КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2016 р. Справа№ 910/28280/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача не з'явився

від відповідача 1 не з'явився

від відповідача 2 Русскіна О.В. - дов. б/н від 18.07.2016 року

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕТАВ АВТО»

на рішення господарського суду міста Києва

від 20.04.2016 року (суддя Трофименко Т.Ю.)

у справі № 910/28280/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«СЕТАВ АВТО» (далі - ТОВ «СЕТАВ АВТО»)

до 1) Публічного акціонерного товариства «АСТРА БАНК»

(далі - ПАТ «АСТРА БАНК»)

2) Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

(далі - ПАТ «Дельта Банк»)

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.04.2016 року у справі № 910/28280/15 позов задоволено частково. Визнано недійсним п. 3.2.13. Кредитного договору № 76004 від 05.09.2013, укладеного між ПАТ «АСТРА БАНК» та ТОВ «СЕТАВ АВТО». Стягнуто з ПАТ «АСТРА БАНК» на користь ТОВ «СЕТАВ АВТО» витрати по сплаті судового збору в розмірі 121 грн. 80 коп. В решті позову відмовлено повністю.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що при винесенні оскаржуваного рішення суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував та встановив обставини справи, що мають суттєве значення для справи, неналежно їх дослідив та оцінив. На думку апелянта, підвищення процентної ставки не може встановлюватись банком як санкція за порушення умов Кредитного договору та застосовуватись в односторонньому порядку відповідачем. Положення п.п. 3.2.3 - 3.2.7, 3.2.15 - 3.2.17 Кредитного договору є порушенням одного з принципів цивільно-правових відносин, які закріплені в ст. 3 ЦК України - принципу спаведливості тощо.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, справу № 910/28280/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді: Гончаров С.А., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 року апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження у визначеному складі суду та розгляд справи призначено на 14.06.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016 року заяву судді Київського апеляційного господарського суду Суліма В.В. про самовідвід від розгляду справи № 910/28280/15 задоволено, справу передано для визначення складу суду відповідно до ч. 3 ст. 2-1 ГПК України.

В зв'язку із задоволенням відводу судді, на підставі розпорядження № 09-52/2330/16 від 15.06.2016 року проведено повторний автоматизований розподіл справи № 910/28280/15 та визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2016 року апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження у визначеному складі суду, розгляд справи призначено на 12.07.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 року розгляд справи відкладено на 06.09.2016 року через нез'явлення в судове засідання представників позивача та відповідача-1.

В судове засідання 06.09.2016 року з'явився представник відповідача-2, представники позивача та відповідача-1 повторно не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, на підтвердження цього в матеріалах справи наявні повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини своєї неявки апеляційний господарський суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали.

Представник відповідача-2 доводи скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін. Проти розгляду справи за відсутності представників позивача та відповідача-1 не заперечував.

Оскільки позивач та відповідач-1 належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи й в матеріалах справи наявні відповідні докази з цього приводу, неявка представників позивача та відповідача-1 не перешкоджає вирішенню спору, відтак апеляційний господарський суд вважав за необхідне справу розглянути за їх відсутності за наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 99 ГПК України справи в апеляційній інстанції переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням передбачених у цьому розділі особливостей. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

В процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 101 ГПК України).

Заслухавши пояснення представника відповідача-2, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ТОВ «СЕТАВ АВТО» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «АСТРА БАНК» про визнання Кредитного договору № 76004 від 05.09.2013 року недійсним. В обґрунтування своїх вимог зазначив. що оспорюваний договір є недійсним, адже банком декілька разів підвищувалось процентну ставку й підвищення процентної ставки не може встановлюватися банком як санкція за порушення умов Кредитного договору та застосовуватися в односторонньому порядку відповідачем. Положення п. 3.2.7 Кредитного договору суперечить вимогам ст. ст. 91, 92 ЦК України, оскільки обмежує цивільну правоздатність юридичної особи.

Суд першої інстанції, заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, відтак позов задовольнив частково.

Так, задовольняючи позов частково, місцевий суд посилався на не доведення позивачем наявних обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів та настання відповідних наслідків щодо оспорюваного договору, окрім приписів п. 3.2.13, відтак позовні вимоги задовольнив частково лише в частині визнання недійсними умов п. 3.2.14 Договору, в решті позову відмовив тощо.

Як встановлено матеріалами справи, 05.09.2013 року між ПАТ «АСТРА БАНК» (кредитором) та ТОВ «СЕТАВ АВТО» (позичальником) було укладено Кредитний договір № 76004 (далі -Договір), за умовами п. 1.1. якого кредитор надає позичальнику не відновлювану кредитну лінію в межах 2 000 000,00 грн. кредитного ліміту, а позичальник зобов'язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування ними та комісії в порядку, розмірі та в строк, які передбачені цим договором. Кредит надається траншами (частинами) за письмовим клопотанням про його надання до моменту отримання позичальником всієї суми кредитного ліміту або до досягнення максимально можливого рівня заборгованості за кредитом, встановленого на відповідну дату згідно з визначеним у додатку № 1 до цього договору графіком (п. 1.1 Договору).

За умовами п. 1.2. Договору загальний строк кредиту - з «05» вересня 2013 року по «01» липня 2018 року включно. Наступний робочий день, що слідує за днем, який є останнім днем строку кредиту, встановлений в абзаці першому цього пункту договору, вважається днем початку періоду прострочення по поверненню кредитних коштів з наслідками, передбаченими законодавством України та цим Договором.

Положеннями п. 1.5.1. Договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти за користування кредитом щомісячно із розрахунку 21% річних.

У разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, кредитор на підставі п. 2.12 Договору має право ініціювати зміну розміру процентних ставок за цим договором. Про намір змінити розмір процентних ставок кредитор зобов'язаний письмово повідомити позичальника не пізніше ніж за п'ятнадцять робочих днів до дати початку нарахування процентів за кредитом відповідно до нових ставок, а також надати для укладення проект договору про внесення змін та доповнень до цього договору. У випадку, якщо позичальник погодиться зі зміненим розміром процентних ставок, він зобов'язаний протягом п'яти робочих днів з дня отримання повідомлення від кредитора підписати наданий кредитором проект договору про внесення змін та доповнень до цього договору і повернути його кредитору. У випадку, якщо позичальник не погодиться зі зміненим розміром процентних ставок, в тому числі не поверне підписаний договір про внесення змін та доповнень до цього договору про зміну розміру процентних ставок відповідно до п. 2.11.2 цього договору, він зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту отримання повідомлення від кредитора повернути кредиторові кредит, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції в повному обсязі.

Крім цього, за приписами п.п. 3.2.7, 3.2.17 Договору сторони погодили, що у випадку порушення позичальником будь-якої з умов п.п. 3.2.3 - 3.2.6 Договору, розмір процентної ставки за користування кредитом, яка сплачується позичальником згідно п. 1.5 Договору, починаючи з дати, наступної за датою порушення, встановлюється в розмірі 32,25% річних. У разі невиконання вимог п. 3.2.15 та/або п. 3.2.16 позичальник зобов'язується починаючи з 01 числа наступного місяця за звітним (якщо 01 число припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то починаючи з першого робочого дня) сплачувати кредитору проценти за користування кредитом за ставкою 32,25% річних.

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного повернення кредиту, сплати процентів, комісій, можливих штрафних санкцій до повного виконання усіх умов (п. 8.9 Договору).

02.12.2013 року між ПАТ «АСТРА БАНК» (продавцем) та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» (покупцем) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами п. 2.1. якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець - купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинного правочину, визначено ст.203 ЦК України, а загальні підстави визнання недійсними угод й настання відповідних наслідків - ст.ст.215, 216 ЦК України.

Так, згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, які передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Положеннями ч. 2 ст. 345 ГК України встановлено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, який укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вище згадувалось, підставою недійсності правочину на підставі ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, виходячи з наведених приписів закону, позивач звертаючись до суду із вимогою про визнання недійсним кредитного договору, зобов'язаний довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними на момент їх вчинення і настання відповідних наслідків.

Господарське зобов'язання на підставі ч. 1 ст. 207 ГК України, яке не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У відповідності до ч. 1 та 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Наведене свідчить, що розмір процентів за кредитним договором і порядок їх сплати є договірними умовами, які узгоджуються сторонами Кредитного договору. Відтак апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що умови п.п. 2.11, 3.2.7, 3.2.17 Договору свідчать про погодження сторонами згідно ст. 1056-1 ЦК України змінюваної процентної ставки й це не суперечить вимогам діючого законодавства та умовам укладеного між сторонами Договору. Крім цього, позивач в пункті 8.8 генерального договору підтвердив, що на момент підписання цього договору він ознайомлений та згодний з тарифами та ставками кредитора.

У відповідності до п. 3.2.13 Договору позичальник зобов'язується на строк дії Договору без письмового дозволу кредитора: не виступати позичальником, гарантом або поручителем, авалістом по відношенню до інших юридичних та фізичних осіб; не здійснювати певних дій щодо реорганізації позичальника та його органів управління, утворення нових юридичних осіб за участю позичальника, а також без письмового повідомлення кредитора не переходити на розрахунково-касове обслуговування в інший банк та не відкривати поточні рахунки в інших банках.

За висновками суду першої інстанції, з якою погоджується й апеляційний суд, умови п. 3.2.13 Договору обмежують права юридичної особи, обмеження прав таким чином прямо не встановлено законом. Недійсність положень п. 3.2.13 Договору не впливає на дійсність всього правочину, який було укладено сторонами тощо.

Таким чином, місцевий суд дійшов вірногоо висновку, що позивачем не доведено наявності обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів та настання відповідних наслідків щодо оспорюваного договору, окрім положень п. 3.2.13, відтак правомірно позов задовольнив частково.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕТАВ АВТО» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2016 року у справі № 910/28280/15 - без змін.

Матеріали справи № 910/28280/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун