УХВАЛА

15.09.2016Справа № 910/5508/15-г

За скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

На дії головного державного виконавця Солом'янського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві

У справі

За позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

До: 1. Приватного підприємства "Кримспецоборудование"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Кримпрокатсервіс"

Про стягнення 500 306,66 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Ільїна І.М. представник за довіреністю № 010-01/2933 від 07.07.16.

Від відповідача: не з'явився

Від ВДВС: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Кримспецоборудование" (далі - відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Кримпрокатсервіс" (далі - відповідач-2) про стягнення з відповідачів солідарно 500 306,66 грн., а саме: 20 138,89 грн. - комісія за управління гарантією, 1 899,10 грн. - пеня, 249,39 грн. - 3% річних, 2 369,28 грн. - збитки від інфляції, 475650,00 грн. - штраф.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.05.15. позов задоволено повністю.

08.06.15. на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

22.07.16. від позивача через відділ діловодства суду надійшла скарга на дії головного державного виконавця Солом'янського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, відповідно до якої скаржник просить суд:

- визнати дії головного державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Козака Романа Павловича неправомірними;

- постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження у ВП № 51162856 від 20.05.2016 скасувати;

- зобов'язати головного державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Козака Романа Павловича прийняти до виконання виконавчий документ - наказ, виданий 08.06.2015 Господарським судом міста Києва на виконання рішення суду від 19.05.15. у справі № 910/5508/15-г про стягнення солідарно з Приватного підприємства «Кримспецоборудование» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кримпрокатсервіс» заборгованості за Договором гарантії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.16. розгляд скарги призначено на 15.09.16.

Представники відповідача та ВДВС в судове засідання 15.09.16. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Скаржником в судовому засіданні 15.09.16. підтримано подану ним скаргу в повному обсязі.

При цьому, судом враховано, що за приписами ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши матеріали скарги та заслухавши пояснення представника скаржника, Господарський суд міста Києва, встановив:

Обґрунтовуючи подану скаргу, стягувач (скаржник) зазначає, що державним виконавцем не вжито відповідних заходів щодо повного, своєчасного та неупередженого вчинення виконавчих дій, дій щодо перевірки майнового стану боржника та можливості виконання рішення суду на території України, яка не є тимчасово окупованою, та безпідставно повернуто позивачу наказ Господарського суду міста Києва від 08.06.15. № 910/5508/15-г.

Частиною 1 статті 121-2 ГПК України встановлено, що скарги на дії чи бездіяльність Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником, або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до п. 9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.12. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), незалежно від того, якою саме особою подано скаргу, і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Законодавством передбачено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статей 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

У силу ст. 124 Конституції України, ст.115 ГПК України, рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон). Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У силу ст. 12 названого Закону сторони виконавчого провадження мають право, між іншим, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.03. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Згідно положень Закону України "Про виконавче провадження" юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду є постанова державного виконавця.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про державну виконавчу службу" дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 3 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Право на таке оскарження може бути реалізовано з дотриманням вимог статей 17, 25, 26, 27, 32, 35, 38, 39 та ін. Закону України "Про виконавче провадження" та в порядку, визначеному статтею 82 цього Закону.

Отже, оскарженню підлягають дії (бездіяльність) державного виконавця оформлені відповідною постановою.

Закон України "Про виконавче провадження", який є спеціальною нормою, не передбачає можливість оскарження всього виконавчого провадження по виконанню виконавчого документа.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" № 14 від 26.12.03. стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів тільки до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції.

Так, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулося до Солом'янського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про примусове виконання рішення, в якій просив відкрити виконавче провадження згідно наказу Господарського суду міста Києва від 08.06.15. № 910/5508/15-г та вжити всі передбачені законодавством заходи примусового виконання наказу.

20.05.16. головним державним виконавцем Солом'янського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Козаком Р.П. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 51162856 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 08.06.15. № 910/5508/15-г, оскільки згідно даних, вказаних у виконавчому документі, боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кримпрокатсервіс» знаходиться на території Автономної Республіки Крим та відсутні підтвердження про те, що він знаходиться у Солом'янському районі міста Києва.

Скаргою № 176-05/506 від 08.06.16. позивач звернувся до начальника Солом'янського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якій просив скасувати постанову від 20.05.16. про відмову у відкритті виконавчого провадження № 51162856.

Відповіддю від 20.06.16. № 1303/11 позивачу було відмовлено в задоволенні скарги.

Так, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення.

Відповідно до 1 ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Як вбачається з виконавчого документа, а саме наказу Господарського суду міста Києва від 08.06.15. № 910/5508/15-г, зокрема, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кримпрокатсервіс» перебувають на території Автономної Республіки Крим, що й стало підставою для винесення головним державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Водночас, положеннями ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження" передбачена можливість проведення виконавчих дій за місцезнаходженням майна юридичної особи, а право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Згідно зі ст. 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст. 179 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Отже, належні відповідачу грошові кошти, які обліковуються на відкритих ним рахунках у банківських установах, є майном боржника в розумінні ст.ст. 177, 179, 190, 192 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

При цьому, заявою про примусове виконання рішення позивач повідомив відділ державної виконавчої служби про те, що йому стало відомо про фактичне знаходження боржника ТОВ «Кримпрокатсервіс» за адресою: м. Київ, вул. Урицького, 45, офіс 23.

Крім того, суд враховано, що Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначено статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Частинами 1 та 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну (п. 3. ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження").

Статтею 32 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

З огляду на викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що головним державним виконавцем Солом'янського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Козаком Р.П. не надано суду доказів вжиття відповідних заходів примусового виконання рішення, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", зокрема, виявлення наявності/відсутності коштів в банківських установах або майна на неокупованій території, в тому числі і у Солом'янському районі міста Києва.

Пунктом 9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про неправомірність дій головного державного виконавця Солом'янського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Козака Р.П. щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження № 51162856 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 08.06.15. № 910/5508/15-г, а вимоги скаржника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на дії головного державного виконавця Солом'янського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві задовольнити повністю.

2. Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Козака Романа Павловича в частині повернення Публічному акціонерному товариству "Державний експортно-імпортний банк України" виконавчого документа - наказу Господарського суду міста Києва від 08.06.15. № 910/5508/15-г.

3. Скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 51162856 від 20.05.16. по виконанню наказу Господарського суду міста Києва від 08.06.15. № 910/5508/15-г.

4. Зобов'язати головного державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Козака Романа Павловича прийняти до виконання виконавчий документ - наказ Господарського суду міста Києва від 08.06.15. № 910/5508/15-г про стягнення солідарно з Приватного підприємства «Кримспецоборудование» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кримпрокатсервіс» 500 306,66 грн., а саме: 20 138,89 грн. - комісія за управління гарантією, 1 899,10 грн. - пеня, 249,39 грн. - 3% річних, 2 369,28 грн. - збитки від інфляції, 475650,00 грн. - штраф, 10 006,12 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Суддя Т.М. Ващенко