КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2016 р. Справа№ 927/1327/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Лобаня О.І.

Хрипуна О.О.

За участі представників сторін:

Від позивача: Бондаренко Д.Ю.;

Від відповідача: ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.06.2016 по справі № 927/1327/15 (суддя: Оленич Т.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк'' до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення 530 698, 73 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.06.2016 (повний текст якого складено 29.06.2016) у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк'' до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення 530 698,73 грн. безпідставно отриманих коштів - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивовано тим, що матеріалами справи не підтверджується факт добровільного виконання позивачем рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.11 по справі №5028/7/60/2011, а відтак і факт отримання відповідачем 17.10.2012 грошових коштів в сумі 530698грн.73коп. за рахунок банку. Гіри цьому суд приймає до уваги, що сторонами не надано доказів зняття відповідачем вказаних грошових коштів з рахунку, відкритого у ПАТ КБ "Приватбанк", розпорядження ними на власний розсуд. Крім того, судом зазначено, що позивач не довів наявність обов'язкових умов виникнення у відповідача зобов'язання повернути безпідставне набуте майно, а саме: отримання (набуття) відповідачем грошових коштів в сумі 530698грн.73коп. за рахунок позивача двічі - як внаслідок добровільного виконання судового рішення, так й в результаті примусового виконання рішення органами державної виконавчої служби, у зв'язку з чим підстави для покладення на відповідача обов'язку повернути позивачу грошові кошти в сумі 530698грн.73коп., як безпідставно отримані, відсутні.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.06.2016 по справі №927/1327/15 та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, а саме: в рахунок повернення безпідставно набутих грошових коштів стягнути з відповідача на користь позивача гроцюві кошти в сумі 530 698,73 грн., що зберігаються на рахунку ФОП ОСОБА_5 № НОМЕР_1, відкритому у ПАТ КБ «Приватбанк» (Чернігівське РУ ПАТ КБ «Приватбанк»), МФО 353586.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказував на ге, що ним в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України було доведено належними та допустимими доказами (первинними документами) факт набуття ФОП ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 530 698,73 грн. двічі: за меморіальним ордером № 7502 від 17.10.2012 та у виконавчому провадженні Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МЮУ Дніпропетровської області, - набуття цих грошових коштів повторно за відсутності жодної правової підстави. Таким чином, апелянт вказує, що кошти, отримані ФОП ОСОБА_4 на свій рахунок при виконанні рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 у справі № 5028/7/60/2011 в сумі 530698грн.73коп. - є безпідставно отриманими, які відповідач зобов'язаний повернути позивачу згідно з ст. 1212 Цивільного кодексу України. Крім того, апелянт наголошував на тому, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у клопотанні про призначення у справі судової економічної експертизи щодо для підтвердження факту перерахування банком грошових коштів в сумі 530698грн.73коп. зі свого рахунку на рахунок відповідача.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.06.2016 по справі № 927/1327/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р., судді: Лобань О.І., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2016 апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства ''Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.06.2016 по справі № 927/1327/15 прийнята до розгляду, порушено апеляційне провадження та призначена до розгляду на 06.09.2016.

В судове засіданні 06.09.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Представником позивача було заявлено клопотання про призначення судової експертизи для підтвердження факту перерахування банком грошових коштів в сумі 530698грн.73коп. зі свого рахунку на рахунок відповідача і на вирішенян якої поредставник позивача просив поставити питанння:

- чи підтверджується документально перерахування позивачем відповідачу з рахунку № НОМЕР_2 на рахунок № НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 530698грн.73коп. меморіальним ордером № 7502 від 17.10.2012 із зазначенням призначення платежу: «Добровільне виконання рішення хоз.суду Чернігівської обл. від 21.12.2011 по спр.№ 5028/7/60/2011 на користь ФОП ОСОБА_4 ПД- 6990552»?

- чи наявні на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому ФОП ОСОБА_4, грошові кошти в сумі 530698грн.73коп., перераховані позивачем з рахунку № НОМЕР_2 меморіальним ордером № 7502 від 17.10.2012 із зазначенням призначення платежу: «Добровільне виконання рішення хоз.суду Чернігівської обл. від 21.12.2011 по спр.№ 5028/7/60/2011 на користь ФОП ОСОБА_4 ПД-6990552» на час проведення судової експертизи?

Представник відповідача проти призначення судової експертизи заперечував, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість.

Судова колегія, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши думки представників сторін щодо заявленого позивачем клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи, дійшов висновку, що воно задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст.41 Господарського процесуального кодексу України господарський суд призначає судову експертизу для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань. Судова експертиза за своєю суттю є дослідженням експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні суду.

Водночас судова експертиза має призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідна правова позиція викладена у п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи".

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції наголошує, що спеціальні знання у відповідній економічній галузі при вирішенні даного спору про стягнення грошових коштів - не є необхідними, оскільки для встановлення фактичних даних, які входять до предмету доказування у даній справі на підставі наданих сторонами доказів, не потребуються спеціальні знання, тому суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для призначення судової експертизи, у зв'язку з чим відхиляє заявлене клопотання.

В судовому засіданні 06.09.2016 представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати та прийняти нове, яким задовольнити у повному обсязі заявлений позов.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.09.2016 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується наявними матеріалами справи, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 у справі №7/60 (в подальшому справі присвоєно номер 5028/7/60/2011) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до відповідачів: 1. фізичної-особи підприємця ОСОБА_6 та 2. Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про визнання договору від 29.06.2009 припиненим, визнання права передавати приміщення в оренду, зобов'язання прийняти в оренду приміщення за договором від 05.03.2008 та підписати акти приймання-здачі приміщення, про стягнення 573557,94грн. збитків (неотриманого прибутку), позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ПАТ "КБ "Приватбанк'' на користь ФОП ОСОБА_4 520199,10грн. збитків (неотриманого прибутку), 1486,71грн. державного мита, 71,35грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду у судах, 7430,57грн. судового збору, 1511грн. витрат на послуги адвоката.

Загальна сума грошових коштів, присуджених вищевказаним рішенням до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 становить 530698грн.73коп.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 у справі №5028/7/60/2011 набрало законної сили 27 березня 2012 року.

01 жовтня 2012 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на підставі наказу №5028/7/60/2011 від 15.06.2012 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №34523027 з примусового виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 у справі №5028/7/60/2011 про стягнення з ПАТ "КБ "Приватбанк" на користь ФОП ОСОБА_4 520199,10грн. збитків (неотриманого прибутку), 1486,71грн. державного мита, 71,35грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду у судах, 7430,57грн. судового збору, 1511грн. витрат на послуги адвоката та встановлено строк боржнику для самостійного виконання вимоги виконавчого документа до 08.10.2012, надавши до відділу документи, які підтверджують про перерахування грошових коштів на р/р 0757, МФО 805012 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, код ОКПО 34984523, одержувач - Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської обл. Крім того, попереджено боржника, що у разі ненадання ним документального підтвердження самостійного виконання рішення, буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження".

ПАТ КБ "Приватбанк", посилаючись на меморіальний ордер №7502 від 17.10.2012 (т. 1, а.с.25) стверджує, що ним в добровільному порядку було виконано рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 у справі №5028/7/60/2011, шляхом перерахування грошових коштів в сумі 530698грн.73коп. на поточний рахунок ФОП ОСОБА_4 НОМЕР_3, відкритий у Чернігівському РУ ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 353586.

У зв'язку з цим, як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ "Приватбанк" під час провадження виконавчих дій з примусового виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 у справі №5028/7/60/2011 звертався до Господарського суду Чернігівської області в межах цієї ж справи із заявою про визнання наказу Господарського суду Чернігівської області від 15.06.2012 №5028/7/60/2011, таким, що не підлягає виконанню.

Однак, як вбачається із наявної у справі копії постанови Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2013 у справі №5028/7/60/2011 (т.1, а.с.102-105), в задоволенні заяви ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, було відмовлено.

Як свідчать відомості, внесені до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (Інформація про виконавче провадження №34523027 станом на 04.05.2016, т.2, а.с. 12-21), в межах виконавчого провадження державним виконавцем були вжиті заходи примусового виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 у справі №5028/7/60/2011.

20 червня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №34523027 з примусового виконання наказу Господарського суду Чернігівської області від 15.06.2012 №5028/7/60/2011 на підставі п.8 ч.І ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження'' у зв'язку зі стягненням на користь стягувача боргу в розмірі 530698грн.73коп. в повному обсязі.

Позивач, стверджуючи, що виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 у справі №5028/7/60/2011 відбулось у два способи - самим банком в добровільному порядку шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача та органами державної виконавчої служби в примусовому порядку, вважає, що з моменту закінчення виконавчого провадження підстава, яка існувала на момент перерахування коштів банком на рахунок відповідача, відпала, в зв'язку з чим відповідач повинен повернути кошти, отримані від банку в жовтні 2012 року, як безпідставно отримані. Нормативно в обгрунтування позову позивач посилався на приписи ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відносини щодо повернення безпідставно набутого майна регулюються главою 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.І, 2 ст. 1212 цього Кодексу, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз вказаної норми свідчить, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за одйочасної наявності таких умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.10.13 №6-88цс/13.

Відповідно до ст.ЗЗ Господарського процесуального кодексу України на сторони у господарському процесі покладений обов'язок доведення тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виходячи із змісту заявлених позивачем позовних вимог, позивач повинен довести суду наявність обставин та умов, з якими закон пов'язує виникнення у відповідача зобов'язання повернути грошові кошти як безпідставно отримані.

Отже, до кола обставин, які повинен довести позивач, входять факти набуття відповідачем грошових коштів в сумі 530698грн.73коп., набуття цих коштів саме за рахунок позивача, а також відсутність правової підстави для набуття цих коштів або припинення такої підстави.

Позивач як на докази отримання відповідачем грошових коштів в сумі 530698грн.73коп. двічі посилається на меморіальний ордер №7502 від 17.10.2012 та на постанову від 20.06.2014 про закінчення виконавчого провадження, винесену старшим державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Як вбачається із змісту вказаної постанови, при примусовому виконанні наказу Господарського суду Чернігівської області від 15.06.2012 №5028/7/60/2011 про стягнення з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ФОП ОСОБА_4 520199,10грн. збитків (неотриманого прибутку), 1486,71грн. державного мита, 71,35грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду у судах, 7430,57грн. судового збору, 1511грн. витрат на послуги адвоката сума боргу стягнута на користь стягувача в повному обсязі в розмірі 530698грн.73коп., в зв'язку з чим виконавче провадження закінчено.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем грошових коштів в сумі 530698грн.73коп. внаслідок примусового виконання органами державної виконавчої служби судового рішення, прийнятого Господарським судом Чернігівської області 21.12.2011 у справі №5028/7/60/2011, що також не заперечувалось й відповідачем.

Водночас в матеріалах справи наявна копія меморіального ордеру №7502 від 17.10.2012, на підставі якого, за твердженням позивача, на рахунок відповідача саме 17.10.2012 були перераховані грошові кошти в сумі 530698грн.73коп. із призначенням платежу "добровільне виконання рішення Хоз.суду Чернігівської області від 21.12.1 1р. по сир. №5028/7/60/2011 на користь ФОП ОСОБА_4.".

Відповідно до п. 1.19-1 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" меморіальний ордер визначається як розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операції щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Згідно з п.1.10. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 за №559/7880, внутрішньобанківськими операціями є операції банку, що не пов'язані з виконанням доручень клієнтів. При цьому, як зазначено у п.4.6. цього ж Положення, меморіальні ордери, як вид меморіальних документів банку, застосовуються для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку.

Також, відповідно до п.5.6. вищезазначеного Положення, підтвердженням виконаних за день операцій є виписки з особових рахунків клієнтів, які складаються банком і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, всі здійснені банком операції, пов'язані із особистим рахунком клієнта, мають належним чином відображатися у виписках банку з такого рахунку.

В свою чергу, аналіз наданих у справу позивачем завірених копій виписок по рахунку НОМЕР_3, який відкритий підприємцю ОСОБА_4(т.1, а.с.88-91, 124-127,129-130), та звітів про дебетові і кредитові операції по рахунку відповідача (т.1, а.с.120-123, 128) свідчить про наявність в них суперечливої інформації щодо перерахування на вказаний рахунок грошових коштів в сумі 530698грн.73коп.

При цьому, факт добровільного виконання позивачем рішення Господарського суду Чернігівської області по справі №5028/7/60/2011 шляхом перерахування коштів в сумі 530698грн.73коп. на рахунок відповідача саме 17.10.2012 був предметом судового дослідження в межах розгляду заяви ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання наказу Господарського суду Чернігівської області від 15.06.2012 таким, що не підлягає виконанню.

В постанові Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2013 по справі №5028/7/60/2011 встановлено, що банком не доведено належними та допустимими доказами факт добровільного виконання ним рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 по даній ж справі ні 17.10.2012 пі пізніше.

До того ж, як вбачається із рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2014 по справі №927/537/13, яке набрало законної сили, що не заперечувалось обома сторонами, грошові кошти в сумі 530698грн.73коп. надійшли на поточний рахунок НОМЕР_3 ФОП ОСОБА_4 01 жовтня 2012 року (т.2, а.с.45).

Відповідно до частини 3 стаггі 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, приймаючи до уваги, що при розгляді даної справи, справи №927/537/13 та заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, яка розглядалась в межах справи №5028/7/60/2011, беруть участь ті самі особи, тому не підлягає доказуванню знов факт безпідставності тверджень банку про добровільне виконання ним 17.10.2012 рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 у справі №5028/7/60/2011.

Будь-яких інших додаткових належних та допустимих доказів в розумінні вимог ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, які б спростовували висновки судів у вищезазначених справах, позивач йе надав ні суду першої інстанції під час вирішення снору, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного провадження - не надано.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи не підтверджується факт добровільного виконання позивачем рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.12.11 по справі №5028/7/60/2011, а відтак і факт отримання відповідачем 17.10.2012 грошових коштів в сумі 530698грн,73коп. за рахунок банку. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує і те, що сторонами не надано доказів зняття відповідачем вказаних грошових коштів з рахунку, відкритого у ПАТ КБ "Приватбанк" і розпорядження ними на власний розсуд.

З огляду на виїцевикладене суд апеляційної інстанції за наслідками перегляду справи в апеляційному порядку дійшов висновку, що позивач не довів наявність обов'язкових умов виникнення у відповідача зобов'язання повернути безпідставне набуте майно, а саме: отримання (набуття) відповідачем грошових коштів в сумі 530698грн.73коп. за рахунок позивача двічі - як внаслідок добровільного виконання судового рішення, так й в результаті примусового виконання рішення органами державної виконавчої служби.

За таких обставин підстави для покладення на відповідача обов'язку повернути позивачу грошові кошти в сумі 530698грн.73коп., як безпідставно отримані, відсутні. В зв'язку з цим відсутні обумовлені законом підстави для задоволення позову.

Довод апелянта про те, що судом першої інстанції необгрунтовано було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про призначення судової експертизи, що призвело до неповного з'ясування обставин, шо мають значення для справи - судом апеляційної інстанції відхиляється огляду на наступне.

Відповідно до ст.41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу». Особа, яка проводить судову експертизу користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 23.03.2012, №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою етапі 41 ПІК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що необхідність призначення судової експертизи виникає у справах, де для встановлення певних обставин необхідні спеціальні знання, за допомогою яких можливо правильно вирішити спір.

Проте, враховуючи те, що предметом спору у даній справі є стягнення суми і для встановлення фактичних даних, які входять до предмету доказування у даній справі на підставі наданих сторонами доказів, не потребуються спеціальні знання, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що місцевим господарським судом обгрунтовано відхилено клопотання позивача про призначення у справі судової експертизи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному апелянтом рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.06.2016 по справі № 927/1327/15-у суду апеляційної інстанції відсутні.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обгрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.06.2016 по справі № 927/1327/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.06.2016 по справі № 927/1327/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 927/1327/15 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.І. Лобань

О.О. Хрипун