РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2016Справа №910/13231/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "ГЛОБУС" про відшкодування шкоди в порядку регресу 3 628,89 грн., за участю представників позивача - Крашеніннікової М.І., довіреність 527/2016 від 25.02.2015 року, відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з вимогою до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 3 628,89грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.11.2015 року у м. Києві на просп. Червонозоряний сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Skoda Fabia" д.н. НОМЕР_1 (застрахований у позивача транспортний засіб) та автомобіля Toyota Camry д.н. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2.

Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 11 050,08 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Toyota Camry" д.н. НОМЕР_2 була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "ГЛОБУС".

Ухвалою господарського суду м. Києва від 21.07.2016 року порушено провадження та призначено до розгляду на 22.08.2016 року.

31.08.2016 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив, в якому він просив відмовити в задоволенні позовної заяви та провести розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Представник відповідача у судове засідання 05.09.2016 року не з'явилися, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 64 ГПК України.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника позивача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з довідки 1-ї роти 1-го батальйону УПС МВС України в м. Києві 21.01.2016 року у справі №752/458/16-п, 26.11.2015 року у м. Києві на з просп. Червонозоряний, ОСОБА_2, керуючи автомобілем Toyota Camry д.н. НОМЕР_2, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Skoda Fabia д.н. НОМЕР_1.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.01.2016 року у справі №752/458/16-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль Skoda Fabia д.н. НОМЕР_1.

Пошкоджений автомобіль був застрахований позивачем на підставі договору страхування транспортного засобу №15000281 від 17.04.2015 року.

Згідно акту №687/16 розрахунку матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу від 16.05.2016 року, вартість ремонту пошкодженого автомобіля Skoda Fabia д.н. НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу склала 8 364,35 грн.

Згідно наряду-замовлення №УКК3005513/УКН0002405 від 22.08.2016 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Skoda Fabia д.н. НОМЕР_1 склала 12 776,23 грн.

Як вбачається з страхового акту № 111113 від 19.01.2016 року позивачем встановлено факт настання страхового випадку та вирішено виплатити страхове відшкодування на загальну суму 11 050,08 грн.

Зазначені кошти в розмірі 11 050,08 грн. позивачем були виплачені, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 1097 від 20.01.2016 року.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортним засобом - автомобілем Toyota Camry д.н. НОМЕР_2, який спричинив ДТП та заподіяв збитки автомобілю Skoda Fabia д.н. НОМЕР_1, керував ОСОБА_2.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Toyota Camry д.н. НОМЕР_2, ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку.

Тому, ОСОБА_2 є особою, відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю Skoda Fabia д.н. НОМЕР_1, у результаті пошкодження цього автомобіля при ДТП.

Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну внаслідок експлуатації автомобіля Toyota Camry д.н. НОМЕР_2 була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "ГЛОБУС", про що було укладено договір (поліс) № АЕ/2694999 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля Skoda Fabia д.н. НОМЕР_1, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Водночас, згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Тобто, відповідач, як страховик винної у ДТП особи, зобов'язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі (у цьому випадку - позивачу) в обсязі, визначеному Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Якщо ж існує різниця між сумою відшкодування, визначеною Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та фактичним розміром збитків (що мало місце в цьому випаду), то ця різниця має бути відшкодована особою, винною в їх заподіянні (винуватцем ДТП).

Визначення розміру та виплати страхового відшкодування за договорами добровільного майнового страхування і договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності мають різне правове регулювання і в кожному випадку на страховика не можна покладати більшу відповідальність, ніж та, що передбачена відповідним законом та договором зі страхувальником.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду від 06.04.2016 року по справі № 910/25583/15.

Частиною п'ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду автомобілю Skoda Fabia д.н. НОМЕР_1, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та беручи до уваги те, що розмір збитків розраховується, виходячи із вартості матеріального збитку з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та ліміту відповідальності, за вирахуванням суми франшизи 510,00 грн. передбаченої договором (полісом) № АЕ/2694999 та становить 7 854,35 грн. (8 364,35 грн. (розмір матеріального збитку з урахуванням зносу) мінус 510,00 грн. (франшиза).

Водночас судом встановлено, що вказана сума була сплачена відповідачем на користь позивача до подання позивачем позовної заяви, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №1716 від 25.05.2016 року на суму 7 854,35 грн.

Таким чином, з урахуванням того, що страхове відшкодування розраховане у порядку, встановленому законодавством, в розмірі 7 854,35 грн. було відшкодовано відповідачем на користь позивача, позовні вимоги про стягнення з позивача на користь відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 3 628,89 грн. є необґрунтованими, а тому у позові слід відмовити.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 12.09.2016р.

Суддя С.О. Чебикіна