ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2016р. Справа № 914/3265/15

Господарський суд Львівської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Львівського комунального підприємства Львівелектротранс, м. Львів

до відповідача-1: Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, м. Львів

до відповідача-2: Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, м. Львів

до відповідача-3: Управління Державної казначейської служби України у Франківському районі м. Львова Львівської області, м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Дочірнього підприємства „Дуокс Словацького Товариства з обмеженою відповідальністю „Дуокс с.р.о., м. Львів

про: стягнення 33929,50 грн.

Головуючий суддя Артимович В.М,

судді Гутьєва В.В., Чорній Л.З.,

секретар судового засідання Паньків О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник;

від відповідача-1: не зявився;

від відповідача-2: ОСОБА_2 - представник; ОСОБА_3 - представник;

від відповідача-3: ОСОБА_4 - представник;

від третьої особи: не зявився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Львівського комунального підприємства Львівелектротранс, м. Львів, надалі позивач, до Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, м. Львів, надалі відповідач-1, про стягнення 33929,50 грн.

Ухвалою суду від 11.09.2015 р. порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, судове засідання призначено на 16.10.2015 р.

04.11.2015 р. через канцелярію на розгляд суду представник позивача подав клопотання з проханням продовжити строк розгляду справи.

Ухвалою суду від 04.11.2015 р. продовжено строк розгляду спору до 19.11.2015 р., розгляд справи відкладено.

19.11.2015 р. на розгляд суду представник відповідача подав клопотання з проханням долучити до матеріалів справи ряд документів.

Ухвалою суду від 19.11.2015 р. залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ДП „Дуокс Словацького ТзОВ „Дуокс с.р.о., продовжено строк розгляду спору до 25.11.2015 р., розгляд справи відкладено на 25.11.2015 р.

Ухвалою суду від 24.11.2015 р. виправлено описку, допущену при підготовці ухвали суду від 19.11.2015 р.

25.11.2015 р. на розгляд суду представник позивача подав клопотання з проханням долучити до матеріалів справи ряд документів.

02.12.2015 р. на розгляд суду представник позивача подав клопотання з проханням залучити у даній справі співвідповідача ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області.

Ухвалою суду від 02.12.2015 р. залучено до участі у справі іншого відповідача ОСОБА_5 управління Державної казначейської служби України у Львівській області, розгляд справи відкладено на 27.01.2016 р.

27.01.2016 р. на розгляд суду представник відповідача-1 подав клопотання з проханням продовжити строк розгляду справи.

Ухвалою суду від 27.01.2016 р. продовжено строк розгляду спору, розгляд справи відкладено на 17.02.2016 р.

17.02.2016 р. на розгляд суду представник відповідача-2 подав клопотання з проханням залучити до участі у справі належного відповідача - Управління Державної казначейської служби України у Франківському районі м. Львова Львівської області.

Ухвалою суду від 17.02.2016 р. призначено справу до колегіального розгляду.

Автоматизованою системою документообігу визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Артимович В.М., судді Цікало А.І., Гутьєва В.В.

Ухвалою суду від 18.02.2016 р. розгляд справи призначено на 16.03.2016 р.

30.03.2016 р. на розгляд суду представник відповідача-1 подав заперечення на позовну заяву.

05.04.2016 р. на розгляд суду представник відповідача-2 подав відзив на позовну заяву.

У звязку з перебуванням судді Гутьєвої В.В. у відпустці автоматизованою системою документообігу визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Артимович В.М., судді Цікало А.І., Чорній Л.З.

11.05.2016 р. на розгляд суду представник позивача подав клопотання з проханням відкласти розгляд справи.

Ухвалою суду від 25.05.2016 р. залучено до участі у справі в якості відповідача-3 Управління Державної казначейської служби України у Франківському районі м. Львова Львівської області, розгляд справи відкладено на 13.07.2016 р.

26.07.2016 р. на розгляд суду представник відповідача-3 подав відзив на позовну заяву.

26.07.2016 р. на розгляд суду представник позивача подав клопотання з прохання відкласти розгляд справи.

У звязку з перебуванням судді Цікала А.І. у відпустці автоматизованою системою документообігу визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Артимович В.М., судді Гутьєва В.В., Чорній Л.З.

10.08.2016 р. на розгляд суду представник позивача подав заяву з проханням долучити до матеріалів справи ряд документів.

06.09.2016 р. представник позивача подав додаткові письмові пояснення у справі.

В судове засідання 19.09.2016 р. зявилися представники позивача, відповідача-2 та відповідача-3, надали пояснення по суті справи. Представник позивача просив суд задоволити позов, а присутні представники відмовити в його задоволенні. Представники відповідача-1 та третьої особи в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами згідно ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані позивачем та відповідачами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають значення для справи, в їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Львівської області від 05.11.2014 р. у справі № 914/3232/14 стягнуто з Львівського комунального підприємства Львівелектротранс на користь Дочірнього підприємства Дуокс Словацького товариства з обмеженою відповідальністю Дуокс с.р.о. основний борг в сумі 710000,00 грн., 146062,20 грн. пені, 208192,21 грн. інфляційних втрат та 32 809,30 грн. 3% річних, 21 941,28 грн. судового збору, що складає 1119004,99 грн.

21.11.2014 р. видано наказ про виконання згаданого вище рішення.

Постановою Франківського ВДВС Львівського МУЮ від 04.12.2014 р. відкрито виконавче провадження з виконання наказу від 21.11.2014 р. у справі № 914/3232/14 та зобовязано боржника добровільно виконати наказ до 11.12.2014 р.

Як вбачається з платіжної вимоги від 29.12.2014 р. за № 1027/В-6 Франківським ВДВС Львівського МУЮ стягнуто з відповідача 1201008,69 грн. на підставі наказу № 914/3232/14, виданого 21.11.2014 р. господарським судом Львівської області та проведено банком вищевказану суму 31.12.2014 р.

Розпорядженням державного виконавця за №225/45679767/В-6 від 12.01.2015 р. грошові кошти у сумі 1201008,69 грн. вирішено перерахувати наступним чином: 1119004,99 грн. ДП Дуокс Словацького товариства з обмеженою відповідальністю Дуокс с.р.о. згідно наказу від 21.11.2014 р. у справі № 914/3232/14, 81900,49 грн. виконавчого збору Франківському ВДВС Львівського МУЮ згідно з постановою про стягнення з боржника виконавчого збору, 103,21 грн. витрат на проведення виконавчих дій згідно з постановою про стягнення з боржника витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Згідно платіжного доручення від 13.01.2015 р. за № 1 кошти від Франківського ВДВС Львівського МУЮ в сумі 1119004,99 грн. одержано банком ГУ ДКС України у Львівській області 14.01.2015 р., а проведено банком 12.02.2015 р.

Рішенням господарського суду Львівської області від 27.04.2015 р. у справі № 914/596/15 позовні вимоги задоволено повністю, присуджено до стягнення з ЛКП «Львівелектротранс» на користь ДП „Дуокс Словацького Товариства з обмеженою відповідальністю „Дуокс с.р.о. 12535,89 грн. пені, 99550,11 грн. інфляційних втрат, 10136,72 грн. трьох процентів річних та 2444,45 грн. відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 р. рішення господарського суду Львівської області від 27.04.2015 р. у справі № 914/596/15 залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Як вбачається з платіжного доручення від 14.07.2015 р. за № 154 ЛКП «Львівелектротранс» перераховано ДП „Дуокс Словацького Товариства з обмеженою відповідальністю „Дуокс с.р.о. 124667,17 грн. на виконання рішення господарського суду Львівської області від 27.04.2015 р.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача-1 33929,50 грн., оскільки нарахування трьох процентів річних та інфляційні втрати по акту № 8 від 27.12.2013 р., акту № 9 від 27.12.2013 р., акту № 11 від 30.04.2014 р. здійснювалося за період з 20.08.2014 р. по 12.02.2015 р. та по акту № 10 від 21.01.2014 р. за період з 02.09.2014 р. по 12.02.2015 р., а не по 31.12.2014 р. згідно платіжної вимоги від 29.12.2014 р. за № 1027/В-6.

Відповідач-1 заперечив проти заявленого позову згідно заперечень від 15.03.2016 р. за № В-8/1697.

Відповідач-2 просив припинити провадження у справі, оскільки спір не підлягає вирішенню в господарських судах України згідно відзиву від 05.04.2016 р. за № 12-11/2/34.

Відповідач-3 просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог згідно відзиву від 25.07.2016 р. за № 03-15/224.

В судовому засіданні 19.09.2016 р. також розглянуто клопотання відповідача-2 про припинення провадження у справі, оскільки спір не підлягає розгляду в господарських судах України.

Згідно з ч. 5 п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року за № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону N 202/98-ВР, ст. 86 Закону N 606-XIV і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Зважаючи на вищенаведене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання відповідача-2 про припинення провадження у даній справі.

Однак, із зазначеними висновками позивача суд не може погодитись з наступних підстав.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з приписами ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Пунктом 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Отже, відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, настає незалежно від вини цих органів.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної виконавчої служби до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, в той час як відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Вимогами ст. 85 Закону України "Про виконавче провадження" на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або відмову від вчинення ними дій може бути подано скаргу до начальника відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду.

У абзаці 2 п. 9 рекомендацій президії Вищого господарського суду України «Про внесення змін і доповнень до роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.94 № 02-5/215 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди» № 04-5/239 від 29.12.2007 зазначено, що у розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій державних виконавців при виконанні судового рішення, слід враховувати, що згідно зі статтею 85 Закону України "Про виконавче провадження" на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або відмову від вчинення ними дій може бути подано скаргу до начальника відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду. Отже, факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб державної виконавчої служби на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби встановлений ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», в ч. 1 якої встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Стаття 121-2 ГПК України встановлює порядок оскарження дій чи бездіяльності органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування

Таким чином, необхідною умовою для притягнення органу державної виконавчої служби до відповідальності у вигляді стягнення збитків є встановлення факту неправомірності дій (бездіяльності) цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Факт неправомірності дій чи бездіяльності державного виконавця або інших посадових осіб державної виконавчої служби на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду від 01.03.2011 року у справі №13/68-10.

При цьому належним доказом неправомірності дій органу державної виконавчої служби має підтверджуватись у порядку, встановленому вищевказаними нормами, що буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.

Частина 1 ст. 33 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем належними та допустимими доказами, якими в даному випадку є рішення відповідно органу державної виконавчої служби або відповідне судове рішення, не доведений факт неправомірності дії відповідача-1, а відтак, фактично, не доведено наявність всіх необхідних елементів для притягнення органу державної виконавчої служби до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів майнової шкоди в сумі 33929,50 грн.

Крім того, усупереч твердженням позивача, належним виконанням зобов'язання було б відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 та 599 ЦК України перерахування позивачем коштів своєму кредитору у зобов'язаннях за договором поставки від 15.01.2013 р. за №46, неналежне виконання яких встановлено рішенням господарського суду Львівської області від 05.11.2014 у справі № 914/3232/14.

За таких обставин, позивач в силу вищенаведених норм не був зобов'язаний очікувати на настання стадії примусового виконання рішення та прострочувати і надалі строк виконання зобов'язань за договором поставки від 15.01.2013 р. за № 46 щодо сплати, зокрема, 710 000,00 грн. заборгованості, та перерахувати їх кредитору за договором.

Посилання скаржника на норми Закону України "Про виконавче провадження" судом відхиляються, оскільки вказаний закон не є забороною та перешкодою належним чином виконати позивачу зобов'язання за договором поставки від 15.01.2013 р. за № 46.

Враховуючи вищевикладене, вказане встановлене судом свідчить, що саме щодо невиконання позивачем договору поставки від 15.01.2013 р. за № 46 належним чином у вигляді сплати заборгованості кредитору за договором призвела до порушення позивачем договірного зобов'язання та стало підставою для нарахування йому санкцій на підставі ст. 625 ЦК України.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами протиправну поведінку державного виконавця при виконанні рішення господарського суду Львівської області від 05.11.2014 у справі №914/3232/14.

Посилання позивача на ст. 1191 ЦК України суд вважає безпідставним, оскільки стягнуті з позивача втрати від інфляції та 3% річних не є завданою ЛКП Львівелектротранс шкодою, яку відшкодував позивач, а є у розумінні ст. 625 ЦК України компенсацією ЛКП Львівелектротранс втрат від інфляції та відшкодування йому 3% річних за час, який ДП Дуокс Словацького ТзОВ Дуокс с.р.о. не користувався належними йому грошовими коштами з вини позивача, який не виконував взяті за договором поставки від 15.01.2013 р. за № 46 зобов'язання.

Згідно з частиною 1 статті 511, частиною 1 статті 527 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи, і повинно виконуватися належними сторонами, тобто боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Спірні інфляційні втрати та 3% річних (у т.ч. нараховані ЛКП Львівелектротранс до 12.02.2015) були нараховані позивачу не у зв'язку з несвоєчасним стягненням ВДВС суми заборгованості за договором, а у зв'язку із простроченням виконанням позивачем своїх зобов'язань за договором, що підтверджується, зокрема, і рішенням суду у справі № 914/596/15.

Отже, причиною нарахування спірної суми інфляційних втрат та 3% річних є несвоєчасне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором.

Саме бездіяльність невиконання договору позивачем призвело до порушення позивачем договірного зобов'язання та стало підставою для нарахування йому інфляційних втрат та 3% річних.

Інші доводи позивача, наведені у наданих суду позові та поясненнях, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні спору не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

З огляду на все вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними засобами доказування протиправну поведінку державного виконавця при виконанні рішення господарського суду Львівської області від 27.04.2015 у справі № 914/596/15, залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду Львівської області від 09.06.2015 р., не доведено що позивачу було спричинено шкоду у вигляді сплати санкцій за ст. 625 ЦК України, та не доведено необхідного причинного зв'язку між протиправною поведінкою державного виконавця та збитками, завданням яких позивачем обґрунтовані позовні вимоги, тобто, що саме бездіяльність відповідача-1 стала єдиною, прямою та виключною підставою для стягнення з позивача 3% річних та інфляційних втрат за неналежне виконання грошового зобов'язання за договором поставки.

Оскільки не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, то у суду відсутні підстави для застосування до відповідачів відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.

При цьому, суду жодним чином не обґрунтовано наявність солідарної відповідальності у відповідачів.

Згідно зі статтею 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Позивачем, у супереч вимогам статей 33, 34 ГПК України, належними засобами доказування не доведено суду своїх позовних вимог, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Водночас суд зауважує позивачеві на тому, що відповідно до приписів п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, а відтак, з огляду на сплату позивачем судового збору за розгляд справи, позивач не позбавлений права звернутися до господарського суду з відповідною заявою щодо повернення зайво сплаченого судового збору.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 69, 75, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

3. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20.09.2016 р.

Головуючий суддя Артимович В.М.

Суддя Гутьєва В.В.

Суддя Чорній Л.З.