішення у даній справі) представником позивача, подано клопотання про відкладення розгляду справи, за підписом представника, який не приймав участі у розгляді справи, а його повноваження підтверджуються копією довіреності від 27.01.2016р. При цьому судом встановлено, що подана копія довіреності від 27.01.2016р. належним чином не завірена, строк розгляду спору спливає через 6 днів після подання клопотання про відкладення розгляду справи, що є недостатнім для повідомлення учасників процесу та відкладення розгляду справи. Заява про продовження строку вирішення спору не подавалась, у справі відбулось чотири судових засідання, на два з яких позивачем явку повноважного представника не забезпечено без поважних причин, а тому указане клопотання відхилено.

Колегія суддів погоджується із вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку із відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК).

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Так, матеріалами справи підтверджується, що Позивачу було відомо про дату та час судових засідань, зокрема 25.04.2016 року, що стверджується поштовим повідомленням, отриманим останнім 18.04.2016, тому часовий період між судовими засіданнями дозволяв Позивачу вирішити питання про подачу додаткових доказів та участі представника у судовому засіданні.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про відсутність порушення норм процесуального законодавства судом першої інстанції.

Враховуючи все вищеописане, судова колегія вважає, що посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, документально не підтвердженими, такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак, скаржник, в порушення вимог ст.33 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування чи зміни та задоволення апеляційної скарги.

При прийнятті апеляційної скарги до провадження, судом задоволено клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, розмір судового збору за розгляд апеляційної скарги, який обраховується з розрахунку - 110% ставки судового збору за розгляд позовної заяви та майна вартістю 10 690 747,20 грн., на яке позивач просить визнати право власності, становить 176 397,33 грн. та покладається на Позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства - фірми "Інтерекопласт" від 24.05.2016р. на рішення господарського суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року у справі № 918/145/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року у справі № 918/145/16 залишити без змін.

Стягнути із Приватного підприємства - фірми "Інтерекопласт" (вул.. Гагаріна,39, м.Рівне, 33003, ) судовий збір в розмірі 176 397 грн. 33 коп.

Видачу судового наказу доручити господарському суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 918/145/16 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Розізнана І.В.