ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15.09.2016 Справа № 5021/1791/2011
Господарський суд Сумської області у складі судді Яковенка В.В., за участю секретаря судового засідання Балицького В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Сумської області матеріали справи № 5021/1791/2011, порушеної за заявою кредитора - Управління Пенсійного фонду України в м. Конотоп до боржника - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про визнання банкрутом,

Представники сторін:

Від кредитора: ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - Чернишенко Д.В.;

Ліквідатор - Солдаткін С.В.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду від 03.08.2011 було порушено провадження у справі про банкрутство.

Постановою господарського суду Сумської області від 15.08.2011 боржника було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Солдаткіна С.В.

Ліквідатор подав до суду на затвердження звіт та ліквідаційний баланс банкрута.

02.09.2016 від ліквідатора до суду надійшли додаткові документи до звіту та ліквідаційного балансу.

02.09.2016 від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до суду надійшло клопотання, в якому кредитор просить суд не затверджувати звіт ліквідатора та зобов'язати ліквідатора перерахувати кредитору ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кошти отримані від продажу заставного майна в сумі 68681,77 грн.

Ухвалою суду від 05.09.2016 розгляд справи було відкладено в судове засідання на 15.09.2016.

На виконання вимог ухвали суду від 05.09.2016 ліквідатор надав суду відзив на клопотання ТОВ «ОТП Факторинг», в якому просить відмовити в задоволенні вищевказаного клопотання ТОВ «ОТП Факторинг Україна», оскільки оплата послуг ліквідатора в сумі 32543,17 грн., інші витрати в сумі 5469,60 грн. були пов'язані з утриманням, збереженням та реалізацією меблевого цеху, який перебував у заставі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а витрати в сумі 30669,00 грн., що були отримані з продажу житлового будинку та земельної ділянки, були погоджені заставним кредитором ТОВ «ОТП Факторинг».

Розглянувши матеріали справи, заслухавши ліквідатора та представника кредитора, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції діючій до набрання чинності змінами, внесеними Законом №4212-VI від 22.12.2011р.) (далі Закон) ліквідація - припинення діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів шляхом продажу його майна; ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення визнаних судом вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Згідно з вимогами абзацу 2 частини 6 статті 14 Закону розпорядник майна зобов'язаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їх заявами, а за їх відсутності, - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

У відповідності до ч.1 ст.25 Закону ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; аналізує фінансове становище банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення дебіторської заборгованості банкруту; з підстав, передбачених частиною десятою статті 17 цього Закону, подає до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частинами 1, 2 статті 26 Закону передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку. Речі, визначені родовими ознаками, що належать банкруту на праві володіння або користування, включаються до складу ліквідаційної маси. Майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Виходячи з положень ст.ст. 25, 30, 31 Закону ліквідаційна процедура направлена на здійснення заходів щодо задоволення в порядку цього Закону вимог кредиторів, шляхом продажу майна банкрута.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 31 Закону кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів, у порядку, встановленому цією статтею: у першу чергу задовольняються, зокрема:

вимоги, забезпечені заставою;

вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати;

витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії, у тому числі: витрати на оплату державного мита; витрати заявника на публікацію оголошення про порушення справи про банкрутство; витрати на публікацію в офіційних друкованих органах інформації про порядок продажу майна банкрута; витрати на публікацію в засобах масової інформації про поновлення провадження у справі про банкрутство у зв'язку з визнанням мирової угоди недійсною; витрати арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), пов'язані з утриманням і збереженням майнових активів банкрута; витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їх коштів; витрати на оплату праці арбітражних керуючих (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) в порядку, передбаченому ст. 27 цього Закону. Перелічені витрати відшкодовуються ліквідаційною комісією після реалізації нею частини ліквідаційної маси, якщо інше не передбачено цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 31 Закону вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги.

Відповідно до вимог ч. 12 ст. 3-1 Закону оплата послуг, відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків здійснюються в порядку, встановленому цим Законом, за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, або за рахунок коштів кредиторів чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, виходячи з вимог ч. 2 ст. 26, ч. 1 ст. 31 Закону, кошти від продажу майна банкрута, що знаходиться у заставі кредитора та включається до складу ліквідаційної маси цього банкрута, можуть використовуватись виключно для першочергового задоволення вимог саме цього кредитора заставодержателя.

Враховуючи викладене, суд вважає, що за рахунок коштів від продажу заставного майна, які спрямовуються на погашення вимог заставного кредитора в процедурі ліквідації, можливо погасити лише витрати, які пов'язані з утриманням, збереженням, а також продажем такого заставного майна.

При цьому суд, зважаючи на встановлені фактичні обставини та правовідносини в справі, не приймає до уваги обґрунтування ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо необхідності застосування в даному випадку правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 25 березня 2015 року.

З поданого ліквідатором звіту з'ясовано, що все майно банкрута, яке було включено до ліквідаційної маси, перебувало в заставі у чотирьох кредиторів, зокрема, у ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» знаходилось у заставі наступне майно: меблевий цех 3-поверховий (А-3) площею 1562,4 кв.м. за адресою: м. Конотоп, вул. Професійна 30а; житловий будинок площею 57,7 кв.м. з надвірними будівлями за адресою: м. Конотоп, 2-й провулок вул. Інтернатної, 8, квартал 178; земельна ділянка площею 0,09 га за адресою: м. Конотоп, 2-й провулок вул. Інтернатної, 8.

З матеріалів справи вбачається, що ліквідатором на відкритих торгах 23.11.2012 та 24.02.2015 було реалізовано майно, що знаходилось в заставі ТОВ «ОТП Факторинг» на загальну суму 199681,77 грн.

У результаті проведених торгів 23.11.2012 була реалізована земельна ділянка та будинок, учасник отримав право придбати вказаний будинок та земельну ділянку за 118669,00 грн.

Кошти, отримані від реалізації заставного майна: житлового будинку та земельної ділянки, в сумі 118669,00 грн. були розподілені ліквідатором наступним чином: 88000,00 грн. були направлені на погашення кредиторських вимог ТОВ «ОТП Факторинг»; 30669,00 грн. направлені на погашення витрат, понесених в ліквідаційній процедурі, а саме: 1340,00 грн. - послуги нотаріуса під час укладення договору купівлі-продажу; 975,00 грн. - РКО, зняття арешту з нерухомості; 11866,90 грн. - оплата торгівельній організації за проведення торгів з продажу землі та будинку; 1500,00 грн. - за оцінку будинку; 650,00 грн. - за оцінку землі; 2500,00 грн. - оформлення документації на земельну ділянку для нотаріуса при укладення договору на будинок та землю; 11837,10 грн. - оплата послуг ліквідатора за період з 31.08.2011 по 29.02.2012.

Проти вказаних витрат у сумі 30669,00 грн. ТОВ «ОТП Факторинг» не заперечував, а отже ліквідатор правомірно вважав вказані витрати погодженими заставним кредитором.

Торги, в результаті яких був реалізований меблевий цех, відбулися 24.02.2015, унаслідок чого учасники отримали право придбати вказаний цех на загальну суму 81012,77 грн.

За рахунок коштів отриманих від реалізації меблевого цеху в сумі 81012,77 грн. були відшкодовані витрати в сумі 38012,77 грн., а саме: 3969,60 грн. - послуги по проведенню аукціону від 24.02.2015 з продажу меблевого цеху; 1500,00 грн. - оплата за проведену оцінку меблевого цеху; 32543,17 грн. - оплата послуг ліквідатора за період з лютого 2013 року по травень 2014 року.

Відповідно до частин 12, 14-16 ст. 3-1 Закону оплата послуг, відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, або за рахунок коштів кредиторів чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника.

Оплата послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за період від дня винесення господарським судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство і до дня першого засідання комітету кредиторів, на якому встановлюється розмір оплати послуг та відшкодування витрат арбітражного керуючого, здійснюється кредитором або боржником, за заявою якого порушено справу, у максимальному розмірі, визначеному цією статтею.

Кредитори можуть створювати фонд для оплати послуг, відшкодування витрат та виплати додаткової винагороди арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору). Формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Звіт про оплату послуг, відшкодування витрат арбітражного керуючого затверджується рішенням комітету кредиторів та ухвалою господарського суду. Ухвала може бути оскаржена у встановленому порядку.

Таким чином, суд вважає, що оплата послуг ліквідатора не є витратами, які пов'язані з утриманням, збереженням і реалізацією заставного майна.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що клопотання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» необхідно задовольнити частково, зобов'язати ліквідатора ФОП ОСОБА_1 арбітражного керуючого Солдаткіна С.В. повернути до складу ліквідаційної маси ФОП ОСОБА_1 кошти в сумі 44380,27 (11837,10 + 32543,17) грн., розподілені від реалізації заставного майна як оплата послуг арбітражного керуючого, та перерахувати їх на погашення вимог заставного кредитора ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в іншій частині вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовити, розгляд звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу відкласти.

Керуючись ст. ст. 1, 3-1, 14, 26, 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції діючій до набрання чинності змінами внесеними Законом № 4212-VI від 22.12.2011р.), ст. ст. 43, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 01.09.2016 про зобов'язання ліквідатора вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Зобов'язати ліквідатора ФОП ОСОБА_1 арбітражного керуючого Солдаткіна Сергія Вячеславовича повернути до складу ліквідаційної маси ФОП ОСОБА_1 (41600, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) кошти в сумі 44380,27 грн., які розподілені від реалізації заставного майна як оплата послуг арбітражного керуючого та перерахувати кошти в сумі 44380,27 грн. на погашення вимог заставного кредитора ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

3. Відкласти розгляд звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута в справі №5021/1791/2011 у судове засідання на 29.09.2016 о 10 год. 00 хв. у приміщенні господарського суду Сумської області за адресою: м. Суми, проспект Шевченка, 18/1, каб. №106.

4. Ухвалу надіслати: кредиторам, банкруту, ліквідатору.

Повний текст ухвали складено 19.09.2016.

СУДДЯ В.В. ЯКОВЕНКО