ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.09.16р. Справа № 904/5906/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (м. Харків)

до Дніпропетровської міської ради (м. Дніпропетровськ)

про припинення договору оренди землі від 13.08.2004

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - головний юрисконсульт (довіреність № 33-22/47097 від

05.09.2016)

від відповідача: ОСОБА_2 - головний спеціаліст (довіреність №7/10-

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути припинити договір оренди землі від 13.08.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" та Дніпропетровською міською радою (далі - відповідач).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на факт набуття права власності на будівлі, які розташовані на спірній земельній ділянці, іншою особою. Так, на земельній ділянці, яка є предметом оренди за спірним договором, розташований житловий будинок, на першому поверсі якого позивачу на праві власності належало нежитлове приміщення загальною площею 73,5 кв.м. В подальшому, позивач на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення продав вказане приміщення, розташоване за адресою: м.Дніпропетровськ, вулиця Харківська, будинок 4-б. У зв'язку з вказаними обставинами, позивач звернувся до відповідача з листом про припинення права користування земельною ділянкою, у зв'язку з продажем нежитлового приміщення, розташованого на вказаній земельній ділянці. Однак, тривалий час відповідачем відповідного рішення не було прийнято.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 03.08.2016.

Від відповідача надійшло клопотання (вх.суду 48559/16 від 03.08.2016), в якому він просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв'язку із неотриманням позовної заяви.

У судове засідання 03.08.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 03.08.2016 представник відповідача наполягав на задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, представник позивача не заперечував проти задоволення вказаного клопотання.

У судовому засіданні 03.08.2016 у відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 13.09.2016.

Вказане свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.суду 56158/16 від 12.09.2016), в якому він проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що на підставі клоопотання позивача від 06.05.2015 та наданих ним документів відповідачем булопідготовлено проект рішення міської ради "Про припинення ПАТ "УкрСиббанк" права користування земельною ділянкою по вул. Харківська, 4Б (Шевченківський (Бабушкінський) район)" та надано на розгляд та візування посадовими особами та службами міської ради. Проект рішення опубліковано на офіційному сайті Дніпропетровської міської ради. Отже, відповідач посилається на те, що ним не були порушені права позивача.

У судове засідання 13.09.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 13.09.2016 представник позивача виклав та обґрунтував позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, що наведені у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.09.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 13.09.2016 наголошено на тому, що ними долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 13.09.2016 оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 13.08.2004 між Дніпропетровською міською радою (далі - орендодавець, відповідач) та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк") (далі - орендар, позивач) було укладено договір оренди землі (далі - договір, а.с.10-12), відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: вулиця Харківська, 4-Б (Бабушкінський район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :02:407:0029 (пункт 1.1. договору).

Загальна площа земельної ділянки, що передається, становить 0,0346 га (пункт 2.1. договору).

У пункті 3.1. договору сторони визначили, що договір укладено на п'ятнадцять років.

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 5687.

Пунктами 12.3. та 12.4. договору оренди землі передбачено, що дія договору припиняється у разі:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- придбання орендарем земельної ділянки у власність;

- викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

- ліквідації юридичної особи орендаря;

- в інших випадках, передбачених законом.

Так, 10.04.2015 між позивачем (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, відповідно до умов якого в строки на умовах якого продавець зобов'язується продати (передати у власність) покупцю нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вулиця Харківська, будинок 4-Б, приміщення 3; покупець зобов'язується прийняти у власність зазначене приміщення, і сплатити ціну відповідно до умов договору, що у ньому визначені (пункт 1.1. договору купівлі-продажу).

Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано 10.04.2015 в реєстрі за № 827.

У зв'язку з вказаними обставинами, 06.05.2015 позивач звернувся до відповідача з клопотанням № 58-1-4-192 від 06.05.2015, в якому просив припинити право користування земельною ділянкою, у зв'язку з продажем нежитлового приміщення, розташованого на вказаній земельній ділянці.

Станом на день прийняття рішення у справі рішення за вказаним клопотанням відповідачем не прийнято. Вказане і стало причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами, внаслідок укладання договору оренди землі від 13.08.2004, виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі".

Вказаний договір оренди землі є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі є:

- об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

- строк дії договору оренди;

- орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови (стаття 15 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Положеннями частини 1 статті 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Положеннями частини 1 статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

- поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;

- смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;

- ліквідації юридичної особи - орендаря;

- відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем;

- набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці;

- припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

В той же час, пунктами "а", "е" частини 1 статті 141 Земельного кодексу України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, у тому числі, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Виходячи із наведених норм законодавства, у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу, - права власності або права користування.

Оскільки фактичне користування земельною ділянкою і об'єктом нерухомості, що розташований на ній, здійснює її новий власник, попередній землекористувач - позивач добровільно відмовився від права користування зазначеною земельною ділянкою, а законодавством передбачено можливість дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, у зв'язку з чим договір оренди землі підлягає припиненню шляхом його розірвання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.08.2013 № 3-15гс13.

Відповідно до частини 1 статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

З приводу посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на відсутність його вини, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 140 Конституції України та статтею 71 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам, органам та посадовим особам місцевого самоврядування гарантовано право самостійно реалізовувати надані їм повноваження.

Згідно з частиною 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

При цьому, пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Варто зазначити, що в матеріалах справи знаходиться клопотання позивача від 06.05.2015, адресоване відповідачу, з проханням припинення права користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Харківська, будинок 4-б (а.с.16).

Крім того, сам відповідач у відзиві на позовну заяву підтвердив факт отримання вказаного клопотання у травні 2015 року.

В той же час, відповідно до пункту 5 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування" сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

При цьому, станом на день прийняття рішення у справі відповідачем не було прийнято рішення за вказаним вище клопотанням позивача.

Отже, спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, який протягом майже півтора року не розглянув подане позивачем клопотання, та судові витрати по справі, з урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 2, 4-5, 33, 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Визнати припиненим договір оренди землі від 13.08.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" (61050, м. Харків, проспект Московський, будинок 60; ідентифікаційний код 09807750) та Дніпропетровською міською радою (49000, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 75; ідентифікаційний код 26510514).

Стягнути з Дніпропетровської міської ради (49000, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 75; ідентифікаційний код 26510514) на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (61050, м. Харків, проспект Московський, будинок 60; ідентифікаційний код 09807750) 1 378 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.09.2016.

Суддя ОСОБА_6