ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

21 вересня 2016 року Справа № 910/4554/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Барицької Т.Л.,
суддів:Губенко Н.М.,
Іванової Л.Б.,
перевіривши касаційну скаргуДержавного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2016
та на рішеннягосподарського суду міста Києва від 27.04.2016
у справі№910/4554/16 господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Бізтех"
доДержавного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1. Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві; 2. Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів;
провизнання недійсним договору в частині та стягнення 44356919,05 грн.

ВСТАНОВИВ:

Подана 22.06.2016 (відповідно до штампу канцелярії Київського апеляційного господарського суду на титульному аркуші касаційної скарги) Державним науково-дослідним інститутом з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи (далі - скаржник) касаційна скарга №б/н від 21.07.2016 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2016 та на рішення господарського суду міста Києва від 27.04.2016 у справі №910/4554/16 не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з наступних підстав.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду зправ людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 ГПК України до касаційної скарги додаються, зокрема, докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 1111 ГПК України особа, яка подала касаційну скаргу, надсилає іншій стороні у справі копії касаційної скарги і доданих до неї документів, які у цієї сторони відсутні.

Виходячи зі змісту наведених норм, особа, яка оскаржує судове рішення, повинна надавати суду прямий доказ, який однозначно свідчив би про повідомлення сторін про оскарження особою судових рішень.

Не повідомлена належним чином сторона у справі, як учасник господарського процесу, позбавлена можливості володіти об'єктивною інформацією стосовно руху господарського процесу.

Пунктом 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 №11 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у застосуванні п. 3 ч. 1 ст. 1113 ГПК України господарському суду необхідно враховувати, що належним доказом надсилання іншій стороні у справі копії касаційної скарги і доданих до неї документів можна вважати розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового зв'язку (оригінал касового чека, розрахункової квитанції тощо).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Згідно з п. 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Аналогічної правової позиції щодо необхідності дотримання вимог ст. 36 ГПК України при поданні письмових доказів дотримується Верховний Суд України у постановах від 18.11.2003 у справі №4/182 та від 28.10.2008 у справі №53/230-07.

Пунктом 5.27 наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55, яким затверджено Національний стандарт України Державної уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003", визначено порядок засвідчення копій документів, а саме: відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23.

Заявник касаційної скарги, як доказ в підтвердження надсилання примірника касаційної скарги іншим учасникам у даній справі, додав до касаційної скарги ксерокопії фіскальних чеків №№1656, 1657, 1655 від 21.07.2016 та ксерокопії вкладення до цінного листа від 21.07.2016.

Проте, надані скаржником до касаційної скарги документи на підтвердження направлення іншим сторонам у справі примірника касаційної скарги, не можуть розцінюватися як належні докази в розумінні ст. 34 ГПК України, оскільки, по-перше, відсутність оригіналів фіскальних чеків позбавляє касаційну інстанцію можливості оцінити дані документи як належний доказ направлення копії касаційної скарги сторонам у справі, по-друге, надані скаржником докази надіслання (ксерокопії фіскальних чеків та описів вкладення) не відповідають вимогам ст. 36 ГПК України та п. 5.27 стандарту, позаяк суд касаційної інстанції приходить до висновку, що скаржником належним чином не дотримані вимоги ст. 1111 ГПК України щодо надсилання сторонам у справі копії касаційної скарги та представлення відповідних доказів до суду касаційної інстанції, що є підставою для повернення касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 1 статті 1113 ГПК України.

Неповідомлення сторони у справі про звернення з касаційною скаргою порушує процесуальні права цієї сторони, принципи рівності та змагальності сторін, закріплені статтями 42, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, касаційна інстанція зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 1113 ГПК України, скаржник не позбавлений можливості повторного подання касаційної скарги після усунення зазначених недоліків в загальному порядку, тобто з дотриманням вимог процесуального законодавства, зокрема, приписів розділу ХІІ1 ГПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 86, п. 3 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи на постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2016 та на рішення господарського суду міста Києва від 27.04.2016 у справі №910/4554/16 повернути скаржнику без розгляду.

Справу №910/4554/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.Л. Барицька

Судді: Н.М. Губенко

Л.Б. Іванова