ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2016 р. Справа № 922/1705/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Сіверін В.І., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Євтушенку Є.В.

за участю представників сторін:

позивач після перерви зявився ОСОБА_1;

відповідач ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх. №2117Х/1-35) на рішення господарського суду Харківської області від 18 липня 2016 року по справі

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз", м. Харків

про стягнення 12016026,85 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернувся до господарського суду Харківської області до відповідача, Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз", в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за період з жовтня 2013 року по квітень 2016 року у розмірі 10581647,08 грн. та 3% річних за несвоєчасні розрахунки за період з 27.05.2013 року по 27.05.2016 року у розмірі 1434379,77 грн. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18 липня 2016 року по справі в задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач з рішенням суду не погодився, звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить скасувати рішення, прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що, на його думку, оскаржуване рішення суду є таким, що винесене з неповним зясуванням обставин справи, які мають значення та з порушенням норм матеріального права і процесуального права.

У звязку з відпусткою судді Медуниці О.Є., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 05.09.2016 року було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Сіверін В.І., суддя Хачатрян В.С.

Справа слухалась на умовах оголошення перерви з 05 вересня 2016 року до 07 вересня 2016 року.

Після перерви у судове засідання зявився позивач.

Розглянувши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин та докази на їх підтвердження, юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши доводи позивача, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 січня 2009 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) та Відкритим акціонерним товариством "Харківміськгаз", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Харківміськгаз" (відповідач) було укладено договір купівлі-продажу природного газу 06/09-58 (далі - договір), за умовами якого продавець (позивач) зобов'язується передати у власність покупцю (відповідачу) у 2009 році природний газ, а покупець (відповідач) зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору.

У відповідності до п. 6.1 договору оплата за газ проводиться грошовими коштами шляхом 100% попередньої оплати вартості обсягів газу, запланованих для поставки за 5 банківських днів до початку місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 10 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з даної справи, рішенням господарського суду Харківської області від 18.04.2011 року по справі №5023/781/11 позовні вимоги ДК Газ України НАК Нафтогаз України задоволені частково. Стягнуто з ПАТ Харківміськгаз на користь ДК Газ України 78593042,09 грн. основного боргу, 10872333,77 грн. інфляційних витрат, 3378420,02 грн. - 3% річних, 6832704,78 грн. пені, витрати по сплаті державного мита у сумі 15380,57 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 207,58 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.07.2012 року апеляційну скаргу ПАТ Харківміськгаз задоволено частково. Рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2011 року в частині стягнення 62632 790,08 грн. основного боргу скасовано та в даній частині позову провадження у справі припинено. В іншій частині рішення господарського суду залишено без змін. Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.07.2013 року була задоволена заява ПАТ Харківміськгаз про розстрочку виконання рішення суду від 18 квітня 2011 року по справі №5023/781/11 на 20 років зі сплатою рівними платежами по 154413,74 грн. щомісячно, починаючи з 11 вересня 2013 року, остаточний розрахунок повинен бути здійснений у серпні 2033 року.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про застосування до відповідача наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме, стягнення інфляційних витрат за період з жовтня 2013 року по квітень 2016 року у розмірі 10581647,08 грн. та 3% річних за несвоєчасні розрахунки за період з 27.05.2013 року по 27.05.2016 року у розмірі 1434379,77 грн. за договором купівлі-продажу природного газу № 06/09-58 від 30.01.2009 року.

Таким чином, суд встановив право ПАТ "Харківміськгаз" на розстрочку боргу та обов'язок сплатити остаточний борг у серпні 2033 року.

Як стверджує відповідач та зазначає позивач у позовній заяві, що починаючи з 12.09.2013 року та по 28.03.2016 року ПАТ "Харківміськаз" здійснив тридцять оплат у сумі по 154413, 74 грн. на загальну суму 4632412,20 грн., тобто ПАТ "Харківміськаз" належним чином виконує графік погашення заборгованості, затверджений ухвалою господарського суду Харківської області від 29.07.2013 року.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що невиконання грошового зобов'язання за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора з розстроченням або відстроченням не призводить до наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період такого розстрочення або відстрочення.

З огляду на викладене суд попередньої інстанції дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, а тому в позові відмовив.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що підставою для відмови у задоволенні нарахованих 3% річних та інфляційних збитків господарський суд Харківської області визначив ту обставину, що за період нарахування 3% річних та інфляційних збитків відповідачу було надано розстрочку виконання рішення.

Така позиція суду є неправомірною, оскільки останній не врахував положення чинного законодавства, практику Конституційного суду України та рекомендації пленуму ВГСУ.

Статтею 625 Цивільного кодексу України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Конституційний Суд України в рішенні від 26.06.2013 № 5-рп/2013 звертає увагу, що, згідно зі статтею 121 ГПК України у разі наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення (частина перша); про відстрочку або розстрочку виконання рішення виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку (частина третя).

У ГПК України передбачено дві стадії, на яких суд може вирішувати питання про розстрочку виконання рішення, а саме: при винесенні рішення по суті справи, що відображається в мотивувальній та резолютивній частинах рішення (пункт 3 частини першої, частина друга статті 84), а також у наказі господарського суду; та під час виконання рішення суду (виконавчого провадження) шляхом винесення окремого процесуального документа (ухвали) про розстрочку виконання рішення (частина третя статті 121).

Конституційний Суд України також зазначає, що розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, суд не може змінювати суті винесеного у справі рішення.

Господарський суд Харківської області, приймаючи рішення у справі 922/1705/16, ототожнює розстрочку виконання зобов'язань, що виникають з рішення суду надану рішенням суду (ст. 84 ГПК України) з розстрочкою виконання зобов'язання, що виникають у зв'язку з порушенням умов договору наданою на стадії виконання судового рішення ухвалою суду (ст. 121 ГПК України), всупереч зазначеному вище висновку Конституційного суду України, з приводу того, що розстрочуючи виконання рішення суду в порядку визначеному ст. 121 ГПК України, суд не може змінювати суті винесеного у справі рішення, а отже і не вправі позбавити кредитора прав передбачених чинним законодавством України (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Аналогічна правова позиція визначається Пленумом Вищого господарського суду України в пункті 7 Постанови від 17.12.2013 № 14, відповідно до якого саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника боргу за договором фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних, аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Наведене стосується й випадків здійснення господарським судом відстрочки і розстрочки виконання рішення, зміни способу та порядку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на кошти боржника (ст. 121 ГПК України), оскільки під час таких відстрочки чи розстрочки або зміни інфляційні процеси тривають, грошове зобов'язання залишається повністю або частково невиконаним і негативний вплив такої ситуації на позивача потребує відповідної компенсації згідно з вимогами частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином, надання відстрочки або розстрочки виконання зобов'язання встановленого рішенням суду, має іншу правову природу відносно відстрочки або розстрочки виконання зобов'язання, що виникло за договору і підтверджено рішенням суду.

Як зазначалось, рішенням суду встановлюється факт наявності зобов'язання та порядок його виконання. Рішення суду є актом правосуддя, що приймається іменем України. У Постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі № 905/3137/14-908/5775/14 суд дійшов висновку про неможливість застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв'язку з тим, що судом у справі було прийнято рішення, яким визначено порядок виконання зобов'язання (п. З ч. 1, ч. 2 ст. 84).

Ухвала суду є процесуальним документом спрямованим на вирішення окремих процесуальних питань, що виникають в судовому процесі.

Приймаючи ухвалу в порядку визначеному ст. 121 ГПК України, суд не може змінювати суті винесеного у справі рішення, а тому правова природа ухвали не може ототожнюватись з правовою природою рішення суду.

Саме ухвалою господарського суду Харківської області від 29.07.2013 року було задоволено заяву ПАТ «Харківміськгаз» про розстрочку виконання рішення суду в порядку ст. 121 ГПК України, що підтверджується і матеріалами справи.

Аналіз положень статей 116, 121 Кодексу і статті 36 Закону дає підстави вважати, що ухвала господарського суду про розстрочку виконання рішення спрямована на забезпечення повного виконання рішення суду і відповідного судового наказу та є допоміжним процесуальним актом (документом) реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення. Така ухвала має похідний характер від рішення суду, яким справу вирішено по суті, і є обов'язковою для державної виконавчої служби при виконанні відповідного судового наказу у межах відкритого виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 121 ЦК України суд може відстрочити або розстрочити виконання рішення при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим

Отже, підставою для відстрочки виконання рішення є наявність обєктивних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим застосування загального порядку примусового виконання рішень.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, спеціальні правові наслідки прострочення грошового зобов'язання у вигляді сплати суми заборгованості з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми настають, навіть у випадку неможливості виконання боржником грошового зобов'язання, оскільки нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливим заходом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи те, що при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суд не змінює (припиняє) договірні правовідносини сторін щодо строків виконання зобов'язання, і розстрочка стосується лише зміни строків примусового виконання рішення, що визначені у Законі України "Про виконавче провадження", то наявність розстрочки виконання рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання у строки, визначені у договорі, та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації згідно з вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки під час розстрочки інфляційні процеси тривають, і грошове зобов'язання залишається повністю або частково невиконаним.

Тобто, висновок суду попередньої інстанції про те, що інфляційні втрати та три проценти річних, що нараховані на підтверджену в судовому рішенні суму боргу, не нараховуються за період невиконання судового рішення, якщо судом надавалась розстрочка виконання рішення, суперечить нормам ст. 625 ЦК України, що встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено право кредитора на отримання компенсації зв'язку із інфляційними процесами у державі та у зв'язку із користуванням боржником, грошовими коштами кредитора, як наслідок, право на володіння, користування, розпорядження кредитором своїм майном на власний розсуд.

Враховуючи наведене, у позивача, як кредитора, наявні правові підстави захищати свої майнові права та інтереси, які полягають у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, відповідно до п. 2 Постанови пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судові рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

В свою чергу, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у зв'язку з наданням розстрочки виконання рішення, господарським судом не враховано, що позивачем заявлено до стягнення 3% річних за період з 25.05.2013 до 29.07.2013.

В свою чергу, ухвала про розстрочення виконання рішення господарського суду Харківської області у справі № 5023/781/11 прийнята 29.07.2013 року, тобто період з 27.05.2013 до 29.07.2013 судом безпідставно не врахований.

Враховуючи вищенаведене, рішення господарського суду Харківської області від 18.07.2016 року у справі № 922/1705/16 колегія суддів вважає таким, що винесене з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи та з порушенням наведених вище норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 22, 85, 99, 101, п. 3 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 18 липня 2016 року по справі №922/1705/16 скасувати.

Прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" (61004, м. Харків, вул. Жовтневої революції, 57/59, ) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за період з жовтня 2013 року по квітень 2016 року у розмірі 10 581 647,08 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" (61004, м. Харків, вул. Жовтневої революції, 57/59, ) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) 3% річних за несвоєчасні розрахунки за період з 27.05.2013 року по 27.05.2016 року у розмірі 1 434 379,77 грн.

Повний текст постанови підписаний 09.09.2016 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Сіверін В.І.

Суддя Хачатрян В.С.