КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2016 р. Справа№ 910/11163/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників:

позивача: Бабак Б.С., довіреність б/н від 04.11.2015,

відповідача: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2016

у справі №910/11163/16 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 8308,55 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.07.2016 у справі №910/11163/16 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02002, м. Київ, бул. Русанівський, 8; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (36020, м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 14-А/22; ) 6939 грн 47 коп. матеріальної шкоди, 1011 грн 55 коп. - пені, 73 грн 01 коп. - 3% річних, 284 грн 52 коп. - інфляційні втрати та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду м. Києва від 14.07.2016 у справі №910/11163/16, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, а саме стягнення коштів з Моторного (транспортного) страхового бюро України, судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2016 апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України було передано для розгляду колегії суддів під головуванням судді Андрієнка В.В., суддів Буравльова С.І., Шапрана В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2016 апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України прийнято до провадження у визначеному складі суддів та призначено до розгляду на 13.09.2016.

12.09.2016 до відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) КАГС від представника позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд рішення Господарського суду м. Києва від 14.07.2016 у справі №910/11163/146 залишити без змін,а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання, яке відбулось 13.09.2016 не з'явився представник відповідача.

Відповідно до п. 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами пленуму ВГСУ від 16.12.2015) розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Головуючим суддею було встановлено, що про час та дату судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, відповідно до наявних в матеріалах справи поверненнях повідомлень про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 15.08.2016) під № 040, 042. Причини неявки представник відповідача суду не повідомив і не направив на адресу суду відповідних заяв чи клопотань.

Отже, враховуючи належне повідомлення всіх учасників судового процесу про дату та місце судового засідання, колегія суддів вирішили слухати справу без представника відповідача. Представник позивача надав суду усні пояснення стосовно апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, яке відбулось 13.09.2016 (після проведення колегією суддів наради) було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.11.2013 між ФОП ОСОБА_3 (за договором - новий кредитор) та ОСОБА_4 (за договором - первісний кредитор) укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування, відповідно до якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор прийняв права вимоги, що виникли у первісного кредитора, у зв'язку з фактом настання дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля Nissan Note, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, відповідальність якого застрахована згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів від 29.10.2012 № АЕ/0647502 в страховій компанії ПрАТ "СК "Лафорт".

Також, 06.11.2013 між позивачем (за договором - фактор) та ФОП ОСОБА_3 (за договором - клієнт) укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу № 2/06-11/2013, відповідно до умов п.1.1 якого клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов'язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що виникли у клієнта з Договору відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування від 06.11.2013.

Відповідно до п.1.3 договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов'язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.

За умовами п.1.3 договору, право, передане фактору клієнтом за цим договором, складає суму боргу в розмірі 6939,47 грн.

Відповідно до п.1.4 договору, зобов'язана особа:

- особа, що визнана винною у скоєнні ДТП - ОСОБА_5, страхова компанія: ПрАТ "СК "Лафорт" ();

- Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, передбаченому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Як було встановлено судом першої інстанції, Господарським судом міста Києва (ухвалою від 18.11.2013) порушено провадження у справі № 910/20063/13 про банкрутство приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Лафорт".

Відповідно до ст. 20.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов'язки за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов'язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов'язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

За п. "ґ" ст. 41.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, саме встановлення факту недостатності коштів страхової компанії - учасника МТСБУ для задоволення вимог кредиторів та визнання його банкрутом та/або ліквідація є підставою для здійснення виплат МТСБУ.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 46 вищевказаного Закону після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого, зокрема, додаються: відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів. Якщо ліквідатор не виявив майнових активів, що підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, він зобов'язаний подати господарському суду ліквідаційний баланс, який засвідчує відсутність у банкрута майна. Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута.

Наслідки визнання боржника банкрутом визначено ст. 38 Закону, пунктами 2 та 9 ч. 1 якої, зокрема, встановлено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав, а виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених розділом 3 Закону "Ліквідаційна процедура".

В силу положень ч.ч. 1 та 2 ст. 41 Закону, задоволення вимог кредиторів боржника забезпечує ліквідатор у встановленому цим Законом порядку. Ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема такі повноваження:

- приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження;

- виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута;

- проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута;

- пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості;

- вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб;

- продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані тільки для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Законом. У даному разі, у порядку черговості передбаченої ч. 9 ст. 87 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника у будь-який час до закінчення ліквідаційної процедури має право одночасно задовольнити усі вимоги конкурсних кредиторів відповідно до реєстру вимог кредиторів або надати боржнику грошові кошти, достатні для задоволення всіх вимог кредиторів, у порядку та на умовах, передбачених ст. 31 цього Закону.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідно правовий аналіз наведених вище положень Закону свідчить про те, що факт відсутності майнових активів у визнаного банкрутом боржника та неможливість у зв'язку із цим здійснити розрахунок за його зобов'язаннями може підтверджуватись затвердженими ухвалою господарського суду звітом ліквідатора і ліквідаційним балансом, складеними за результатами проведення комплексу дій щодо пошуку, інвентаризації, оцінки майна боржника та задоволення вимог кредиторів в порядку черговості, визначеної ст. 45 Закону.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у справі № 910/20063/13 було затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ліквідовано банкрута - Приватне акціонерне товариство "Страхова Компанія "Лафорт" та припинено провадження у справі.

Вказаною ухвалою встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені, у зв'язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог.

Отже, факт відсутності майнових активів у визнаного банкрутом страховика - ПАТ "СК "Лафорт" підтверджується затвердженими ухвалою Господарського суду від 06.10.2015 № 910/20063/13 звітом ліквідатора і ліквідаційним балансом товариства.

Також, ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 у справі № 910/20063/13 визнано кредитором ПрАТ "Страхова компанія "Лафорт" позивача, та визнано грошові вимоги ТОВ "Маркс-Капітал" до ПрАТ "Страхова компанія "Лафорт", зокрема, по договору факторингу № 2/06-11/2013 в розмірі 6939,47 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.

Згідно з п. 41.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ у двох випадках: визнання страховка банкрутом або ліквідації страховика, а також у випадку недостатності коштів страховика та існування заборгованості за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За таких умов, враховуючи норми діючого законодавства, суд дійшов висновку щодо покладення на МТСБУ обов'язку відшкодувати позивачу спричинену шкоду на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки однією з умов відшкодування МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, встановлених пунктом "ґ" статті 41.1 цього закону, є доведеність факту недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, за умови відсутності майнових активів у визнаного банкрутом боржника (страховика), та неможливості у зв'язку із цим здійснити розрахунок за його зобов'язаннями.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 1011,55 грн - пені, 73,01 грн - 3% річних та 284,52 грн - інфляційні втрати за період з 03.02.2016 по 10.06.2016.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Як передбачено ч. 5 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 1011,55 грн пені за період з 03.02.2016 по 10.06.2016 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Розмір та період нарахування визначений правильно та арифметично вірно.

Також, за неналежне виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 73,01 грн - 3% річних та 284,52 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема із факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 73,01 грн - 3% річних та 284,52 грн підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та арифметично вірними.

Доводи скаржника про те, що позивач не є потерпілою особою в розумінні положень ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та крім того, грошові вимоги позивача включені до реєстру вимог кредиторів, не є страховим відшкодуванням, а отже не можуть бути відшкодовані за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Як передбачено ст. 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Отже, оскільки ПрАТ "Страхова компанія "Лафорт" не може виконати грошові зобов'язання перед ТОВ "МАРКС.КАПІТАЛ" у зв'язку з ліквідацією цієї страхової компанії, а також враховуючи те, що під час провадження у справі про банкрутство не було виявлено майна або інших активів ПрАТ "СК "Лафорт", за рахунок яких можливо було задовольнити грошові вимоги, тому обов'язок по відшкодуванню грошових зобов'язань страхової команії покладається на Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 14.07.2016 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м. Києва від 14.07.2016 у справі №910/11163/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/11163/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран