ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2016р. Справа№ 914/2018/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю БСМ Енерджі, м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Південьзахіделектромережбуд, м. Львів

про стягнення заборгованості.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник

від відповідача: ОСОБА_2 - представник

Розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю БСМ Енерджі до Публічного акціонерного товариства Південьзахіделектромережбуд про стягнення 798 302, 99 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.08.2016 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.08.2016 р.

При поданні позовної заяви до суду позивачем була також подана заява про забезпечення позову. Ухвалою суду від 22.08.2016 р. в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову було відмовлено.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідній ухвалі суду.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та усних поясненнях. Крім того, представник позивача подав заяву, в якій уточнив позовні вимоги, оскільки при поданні позовної заяви в прохальній частині цієї заяви ним не було зазначено про стягнення з відповідача на свою користь інфляційних втрат в розмірі 30 525, 29 грн. та 3% річних в розмірі 9 645, 32 грн., хоча в самому тексті позовної заяви та при визначенні ціни позову було зазначено про їх стягнення та уточнив суму основного боргу, оскільки з моменту подання позовної заяви відповідачем частина заборгованості була сплачена, тому сума боргу становить 758 132, 38 грн. Додатково представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1 558, 86 грн., повязані з явкою представника позивача в судове засідання.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.09.2016 р. позовні вимоги не заперечив, вимог суду, зазначених в ухвалах про порушення справи та про відкладення справи не виконав, витребуваних доказів не подав.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи в порядку ст. 75 ГПК України, суд встановив наступне:

Товариство з обмеженою відповідальністю БСМ Енерджі (надалі - позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Публічного акціонерного товариства Південьзахіделектромережбуд (надалі - відповідач) про стягнення 798 302, 99 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 03.11.2015 р. між ним та відповідачем було укладено договір поставки № 0311 (надалі договір). Відповідно до п. 1.1 договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, позивач зобовязується передати у власність відповідача льон коричневий українського походження, врожаю 2015 р., а відповідач зобовязується прийняти товар і сплатити позивачу його вартість.

Поставка товару відбувається на підставі специфікацій до цього договору, які підписуються повноважними представниками сторін, та є невід»ємною частиною цього договору, в яких сторонами узгоджуються ціна, кількість, умови поставки, умови оплати, інші необхідні умови поставки конкретного погодженого обєму товару (п. 1.2 договору).

03.11.2015 р. сторонами було підписано специфікацію № 1 до договору поставки, в якій сторони погодили умови поставки товару.

На виконання умов договору та специфікації, позивач 30.11.2015 р. поставив відповідачу товар у кількості 458, 74 тонн, загальною вартістю 5 183 762, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 30.11.2015 р. № 16.

В порушення умов договору відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобовязань щодо оплати, поставлений позивачем товар ним був оплачений частково в розмірі 4 425 629, 62 грн., у звязку з чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 758 132, 38 грн. (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

31.05.2016 р. позивач на адресу відповідача надіслав претензію в якій просив погасити заборгованість, однак вказана претензія була залишена останнім без відповіді та задоволення.

Таким чином, на час розгляду справи в суді заборгованість відповідача перед позивачем становить 758 132, 38 грн.

Крім стягнення основної заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати в розмірі 30 525, 29 грн. та 3% річних в розмірі 9 645, 32 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступних мотивів.

Відповідно до статті ст. 526 ЦК України, 193 Господарського кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, 03.11.2015 р. між сторонами був укладений договір поставки № 0311, відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, позивач зобовязується передати у власність відповідача льон коричневий українського походження, врожаю 2015 р., а відповідач зобовязується прийняти товар і сплатити позивачу його вартість.

Поставка товару відбувається на підставі специфікацій до цього договору, які підписуються повноважними представниками сторін, та є невід»ємною частиною цього договору, в яких сторонами узгоджуються ціна, кількість, умови поставки, умови оплати, інші необхідні умови поставки конкретного погодженого об»єму товару (п. 1.2 договору).

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

03.11.2015 р. сторонами було підписано специфікацію № 1 до договору, в якій сторони погодили що відповідач здійснює оплату поставленого товару до 15.02.2016 р.

На виконання умов договору та специфікації, 30.11.2015 р. позивач поставив відповідачу товар у кількості 458, 74 тонн, загальною вартістю 5 183 762, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 30.11.2015 р. № 16.

В порушення умов договору відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобовязань, поставлений позивачем товар ним був оплачений частково в розмірі 4 425 629, 62 грн., у звязку з чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 758 132, 38 грн.

Приписами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Зважаючи на те, що представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не заперечив, однак доказів повного погашення заборгованості за поставлений йому позивачем товар не представив, тому позовні вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 758 132, 38 грн. підлягають до задоволення.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 30 525, 29 грн. та 3% річних в розмірі 9 645, 32 грн., суд вважає, що вони розраховані вірно, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на свою користь судових витрат в розмірі 1 558, 86 грн., повязаних з явкою представника позивача в судове засідання, суд зазначає наступне.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» передбачено, що відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які повязані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, повязаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, повязаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи. До інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема, витрати сторін та інших учасників судового процесу, повязані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обовязковою.

Ухвалами суду від 04.08.2016 р. та від 22.08.2016 р. суд зобов'язав позивача направити для участі у розгляді справи свого представника, однак така явка не була визнана судом обовязковою.

Крім того, суд зауважує, що для документального обґрунтування здійснених витрат на відрядження представника мають бути належним чином оформлені відповідні документи, зокрема: наказ про направлення у відрядження, який визначає організаційні дані щодо здійснення відрядження; посвідчення про відрядження, який підтверджує факт перебування працівника у відрядженні відповідно до організаційних даних за наказом про направлення у відрядження та звіт про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт - підтверджує доцільність витрат на відрядження та, після його затвердження керівником підприємства, являється основою для відображення таких витрат у бухгалтерському обліку.

В свою чергу, позивачем додано лише квитки на проїзд поїздом за маршрутом Київ - Львів, Львів - Київ (БМ № 595387, БМ № 595386, БМ № 592861, БМ № 592862), які не можуть бути достатніми доказами понесення позивачем витрат на відрядження його представника в судове засідання.

З огляду на викладене, суд не вбачає достатніх правових підстав для покладення вказаних витрат на відповідача.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір покладається на відповідача повністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд ,-

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Південьзахіделектромережбуд» (79035, м. Львів, вул. Зелена, 151, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БСМ Енерджі» (04074, м. Київ, вул. Лугова, 2а, ) суму в розмірі 810 277, 53 грн., з них:

- 758 132, 38 грн. основного боргу;

- 30 525, 29 грн. інфляційних втрат;

- 9 645, 32 грн. 3% річних;

- 11 974, 54 грн. - судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 16.09.2016 року.

Суддя Манюк П.Т.