ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2016 Справа № 904/492/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Паруснікова Ю.Б. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність б/н від 20.08.2013;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність № 11/016-юр від 05.01.2016; ОСОБА_3 представник, довіреність № 26/016-юр від 05.01.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпроазот» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2016 по справі № 904/492/16 (суддя Ярошенко В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання «Індустріал-Сервіс», м. Нікополь, Дніпропетровської області

до Публічного акціонерного товариства «Дніпроазот», м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості, -

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпроазот», м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання «Індустріал-Сервіс», м. Нікополь, Дніпропетровської області

про стягнення штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2016 року рішенням господарського суду Дніпропетровської області по даній справі первісний позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 467012,60 грн. суми основного боргу, 2611,02 грн. 3 % річних, 7977,86 грн. інфляційних втрат, 8000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката та 7164,03 грн. судового збору.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Задовольняючи у повному обсязі первісний позов місцевий господарський суд виходив з факту належного виконання позивачем робіт з капітального ремонту електродвигуна на суму 467012,60 грн., що є підставою для стягнення вказаної суми з відповідача, а також нарахування за порушення останнім грошового зобовязання 2611,02 грн. - 3 % річних, 7977,86 грн. - втрат від інфляції та 8000,00 грн. - витрат понесених позивачем на сплату послуг адвоката.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову про стягнення з ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» пені та штрафу за порушення строку виконання робіт (п.п. 3.1.2. п. 3.1., п. 7.2., п. 7.12.), місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем за зустрічним позовом не доведено порушення підрядником строку виконання робіт.

Також місцевим господарським судом відмовлено позивачу за зустрічним позовом у стягненні з відповідача штрафу за порушення строку оформлення та надання банківської гарантії, у відповідності до п. 7.17. договору, оскільки останнім, в межах наданих йому чинним законодавством України повноважень, виконано умови п. 6.1. договору в межах встановленого строку (17.09.2015 звернувся до банку з заявою про видачу банківської гарантії).

Крім того господарським судом відмовлено позивачу за зустрічним позовом у стягненні з відповідача штрафу та пені за ненадання документів, передбачених п. 11.13 договору, у відповідності до п. 7.16., 7.17 договору, оскільки такі твердження позивача з даного приводу не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними у справі документами.

Непогоджуючись з рішенням господарського суду ПАТ «Дніпроазот» звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга мотивована прийняттям місцевим господарським судом рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням всіх доказів, обставин та матеріалів справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи та потягло за собою неправильне вирішення господарського спору.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на виконання умов договору підряду (п. п. 3.1.2., 3.1.) з простроченням, що підтверджується ОСОБА_4 № 3 передачі статора електродвигуна з ремонту від 23.10.2015, ОСОБА_4 2015-506 від 23.10.2015 приймання виконаних робіт по капітальному ремонту статора за жовтень 2015, за формою № Р-2ИС та ОСОБА_4 № 3М від 23.10.2015 приймання-здачі відремонтованих реконструйованих та модернізованих обєктів, за формою № 03-2, підписаними обома сторонами.

Також апелянт вважає, що вимога позивача за первісним позовом щодо оплати робіт в сумі 467012,60 грн. з ПДВ є необґрунтованою, оскільки внаслідок невиконання позивачем своїх зобовязань за договором, в частині надання відповідачу документів, передбачених п. 11.13. договору, відповідач відповідно до п. 2.4. договору та чинного законодавства України притримав (відстрочив) оплату робіт за договором до моменту отримання від позивача всіх необхідних документів, передбачених договором.

Наданий позивачем за первісним позовом суду лист № 418/1 від 17.09.2015, не є належним доказом саме надання позивачем відповідачу документів, передбачених договором, а листи № 432 від 30.09.2015 та № 386 від 30.09.2015 підписані особою, яка не мала на це повноважень.

Крім того апелянт вважає необґрунтованими та неправомірними розрахунки позивачем 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки саме останній безпідставно ухилявся від виконання своїх зобовязань за договором, не надав відповідачу передбачені договором документи, а тому відповідно до ст. 613 ЦК України допустив прострочення кредитора, що виключає стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат на користь позивача.

Стосовно відмови господарським судом у задоволенні вимог зустрічного позову про стягнення з відповідача штрафних санкцій за прострочення виконання робіт у вигляді пені в розмірі 3740,56 грн. та штрафу у розмірі 93514,00 грн., апелянт вважає такі висновки неправомірними, оскільки вважає, що судом не надано належної оцінки доказам, які були надані відповідачем з метою підтвердження факту порушення позивачем прийнятих на себе зобовязань у встановлені договором строки.

Також апелянт вважає неправомірною відмову господарським судом у задоволенні вимог зустрічної позовної заяви щодо відмови у стягненні з позивача за первісним позовом штрафу у розмірі 93514,00 грн. за порушення строку оформлення та надання банківської гарантії, оскільки обовязок позивача щодо надання відповідачу банківської гарантії для забезпечення виконання зобовязань за договором заснований на нормах чинного законодавства.

Апелянт переконаний, що несвоєчасне оформлення банком банківської гарантії залежало виключно від своєчасного звернення позивача до банку для оформлення банківської гарантії, і здійснення платежу на користь банку для отримання вказаної гарантії. Зволікання позивача зі зверненням до банку з заявою про надання гарантії та своєчасної сплати на користь банку коштів для відкриття вказаної гарантії є наслідком нарахування позивачу штрафу за порушення п. 6.1. договору, у відповідності до п. 7.17. договору у розмірі 93514,00 грн.

Окрім зазначеного вище апелянт вважає незаконною й відмову господарським судом у стягненні з позивача за первісним позовом пені у розмірі 68732,79 грн. та штрафу у розмірі 93514,00 грн. за ненадання позивачем документів, передбачених п. 11.13. договору. На думку апелянта надані позивачем докази (копія опису вкладення та квитанція) направлення листа № 418/1 від 17.09.2015 жодним чином не підтверджують його отримання відповідачем про що свідчить лист ДППЗ «Укрпошта» № 06.02-182 від 08.04.2016, в якому зазначається, що поштове відправлення № 112 не приймалося або приймалося з іншим ШКІ (кодом відправлення).

З урахуванням вищезазначеного апелянт просить колегію суддів скасувати рішення по даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» в повному обсязі та задовольнити в повному обсязі зустрічний позов ПАТ «Дніпроазот». Стягнути з ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» на користь ПАТ «Дніпроазот» витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 13705,18 грн.

Ухвалою від 10.05.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження і призначено до розгляду у судовому засіданні на 07.06.2016.

06.06.2016 до канцелярії Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого представник ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги ПАТ «Дніпроазот» та залишити без змін рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2016 по даній справі.

У судових засіданнях оголошувалися перерви: 07.06.2016 на 05.07.2016, 05.07.2016 на 01.09.2016 та 01.09.2016 на 13.09.2016.

13.09.2016 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення суду першої інстанції слід частково скасувати, а апеляційну скаргу частково задовольнити з огляду на наступне.

14.09.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання «Індустріал-Сервіс» (далі - позивач, підрядник) та Публічним акціонерним товариством «ДніпроАзот» (далі - відповідач, замовник) підписали договір на виконання робіт з капітального ремонту електродвигуна від 31.07.2015 № 639/15-35 (далі - договір).

Відповідно до розділу 1 договору підрядник зобовязується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, на свій ризик, своїми силами та з використанням своїх матеріалів і устаткування виконати капітальний ремонт електродвигуна 1ЕВ 229-44-20Z (1500 кВт, 300 об/хв., 6 кВ), який належить замовнику на праві власності (далі - роботи), а замовник зобовязується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, прийняти і оплатити виконані згідно умов договору роботи. Одиниця виміру робіт - штука, код одиниці виміру згідно з КСПОВО - 2009. Результатом виконаних робіт за договором є відремонтований електродвигун 1ЕВ 229-44-20Z (1500 кВт, 300 об/хв., 6 кВ).

Згідно з п. 2.1. договору вартість робіт, передбачених цим договором, визначається на підставі протоколу узгодження договірної ціни, підписаного обома сторонами (додаток № 1 до договору, а. с. 26 том 1), та складає 467570,00 грн., у т.ч. ПДВ (20%) - 77928,33 грн.

Оплата вартості робіт за цим договором здійснюється замовником у безготівковій формі, в національній валюті України, шляхом перерахування належних до сплати сум на поточний рахунок підрядника, який зазначений в розділі 12 договору. Безготівкові розрахунки сторін за договором здійснюються за участю банків у відповідності до правил та стандартів, що існують на території України, у тому числі шляхом здійснення гарантованих платежів (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 2.3.-2.3.3. договору оплата виконаних підрядних робіт здійснюється замовником на підставі виставленого підрядником рахунку у наступному порядку:

- перший платіж у розмірі 140271,00 грн. (30% вартості робіт) - здійснюється замовником по факту підписання обома сторонами акту виготовлення секцій електродвигуна 1ЕВ 229-44-20Z у кількості 180 штук;

- другий платіж у розмірі 93514,00 грн. (20 % вартості робіт) - здійснюється замовником по факту підписання обома сторонами актів виконаних робіт за формами № Р-2ИС та № 03-2 з доданим до них кошторисом, але не раніше отримання замовником від підрядника всіх документів, які підлягають переданню замовнику в обовязковому порядку відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України;

- остаточна оплата за виконані роботи здійснюється замовником протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати підписання обома сторонами актів виконаних робіт за формами № Р-2ИС та № 03-2 з доданим до них кошторисом, але не раніше отримання замовником від підрядника всіх документів, які підлягають переданню замовнику в обовязковому порядку відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України.

Згідно п. 3.1.-3.1.2. договору роботи виконуються підрядником в два етапи:

- за першим етапом протягом 50 (пятдесяти) календарних днів від дати підписання договору підрядник зобовязаний виготовити згідно вимог п. 3.3. договору 180 (сто вісімдесят) секцій обмотки статора електродвигуна, які необхідні для виконання робіт за цим договором. По факту виготовлення секцій обмотки статора електродвигуна підрядник у письмовій формі повідомляє про це замовника. Протягом 5 (пяти) календарних днів від дати отримання замовником письмового повідомлення підрядника про виготовлення секцій обмотки статора електродвигуна, замовник має прибути на територію підрядника для огляду секцій обмотки статора електродвигуна. Замовник підтверджує факт виготовлення секцій обмотки статора електродвигуна лише за кількістю виготовлених секції. За відсутності зауважень у замовника до кількості виготовлених підрядником секцій обмотки статора електродвигуна сторонами підписується ОСОБА_4 виготовлення секцій електродвигуна 1ЕВ 229-44-202. Підписання замовником ОСОБА_4 виготовлення секцій електродвигуна 1ЕВ 229-44-202 не свідчить про приймання замовником виготовлених підрядником секцій обмотки статора електродвигуна за якістю. Виготовлені секції до початку виконання робіт знаходяться за місцезнаходженням підрядника за адресою: м. Нікополь, пр. Трубників, 56;

- за другим етапом підрядник на підставі отриманої від замовника заявки на виконання ремонтних робіт зобовязаний доставити до місця ремонту електродвигуна виготовлені секції та приступити до виконання робіт з ремонту електродвигуна замовника. Підрядник зобовязаний виконати роботи протягом 30 календарних днів від дати отримання письмової заявки на виконання ремонтних робіт замовника. Передача електродвигуна для виконання робіт замовником підряднику оформлюється актом здавання електродвигуна в ремонт, який підписується обома сторонами. Підрядник несе відповідальність за порушення правил виконання ремонту та відповідність результатів робіт вимогам нормативно-технічної документації в Україні.

Пунктом 3.2. договору сторони погодили, що роботи по виконанню капітального ремонту електродвигуна 1ЕВ229-44-20Z (1500 кВт, 300 об/хв., 6 кВ) виконуються підрядником за місцезнаходженням замовника за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. С.Х. Горобця, 1.

Пунктом 11.1. договору встановлено, що договір набирає чинності з моменту його укладання сторонами та діє протягом 12 (дванадцяти) місяців, а в частині гарантійних зобовязань підрядника - протягом усього гарантійного строку на виконані роботи (результат робіт).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з огляду на укладення договору між сторонами 14.09.2015 (день підписання), роботи по виготовленню 180 секцій обмотки статора електродвигуна, відповідно до п. 3.1. договору (перший етап робіт), підрядник повинен був виконати до 03.11.2015.

З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2015 за вих. № 2110/01-6 відповідач звернувся з листом до позивача в якому зазначив, що електродвигун 1ЕВ229-44-20Z (1500 кВт, 300 об/хв., 6 кВ) демонтований та до проведення ремонтних робіт підготовлений. Просив провести ремонтні роботи згідно договору № 639/15-35 від 31.07.2015 (а. с. 116 том 1). Даний лист відповідача отриманий позивачем 18.09.2015 та того ж дня сторони підписали ОСОБА_4 здавання електродвигуна 1ЕВ 229-44-20Z для проведення капітального ремонту (а. с. 117 том 1).

23.10.2015 сторони підписали ОСОБА_4 № 2 приймання-передачі, відповідно до якого позивач здав, а відповідач прийняв секції статорної обмотки електродвигуна 1ЕВ 229-44-20Z (1500 кВт, 300 об/хв.) в кількості 180 штук (а. с. 45 том 1), а також ОСОБА_4 № 3 передачі статора електродвигуна 1ЕВ-229-44-20Z 1500кВт 300 об/хв. з ремонту (а. с. 46 том 1).

Також, 23.10.2015 сторонами підписано кошторис № 2015-506 на капітальний ремонт статора синхронного електродвигуна 1ЕВ-229-44-20Z, ОСОБА_4 форми Р-2ИС № 2015-506 приймання виконаних робіт по капітальному ремонту статора синхронного електродвигуна 1ЕВ-229-44-20Z 6 кВ, Р=1500 кВт, n=300 об/хв. (замовлення 0431091) за жовтень 2015 року, на загальну суму 467012,60 грн. (а. с. 27-31 том 1), а також ОСОБА_4 типової форми № 03-2 № 3М приймання-здачі відремонтованих реконструйованих та модернізованих обєктів, який свідчить про те, що по закінченню ремонту обєкт пройшов випробування та зданий в експлуатацію (а. с. 41 том 1).

На виконання п. 3.6. договору вказані акти підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками підприємств.

Враховуючи викладене, підписані сторонами акти є належними та допустимим доказами факту виконання позивачем прийнятих на себе зобовязань за договором.

Позивач стверджує, що згідно товарно-транспортної накладної від 23.10.2015 за № Р2310/1 відповідачу для оплати виконаних робіт з капітального ремонту статора електродвигуна 1ЕВ-229-44-20Z, 1500 кВт, 300 об/хв. також були передані рахунки-фактури: від 23.10.2015 №№ СФ-000154, СФ-000155, СФ-000156, на загальну суму 467012,60 грн. з ПДВ, а також лист від 23.10.2015 за вих. № 468 на оплату відповідачем перших двох платежів у розмірі 30% та 20% (а. с. 50-53 т. 1).

30.11.2015 за вих. № 639 позивач направив на адресу відповідача претензію, згідно якої вимагав від останнього в строк 3-х банківських днів, з моменту отримання цієї претензії, перерахувати на користь ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» заборгованість у сумі 467857,71 грн., яка складається з суми основного боргу 467012,60 грн. та суми 3% річних 845,11 грн. (а. с. 153-156 том 1).

У відповідь на претензію позивача відповідач 18.12.2015 за вих. № 2830/01-6 повідомив, що ПАТ «Дніпроазот» не вбачає підстав для задоволення претензії у звязку з ненаданням ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» всіх необхідних документів, які підлягають переданню замовнику (у відповідності до п. 2.4. договору) в обовязковому порядку відповідно до умов договору, а строк оплати виконаних робіт продовжується на час прострочення надання відповідних документів (а. с. 157-159 том 1).

Таким чином, виконані позивачем роботи з капітального ремонту на суму 467012,60 грн. залишилися несплаченими, що і є предметом виникнення даного спору.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України) господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Оскільки предметом договору є виконання робіт з капітального ремонту електродвигуна, даний договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 Цивільним кодексом України (далі ЦК України)за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно із ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобовязаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ст. 856 ЦК України).

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Оскільки відповідачем не заперечується факт виконання позивачем робіт з капітального ремонту за представленими актами приймання виконаних робіт форми Р-2ИС та форми № 03-2 приймання-здавання відремонтованих реконструйованих та модернізованих обєктів від 23.10.2015, а доказів їх оплати на суму 467012,60 грн. відповідачем не надано, колегії суддів вважає правильним висновок місцевого господарського суду про необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 467012,60 грн., у зв'язку з настанням строку оплати.

При цьому колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом правомірно відхилено доводи відповідача стосовно допущеного позивачем прострочення по виконанню робіт за другим етапом саме 23.10.2015, оскільки згідно п. 3.1.1. договору, виконання робіт лише за першим етапом сторонами погоджено протягом 50 календарних днів, тобто до 03.11.2015, а згідно умов договору виконання другого етапу обумовлено виконанням першого етапу, а саме виготовленням 180 секцій обмотки статора електродвигуна, що не заперечується відповідачем.

Крім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надано правильну оцінку тому факту, що лист відповідача від 17.09.2015 за вих. № 2110/01-6 (а. с. 116 том 1), який підрядник отримав 18.09.2015, не може свідчити про заявку відповідача на початок робіт за другим етапом, а також передачу 180 секцій обмотки статора електродвигуна, оскільки за змістом вказаного листа не виявлено ознак заявки визначених п. 3.1.1. договору.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого господарського суду про те, що позивачем роботи з капітального ремонту електродвигуна здійснені без порушення строків (достроково), а тому вимоги ПАТ «ДніпроАзот» до ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» за зустрічним позовом про стягнення 3740,56 грн. пені за порушення строку виконання робіт, передбачених п. п. 3.1.2., 3.1. договору, відповідно до п. 7.2. договору та 93514,00 грн. штрафу за допущення порушення виконання робіт, передбачених п. 7.12. договору, з відхиленням від строку їх виконання, у відповідності до п. 7.17. договору не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобовязань на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення відповідачем виконання грошового зобовязання за першим та другим етапами позивачем нараховано, а судом першої інстанції задоволено у повному обсязі 3% річних за період з 26.10.2015 по 15.01.2016 у розмірі 2611,02 грн. та інфляційні втрати за період з 26.10.2015 по 15.01.2016 у сумі 7977,86 грн.

Між тим, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних саме за вказані у розрахунках позивача періоди, з огляду на наступне.

Для застосування вказаних у ст. 625 ЦК України мір відповідальності за порушення виконання особою грошового зобовязання слід встановити, коли мало бути виконаним грошове зобовязання, а вже від встановленого, вираховувати період прострочення виконання боржником грошового зобовязання.

Як зазначалося вище, пунктами 2.3.-2.3.3. договору сторони погодили, що оплата виконаних підрядних робіт здійснюється замовником на підставі виставленого підрядником рахунку, поетапно, у наступному порядку:

- перший платіж у розмірі 140271,00 грн. (30% вартості робіт) - здійснюється замовником по факту підписання обома сторонами акту виготовлення секцій електродвигуна 1ЕВ 229-44-20Z у кількості 180 штук;

- другий платіж у розмірі 93514,00 грн. (20 % вартості робіт) - здійснюється замовником по факту підписання обома сторонами актів виконаних робіт за формами № Р-2ИС та № 03-2 з доданим до них кошторисом, але не раніше отримання замовником від підрядника всіх документів, які підлягають переданню замовнику в обовязковому порядку відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України;

- остаточна оплата за виконані роботи здійснюється замовником протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати підписання обома сторонами актів виконаних робіт за формами № Р-2ИС та № 03-2 з доданим до них кошторисом, але не раніше отримання замовником від підрядника всіх документів, які підлягають переданню замовнику в обовязковому порядку відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України.

Таким чином оплата першого та другого етапів виконаних робіт згідно умов договору здійснюється по факту підписання актів виконаних робіт за першим та другим етапами.

В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 252 ЦК України строки визначаються роками, місяцями тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Таким чином в договорі не встановлено конкретного строку (терміну) виконання зобовязання по оплаті виконаних робіт, а лише встановлено підставу для оплати (по факту підписання актів).

В даному випадку слід виходити з приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України, згідно якої обовязок з оплати настає в семиденний строк від дня предявлення вимоги.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України (постанова від 18.05.2016 справа № 904/3322/15).

Матеріали справи не містять доказів направлення позивачем відповідачу вимоги про оплату виконаних робіт за першим та другим етапами до 23.11.2015.

Посилання в позовній заяві та в рішенні суду на передачу відповідачу рахунків на оплату та листа про оплату першого та другого етапів від 23.10.2015 вих. № 468 згідно товарно-транспортної накладної № Р2310/1 від 23.10.2015 колегія суддів не може прийняти як належний доказ, оскільки товарно-транспортна накладна відповідачем не підписана та не скріплена печаткою відповідача.

При цьому відповідачем заперечується отримання вищевказаних документів на оплату саме за вказаною товарно-транспортною накладною, про що зазначено в протоколі судового засідання від 13.09.2016.

З урахуванням вищевикладеного позивачем не доведено предявлення вимоги відповідачу згідно вище перелічених документів.

Як зазначалося вище умовами п. 2.3.3. договору передбачено остаточну оплату за виконані роботи протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати підписання обома сторонами актів виконаних робіт за формами № Р-2ИС та № 03-2 з доданим до них кошторисом, тобто до 23.11.2015.

Таким чином за відсутності вимоги про оплату виконаних робіт за першим та другим етапами останнім днем для оплати всіх виконаних робіт за договором слід вважати 23.11.2015, оскільки останній день для оплати припадає на вихідний день (ст. 254 ЦК України).

У звязку з викладеним нарахування інфляційних втрат та 3 % річних слід провадити від загальної суми заборгованості за договором (467012,60 грн.) та за період з 24.11.2015 по 15.01.2016 в межах заявленої позивачем кінцевої дати нарахування.

Колегією суддів здійснено власний розрахунок 3% річних за період прострочення грошового зобовязання починаючи з 24.11.2015 по 15.01.2016 на загальну суму боргу 467012,60 грн. За вказаний період, загальна сума 3% річних складає 2034,38 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно розрахунку колегією суддів суми боргу з урахуванням індексу інфляції її розмір за період з 24 листопада 2015 по 15 січня 2016 на загальну суму боргу 467012,60 грн., становить 3269,09 грн.

Розрахунок проведено у відповідності до листа Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 № 62-97р, в системі «Ліга Закон».

Крім того ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» просило покласти на ПАТ «ДніпроАзот» витрати, повязані з оплатою послуг адвоката в розмірі 8000 грн.

У відповідності до ст.44 ГПК України судові витрати складаються, зокрема, з сум, повязаних з оплатою послуг адвоката та інших витрат, повязаних з розглядом справи.

Виходячи з викладеного, відшкодування витрат повязаних з оплатою послуг адвоката з надання правової допомоги можливе при сукупності наступних підстав: послуги повинні надаватись адвокатом (адвокатським бюро, колегією, фірмою, конторою чи іншими адвокатськими обєднаннями); реальної оплати таких послуг до прийняття рішення у справі та підтвердження цієї оплати відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ст.48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру».

Так, п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

У відповідності до ч.1 та 2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

На підтвердження своїх вимог в цій частині позивачем надано суду: договір про надання правової допомоги від 01.12.2015 (а. с. 64 том 1), додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 01.12.2015 (а. с. 65 том 1), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2195 від 25.10.2010 (а. с. 66 том 1), акт приймання-передачі правової допомоги № 1/01-16 від 10.02.2016 (а. с. 196 том 1) та видатковий касовий ордер від 10.02.2016 на суму 8000 грн. (а. с. 197 том 1).

За змістом ч. 3 ст. 48 ГПК України покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

З огляду на те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, якому здійснено оплату, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про кваліфікацію зазначених витрат позивача в якості витрат на оплату послуг адвоката в розумінні ст. 44 ГПК України.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за надання зокрема, послуг адвоката та інших витрат, повязаних з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що предметом надання правової допомоги адвокатом є ведення справи в господарському суді, а предметом розгляду по справі у тому числі є і зустрічна позовна вимога, відшкодування витрат на оплату послуг адвоката повинно провадитись пропорційно розміру задоволених позовних вимог за первісним позовом та відмовлених вимог за зустрічним позовом, у розмірі 7040,00 грн.

Враховуючи вище наведені обставини, колегія суддів вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню частково.

Стягненню з ПАТ «ДніпроАзот» на користь ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» підлягають: сума основного боргу 467012,60 грн., 3 % річних у сумі 2034,38 грн., інфляційних втрат у сумі 3269,09 грн., витрат повязаних з оплатою послуг адвоката у сумі 7040,00 грн. та витрат зі сплати судового збору за розгляд первісного позову у розмірі 7084,74 грн.

Твердження апелянта про те, що строк оплати виконаних робіт з капітального ремонту, відповідно до п. 2.4. договору, не настав, оскільки позивачем не надано йому усіх документів, передбачених п. 11.13. договору, колегія суддів визнає безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з п. 11.13 договору підрядник зобовязаний під час укладання договору, але не пізніше ніж через 10 календарних днів з моменту його укладення, надати замовнику засвідчені нотаріально чи підписом уповноваженої особи та печаткою підрядника наступні документи щодо підрядника (з актуальними відомостями):

- копії установчих документів (Статут, установчий договір тощо);

- копії документів, що дозволяють займатися підприємницькою діяльністю та її окремими видами, що повязане з виконанням умов договору (ліцензії, дозволи тощо);

- копію розширеного ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців;

- копію свідоцтва про державну реєстрацію або виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; копію довідки банку про відкриття поточного рахунку;

- копію довідки органу державної податкової служби про взяття на облік в якості платника податків за формою № 4-ОПП (якщо її отримання платником податків є обовязковим на момент взяття на податковий облік);

- копію документу, що підтверджує повноваження представника підрядника на укладення (підписання) договору, як-от: довіреність, наказ по підприємству про призначення керівника, рішення про уповноваження особи на підписання договорів, протокол вищого органу управління підприємства про обрання особи на відповідну посаду, тощо;

- копію свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість або витягу з реєстру платників податку на додану вартість (якщо підрядник є платником цього податку);

- копію свідоцтва про реєстрацію платника єдиного податку (якщо підрядник є платником цього податку).

17.09.2015 листом вих. № 418/1 позивач надіслав на адресу відповідача усі документи, передбачені п. 11.13. договору (а. с. 34 том 1), що підтверджується поштовим описом вкладення до цінного листа, засвідченим працівником поштового відділення та квитанцією про оплату поштового відправлення на адресу відповідача (а. с. 6 том 2). Також, у даному листі позивач зазначив, що у разі необхідності надання додаткових документів, повідомити про це до 30.09.2015.

Доказів звернення відповідача до позивача щодо необхідності надання додаткових документів, до суду не надано.

Відповідно до п. 2.4. договору у випадку неотримання замовником всіх необхідних документів від підрядника за договором, строк оплати виконаних робіт продовжується на час прострочення надання відповідних документів.

30.09.2015 позивач звернувся до відповідача з листом вих. № 432 в якому просив відповідача для виконання умов договору № 639/15-35 надати перелік усіх необхідних нормативних документів, передбачених договором (а. с. 36 том 1).

Того ж дня листом вих. № 386 відповідач у відповідь на лист позивача від 30.09.2015 вих. № 432 зазначив перелік необхідних документів відповідно до п. п. 2.3.2., 2.3.3. договору: акти виконаних робіт за формою № Р-2ИС та № 03-2 з доданим кошторисом, рахунок, акт повернення електродвигуна (ротора електродвигуна) з ремонту (а. с. 37 том 1).

Як зазначалося вище, 23.10.2015 між позивачем та відповідачем підписано акти виконаних робіт за формами № Р-2ИС, № 03-2 з доданим кошторисом та акт повернення електродвигуна (ротора електродвигуна) з ремонту (а. с. 30-31, 33, 45 том 1).

Між тим, рахунок, який відповідач просив позивача надати, не визначений в переліку п. п. 2.3.2., 2.3.3. договору, а тому не був обовязковим для передачі замовнику в обовязковому порядку.

Крім того, апелянт не заперечує отримання ним рахунків на оплату виконаних робіт, а лише заперечує передачу йому рахунків за товарно-транспортною накладною від 23.10.2015 № Р 2310/1.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне також зазначити, що рахунок (рахунок-фактура) є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, а тому наявність чи відсутність рахунків-фактур не звільняє відповідача від обовязку оплатити вартість виконаних позивачем робіт за договором.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України (постанова від 29.09.2009 № 37/405).

Посилання апелянта на підписання листа № 386 від 30.09.2015 від імені відповідача особою не уповноваженою на його підписання згідно умов договору не є визначальним при вирішенні питання щодо надання всіх необхідних документів, визначених умовами договору, оскільки передача документів підтверджується іншими доказами, наявними в матеріалах справи, про що йшлося вище.

Таким чином, твердження відповідача щодо ненадання позивачем всіх необхідних для здійснення розрахунку документів, спростовується матеріалами справи.

Посилання апелянта на лист ДППЗ «Укрпошта» № 06.02-182 від 08.04.2016 (а. с. 26 том 2), в якому зазначається, що поштове відправлення № 112 не приймалося або приймалося з іншим кодом відправлення, тобто жодним чином не підтверджує його отримання відповідачем, колегія суддів до уваги не приймає, з огляду на наступне.

На запит ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» № 129 від 12.05.2016 до відділення Укрпошти, з якого направлявся лист відповідачу № 418/1 від 17.09.2015 з переліком документів та відповіді Центру поштового звязку № 08-359 від 12.05.2016, в якому зазначено, що затвердженими постановою КМУ № 270 від 05.03.2009: Правилами надання послуг поштового звязку, а саме п. 122 встановлено, що заява про розшук відправленого поштового відправлення чи про одержання інформації про вручення поштового відправлення приймаються протягом шести місяців з дня прийняття їх для пересилання.

У звязку з тим, що поштове відправлення від 17.09.2015 датоване строком більше ніж 6 місяців, то й отримати інформацію про зазначене відправлення є не можливим.

Оскільки ПАТ «ДніпроАзот» не спростовано факт направлення позивачем документів визначених в п. 11.13. договору згідно опису та чеку про відправлення цінного листа № 112, то вказані документи слід вважати належними доказами направлення позивачем на адресу відповідача всіх документів визначених в п. 11.13. договору.

З огляду на зазначене вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення з ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» штрафу за ненадання документів, передбачених п. 11.13. договору, у відповідності до п. 7.17. договору, у розмірі 93514,00 грн. та 68732,79 грн. пені за порушення строку надання документів, передбачених п. 11.13. договору, у відповідності до п. 7.16. договору є безпідставними, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Щодо відмови господарським судом у задоволенні вимог зустрічної позовної заяви про стягнення з позивача за первісним позовом штрафу у розмірі 93514,00 грн. за порушення строку оформлення та надання банківської гарантії, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 6.1. договору підрядник забезпечує виконання своїх зобовязань по виконанню робіт, передбачених договором, перед замовником банківською гарантією. Підрядник зобовязується протягом 10 (десяти) календарних днів від дати укладення цього договору оформити та надати (передати) замовнику банківську гарантію (оригінал гарантійного листа) на суму 70135,50 грн. про те, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання ним будь-якого зі своїх зобовязань по виконанню робіт, передбачених цим договором, банк-гарант на першу вимогу замовника сплатить останньому вищевказану суму грошових коштів. Надана замовнику банківська гарантія повинна бути оформлена відповідно до Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 639.

Як вбачається з матеріалів справи 17.09.2015 ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» звернулося з заявою до банку про надання банківської гарантії, тобто в межах строку встановленого п. 6.1. договору (а. с. 7, 93-95 том 2).

Між тим договір про надання банком банківської гарантії був погоджений останнім 08.10.2015, а банківська гарантія видана лише 13.10.2015 (а. с. 115), що підтверджується обома сторонами.

Місцевий господарський суд з посиланням на ст. 614 ЦК України не виявив порушень в діях позивача, спрямованих на умисне затягування строків по оформленню та видачі банківської гарантії, оскільки, на думку суду, ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» не має будь-якого контролю за діями банку, а тим паче щодо виконання обовязку по оформленню гарантії замість банку у визначені договором строки.

У свою чергу, апелянт переконаний, що несвоєчасне оформлення банком банківської гарантії залежало виключно від своєчасного звернення позивача до банку для оформлення банківської гарантії і здійснення платежу на користь банку для отримання вказаної гарантії. Зволікання позивача зі зверненням до банку з заявою про надання гарантії та своєчасної сплати на користь банку коштів для відкриття вказаної гарантії є наслідком нарахування позивачу штрафу за порушення п. 6.1. договору, у відповідності до п. 7.17. договору у розмірі 93514,00 грн. (20% від загальної суми договору).

Колегія суддів вважає доречними заперечення апелянта з цього приводу, оскільки в силу приписів ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 44 ГК України підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

За змістом статей 610 і 612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Як вже зазначено вище п. 6.1. договору підрядниквзяв на себе обовязок саме протягом 10 (десяти) календарних днів від дати укладення цього договору оформити та надати (передати) замовнику банківську гарантію, тобто взяв на себе ризик виконання вказаної умови договору у визначений строк, якого не дотримався та допустив прострочення виконання взятого на себе зобовязання.

При цьому посилання суду першої інстанції на ст. 511 ЦК України, яка передбачає те, що зобовязання не створює обовязків для третьої особи, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки умовами договору зобовязання щодо оформлення гарантії покладено саме на позивача по справі, і не створює обовязку для третьої особи (банку).

З урахуванням вищенаведеного вказана умова договору не суперечить діючому законодавству, відповідає свободі договору, а тому позивач повинен нести ризики за умови невиконання вказаного зобовязання.

З огляду на вище зазначене судова колегія дійшла до висновку про наявність підстав для стягнення штрафу з ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» у сумі 93514,00 грн. за порушення строку в оформленні та наданні ПАТ «ДніпроАзот» банківської гарантії.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України встановлено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому враховується ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Зазначена стаття кореспондує з правилом ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якого розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Крім того, право господарського суду зменшувати розмір неустойки передбачено п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Можливість використання судом права на зменшення розміру штрафу, як і визначення розміру, до якого він підлягає зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду.

Колегія суддів визнає за можливе зменшити розмір штрафу до 10 %, що становить 9351,40 грн. від суми штрафу заявленого до стягнення ПАТ «ДніпроАзот» за несвоєчасне надання позивачем за первісним позовом банківської гарантії.

При цьому, зменшуючи розмір штрафу, колегія суддів враховує своєчасність та в поновному обсязі виконання позивачем за первісним позовом основного зобовязання, незначність прострочення зобовязання, співрозмірність розміру штрафу з сумою договору, відсутність завдання відповідачу збитків чи інших втрат, матеріальної або будь-якої іншої шкоди через затримку в оформленні та видачі банком гарантійного листа, відсутність через це негативних наслідків для відповідача, а також те, що позивачем вживалися заходи щодо виконання вказаної умови договору.

Таким чином, зустрічний позов ПАТ «ДніпроАзот» в частині стягнення штрафу за несвоєчасне оформлення та надання банківської гарантії підлягає задоволенню частково у сумі 9351,40 грн. з покладенням на позивача судових витрат в частині зменшеної суми, як на винну сторону.

В іншій частині зустрічного позову слід відмовити.

Інші вимоги апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними з огляду на вищенаведені обставини.

Рішення суду першої інстанції слід скасувати частково та прийняти нове рішення.

Судові витрати, на підставі ч. 5 ст. 49 ГПК України при частковому задоволенні позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката за надані послуги в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000,00 грн. позивачем додатково надано акт № 1/02-16 від 20.05.2016 та видатковий касовий ордер від 20.05.2016.

Судові витрати повязані з оплатою послуг адвоката позивача за участь в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000,00 грн. покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог за первісним та відмовлених вимог за зустрічним позовами у розмірі 2640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДніпроАзот» задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2016 по справі № 904/492/16 скасувати частково та прийняти нове рішення наступного змісту:

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДніпроАзот» (51909, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. С.Х. Горобця, 1; ідентифікаційний код 05761620) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання «Індустріал-Сервіс» (53201, Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр. Трубників, 56; ідентифікаційний код 30619540) 467012,60 грн. - суми основного боргу, 2034,38 грн. - 3 % річних, 3269,09 грн. - інфляційних втрат, 9680,00 грн. - витрат повязаних з оплатою послуг адвоката в суді першої та апеляційної інстанцій та 7084,74 грн. - витрат зі сплати судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

В іншій частині позовних вимог за первісним позовом відмовити.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче обєднання «Індустріал-Сервіс» (53201, Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр. Трубників, 56; ідентифікаційний код 30619540) на користь Публічного акціонерного товариства «ДніпроАзот» (51909, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. С.Х. Горобця, 1; ідентифікаційний код 05761620) 9351,40 грн. штрафу за несвоєчасне оформлення та надання банківської гарантії, 1402,71 грн. витрат понесених на сплату судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1542,98 грн. витрат понесених на сплату судового збору за перегляд справи судом апеляційної інстанції.

В іншій частині позовних вимог за зустрічним позовом відмовити.

В іншій частині апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Доручити господарському суду видати відповідні накази.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено 19.09.2016

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

ОСОБА_4