ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"19" вересня 2016 р. Справа № 911/2368/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут", м. Львів,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Ожидівський асфальтобетонний завод", м. Боярка,

про стягнення 30 896,49 грн.

Суддя О.В. Конюх;

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, уповноважений, довіреність від 07.04.2016р. №ЛЗ07/4-715-16;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут", м. Львів, звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 22.08.2016р. №13-1720-16 до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Ожидівський асфальтобетонний завод", м. Боярка Києво-Святошинського району, в якому просить суд стягнути з відповідача 30 896,49 грн. заборгованості за договором поставки №2015/ТП-КП-2100340 від 01.07.2015р., з яких 23 768,41 грн. основний борг, 5 412,99 грн. пеня, 1 287,27 грн. інфляційні втрати, 427,82 грн. 3% річних та покласти на відповідача судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються неналежним виконанням відповідачем умов Договору на постачання природного газу за регульованим тарифом №2015/ТП-КП-2100340 від 01.07.2015р в частині оплати вартості поставленого природного газу, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 23 768,41 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку з врахуванням нарахованих у звязку із простроченням грошового зобовязання 427,82 грн. грн. 3% річних, 1287,27 грн. інфляційних втрат та передбаченої договором пені в розмірі 5412,99 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.07.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/2368/16 та призначено справу до розгляду на 05.09.2016р.

01.09.2016р. до господарського суду від позивача надійшов супровідний лист від 23.08.2016р. №13-2039-16 про долучення до матеріалів справи витребуваних судом документів.

В судовому засіданні 05.09.2016р. розпочато розгляд справи по суті та в порядку частини третьої ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 19.09.2016р., про що присутній представник позивача був повідомлений особисто під розпис, а відсутній відповідач шляхом направлення копії відповідної ухвали.

В судове засідання 19.09.2016р. з'явився представник позивача, який в усних поясненнях позов підтримав повністю та просив суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання 19.09.2016р. не з'явився, вимоги ухвал суду від 27.07.2016р. та від 05.09.2016р. не виконав, витребувані документи не подав, про причини незявлення суд належним чином не повідомив. Як свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач копію ухвали від 05.09.2016р. отримав 13.09.2016р., відповідно про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся судом належним чином.

Згідно підпункту 3.9.2. пункту 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут", м. Львів (далі по тексту - ТОВ "Львівгаз збут") до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Ожидівський асфальтобетонний завод", м. Боярка Києво-Святошинського району (далі по тексту ТОВ "Ожидівський асфальтобетонний завод"), вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Підставою виникнення взаємних прав та обовязків сторін у справі є укладений 01.07.2015р. між ТОВ "Львівгаз збут" (продавець) та ТОВ "Ожидівський асфальтобетонний завод" (покупець) Договір на постачання природного газу за регульованим тарифом №2015/ТП-КП-2100340 (далі Договір), відповідно до умов якого постачальник зобовязався передати у власність покупця товар, а покупець зобовязався прийняти цей товар та здійснити його оплату. Згідно умов Договору:

- постачальник постачає природній газ (далі газ) споживачеві в обсягах і порядку, передбачених цим договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених цим договором (пункт 1.1 Договору);

- передача газу за договором здійснюється на межах балансової належності об'єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (далі пункти призначення). Перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживного обладнання визначається сторонами в додатку 1 до договору (пункт 1.2 Договору);

- послуги з постачання газу підтверджуються підписаним постачальником та споживачем актом приймання-передачі газу, що оформляється на підставі акта про фактичний обсяг спожитого (про транспортованого) газу за розрахунковий період, складеного споживачем та газорозподільним підприємством відповідно до п.2.5 розділу ІІ Договору (пункт 3.6 Договору);

- акти приймання-передачі газу є підставою остаточних розрахунків споживача з постачальником (пункт 3.9 Договору);

- розрахунки за реалізований споживачеві газ здійснюється за цінами та тарифами, що встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (пункт 4.1 Договору);

- розрахунковий період за договором становить один місяць - з 9.00 години першого дня до 9.00 години першого дня наступного місяця включно (пункт 4.5 Договору);

- оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем на умовах щомісячної 100% попередньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку 3 до договору, не пізніше ніж за три робочих дні початку розрахункового періоду. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим (пункт 4.6 Договору);

- у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом четвертим договору із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (пункт 6.2.2. Договору);

- договір набирає чинності з дати його підписання та укладається на строк до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому сторони мають переоформити додаток 3 договору щодо договірних обсяг постачання газу, у якому визначити планові обсяги газу на продовжений строк (пункт 10.1 Договору);

Згідно ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини 1 статті 193 ГК України.

Позивачем були здійсненні поставки природного газу за період листопад-грудень 2015р. відповідачу на загальну суму 123 768,41 грн., про що свідчать залучені до матеріалів справи копії підписаних обома сторонами та скріплених печатками обох сторін актів приймання-передачі природного газу, а саме: акт №ЗЛВ00026725 приймання-передачі природного газу до договору на постачання природного газу від 01.10.2015р. №2015/ТП-ПР-2100340 від 30.11.2015р. за листопад 2015р. на суму 115 116,43 грн. та акт приймання-передачі природного газу до договору на постачання природного газу від 01.10.2015р. №2015/ТП-ПР-2100340 від 31.12.2015р. за грудень 2015р на суму 8 651,98 грн.

Підписання Покупцем актів приймання-передачі природного газу, в порядку пункту 3.9 Договору є підставою здійснення остаточного розрахунку за отриманий природний газ.

Відповідно до частини 1 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договором на постачання природного газу за регульованим тарифом №2015/ТП-КП-2100340 від 01.07.2015р. сторони передбачили, що розрахунки здійснюються споживачем на умовах щомісячної 100% передньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку 3 до договору, не пізніше ніж за 3 робочі дні до початку розрахункового періоду. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковий (п.4.6 договору).

За таких обставин, строк оплати отриманого за актами приймання-передачі природного газу (за листопад 2015р. в сумі 115 116,43 грн. та за грудень 2015р. в сумі 8 651,98 грн., а всього 123768,41 грн.) є таким, що настав.

Як вбачається з залучених до матеріалів справи №911/2368/16 копій платіжних доручень, а саме: платіжне доручення №442 від 30.11.2015р. на суму 20 000,00 грн. та платіжне доручення №452 від 10.12.2015р. на суму 80 000,00 грн., відповідач частково сплатив позивачу кошти по договору №2015/ТП-КП-2100340 від 01.07.2015р. в сумі 100 000,00 грн.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд ухвалою від 15.07.2015р. про порушення провадження у справі №911/2368/16 та ухвалою суду від 05.09.2016р. зобовязував відповідача подати суду документи (платіжні документи, банківські виписки), що підтверджують сплату відповідачем грошових коштів згідно договору на постачання природного газу за регульованим тарифом від 01.072015р. №2015/ТП-КП-210340. Відповідач доказів належного виконання своїх зобовязань за Договором та сплати коштів за поставлений товар в розмірі, більшому, ніж доводить суду позивач, не надав, відповідно доводи позивача не спростував.

За таких обставин, на підставі залучених до матеріалів справи письмових доказів судом встановлено, що залишок основного боргу за отриманий природний газ, строк оплати якого настав, становить 123 768,41 грн. 100 000,00 грн. = 23 768,41 грн., у зв'язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу є обгрунтованою, законною та такою, яку належить задовольнити.

Крім того, у зв'язку з простроченням грошового зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 5 412,99 грн. (за період з 06.12.2015 по 05.07.2016р.). Щодо зазначеної вимоги суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 6.2.2 Договору сторони передбачили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно частини 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобовязання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеню його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів. Відповідно до частини 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобовязання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до частини 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки інший строк нарахування пені у договорі сторонами не узгоджено, то нарахування пені (по кожному акту приймання-передачі) має розпочинатися з 6 числа місяця, наступного за розрахунковим і закінчуватись або в переддень оплати, або через шість місяців у відповідне число відповідного місяця.

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України, викладені у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК) господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом встановлено, що позивачем розрахунок пені здійснено невірно, а саме розрахунок здійснений за межами шестимісячного строку для нарахування пені.

За таких обставин, здійснивши власний розрахунок, суд встановив, що вірно розрахований розмір пені складає 5 368,38 грн., відтак вимога про стягнення пені підлягає задоволенню частково у вказаному розмірі.

Крім того, у звязку із простроченням відповідачем грошового зобовязання, позивач просить суд стягнути з відповідача проценти річних в сумі 427,82 грн. та інфляційні втрати в сумі 1 287,27 грн.

Положеннями частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивачем нараховано 1 287,27 грн. втрат від інфляції за період з 10.12.2015р. по 11.07.2016р. та 427,82 грн. 3% річних за період 06.12.2015р. по 11.07.2016р.

Судом встановлено, що позивачем розрахунок втрат від інфляції здійснено невірно, а саме включено до розрахунку місяць виникнення заборгованості, тоді як відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За таких обставин, здійснивши власний розрахунок, суд встановив, що вірно розрахований розмір втрат від інфляції складає 1095,22 грн., відтак вимога про стягнення втрат від інфляції підлягає задоволенню частково у вказаному розмірі.

Щодо розрахунку 3% річних, то він є арифметично вірним, а відтак вимога про стягнення з відповідача 427,82 грн. підлягає задоволенню повністю в заявленій сумі.

Таким чином, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи подані позивачем розрахунки заборгованості, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню частково, та приймає рішення про стягнення з відповідача 23 768,41 грн. боргу, 5 368,38 грн. пені, 1095,22 грн. інфляційних втрат та 427,82 грн. 3% річних.

Витрати по сплаті судового збору в мінімальному встановленому законом розмірі, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача, як на сторону, з вини якої виник спір.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 1, 22, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Ожидівський асфальтобетонний завод" (08150, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Білогородська, будинок 61, ідентифікаційний код 03575480)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" (79039, м. Львів, вул. Золота, буд.42, ідентифікаційний код 39594527)

23 768,41 грн. (двадцять три тисячі сімсот шістдесят вісім гривень сорок одна копійка) основного боргу;

5 368,38 грн. (п'ять тисяч триста шістдесят вісім гривень тридцять вісім копійок) пені;

1 095,22 грн. (одна тисяча дев'яносто п'ять гривень двадцять дві копійки) інфляційних втрат;

427,82 грн. (чотириста двадцять сім гривень вісімдесят дві копійки) 3% річних;

1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень нуль копійок) судового збору;

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 21.09.2016р.

Суддя О.В. Конюх