РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2016Справа №910/10175/16

За позовом Першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (позивач 1);

Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (позивач 2);

до Київської міської ради;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 1

Кабінет міністрів України

про скасування рішення.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від прокуратури: Тракало Р.І., посвідчення № 043656 від 02.07.2016 р.;

Від позивача 1: Мехреньгіна А. Б., представник, довіреність № 220/220/д від 21.03.2016 р.;

Від позивача 2: Мехреньгіна А. Б., представник, довіреність № 303/25-529 від 08.02.2016 р.;

Від відповідача: Семенюк Н. М., представник, довіреність № 225-КМР-1510 від 10.05.2016 р.

Від третьої особи: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Перший заступник військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі позивача 1 та позивача 2 у поданій до господарського суду позовній заяві просить визнати нечинним рішення Київської міської ради від 24.11.2005 року № 432/2833, яким припинено позивачу 2 право користування земельною ділянкою площею 5,8 га, як таке, що суперечить вимогам чинного законодавства, а також стягнути 1 378,00 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2016 року порушено провадження у справі № 910/10175/16, розгляд справи призначено на 23.06.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2016 року слухання справи відкладено до 26.07.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2016 року залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 1 Кабінет міністрів України, продовжено строк розгляду спору на 15 днів, відкладено слухання справи до 01.09.2016 року.

У судовому засіданні 01.09.2016 р. представник від прокуратури та представник від позивачів позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Третя особа своїх повноважних представників у судове засідання не направила, письмових пояснень по суті справи не надала.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради XI сесії IV скликання № 432/2833 24.11.2005 року «Про передачу земельної ділянки державному підприємству «Управління капітального будівництва та інвестицій» для будівництва житлового комплексу з об'єктами соціальної інфраструктури на вул. Народного ополчення, 3 у Солом'янському районі м. Києва» переведено частину земель оборони загальною площею 5,8 га, за адресою: м. Київ вул. Народного ополчення, 3 до земель запасу житлової та громадської забудови.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, прокурор зазначає, що вищевказане рішення Київради від 24.11.2005 № 432/2833 було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства. Нормативно обгрунтовуючи позов, прокурор посилається, зокрема, на норми ст. 141, 143, 149 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), та вказує на порушення права землекористування Міністерства оборони України та його структурного підрозділу в особы Київського квартирно-експлуатаційного управління.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги прокурора не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 141 Земельного кодексу України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 149 Земельного кодексу України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень (частина 2 статті 149 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Міноборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з'єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначається Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України».

За змістом ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв'язку тощо.

Відповідно до Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 № 483, (далі - Положення №483) землі (земельні ділянки) надаються військовим частинам, військово- навчальним закладам, установам, підприємствам та організаціям Збройних Сил України для їх розміщення та постійної діяльності.

Згідно з п. 25 Положення №483 облік усіх земель, наданих для потреб Міністерства оборони України, здійснюється згідно з Керівництвом по обліку земель (земельних ділянок) в квартирно-експлуатаційній службі Збройних Сил України.

Відомчий контроль за використанням і охороною земель, наданих в користування Збройним Силам України, здійснюють Головне управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України, Головне квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, інженерне управління Військово-Морських Сил України, квартирно-експлуатаційні управління військових округів, квартирно- експлуатаційний відділ Північного оперативно-територіального командування, квартирно- експлуатаційні частини, районів, відділення морської інженерної служби (п. 28 Положення №483).

Пунктом 44 Положення № 483 встановлено, що за відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб Збройних Сил України, підлягають передачі місцевим органам влади згідно з вимогами ЗК України. Пунктом 45 Положення №483 передбачено, що передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного, управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України.

У матеріалах справи міститься копія кадастрової справи № А-3852 «Про передачу земельної ділянки державному підприємству «Управління капітального будівництва та інвестицій» для будівництва житлового комплексу з об'єктами соціальної інфраструктури на вул. Народного ополчення, 3 у Солом'янському районі м. Києва», в якій, зокрема, присутній лист Міністерства оборони України від 14.12.2004 № 220/2743 за підписом першого заступника Міністра оборони України, в якомо вказано, що Міноборони не заперечує проти вилучення земельної ділянки військового містечка № 168 площею 5,80 га на вул. Народного ополчення, 3 у Солом'янському районі м. Києва з її подальшою передачею Державному підприємству «Управління капітального будівництва та інвестицій» Міноборони.

Вищезазначеним спростовуються доводи прокурора про відсутність згоди Міністерства оборони України на вилучення земельної ділянку площею 5,80 га на вул. Народного ополчення, 3 у Солом'янському районі м. Києва.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, з урахування вищенаведеного в сукупності, суд дійшов висновку, що оспорюване рішення Київської міської ради від 24.11.2005 № 432/2833 прийнято у відповідності до вимог законодавства, а тому відмовляє прокурору у позові по суті в зв'язку з безпідставністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 09.09.2016 р.