ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.09.2016 Справа № 908/3124/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.

при секретарі судового засідання Сапожніковій Ю.Б.

у справі за позовом: Публічного акціонерного товариства ДТЕК Добропільська ЦЗФ, м. Добропілля, Донецька область

до відповідача: Державного підприємства Донецька залізниця, м. Донецьк

про стягнення 9 170,61грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №ББУ/ЦОФД60/СЛ/15

від відповідача: не зявився

Публічне акціонерне товариство ДТЕК Добропільська ЦЗФ звернулась до господарського суду Донецької області з позовною заявою №285/15 від 19.05.2015р. до Державного підприємства Донецька залізниця про стягнення вартості недостачі вугілля 9170,61грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 22.05.2015р. позовну заяву Публічного акціонерного товариства ДТЕК Добропільська ЦЗФ разом з документами повернуто без розгляду.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 02.07.2015р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ДТЕК Добропільська ЦЗФ, м.Добропілля залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Донецької області від 22.05.2015р. у справі № 908/3124/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.06.2016р. касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства ДТЕК Добропільська ЦЗФ задоволено, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.05.2015р. у справі № 908/3124/15 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.07.2016р. справу № 908/3124/15 прийнято до розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що вугілля камяне марки Г 0-100, яке перевозилось за накладною № 53303814 у вагоні № 62998455, за накладною № 53303772 у вагоні №67378703, за накладною №53303798 у вагоні № 67865972 було доставлене на станцію призначення з недостачею вантажу, про що складені комерційні акти БИ № 558906/3 від 01.11.2014р., БИ № 558907/3 від 01.11.2014р., БИ № 558908/3 від 01.11.2014р.

На думку позивача, недостача виникла у зв'язку з незбереженням вантажу залізницею під час перевезення.

17.08.2016р. через канцелярію суду позивач надав уточнення позовних вимог та просив суд стягнути з Державного підприємства "Донецька залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" 9170,61 грн. вартості недостачі вугілля, оскільки в позовній заяві позивачем була допущена помилка, а саме, вказано: "Стягнути з Державного підприємства "Одеська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" 9170, 61 грн. вартості нестачі вугілля".

На підставі ст.22 ГПК України, судом прийнята заява про уточнення позовних вимог та справа розглядається з її урахуванням.

У судові засіданні представник відповідача не зявлявся, працівниками відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) складений акт про неможливість направлення поштової кореспонденції суду на адресу Державного підприємства Донецька залізниця у звязку з знаходження у місті Донецьку.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Оскільки, судом вжито всіх заходів для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/1290/14 від 12.09.2014р., що підтверджується актом господарського суду Донецької області, розміщенням оголошенням про час та місце розгляду справи на електронній сторінці господарського суду Донецької області, яка міститься на офіційному веб-порталі "Судова влада в Україні", виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами.

Оцінюючи доводи сторін, матеріали справи, суд виходить з наступного.

Між ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля (далі Замовник) та ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ (далі Виконавець) був укладений договір №13-15/75-У від 31.12.2013р. відповідно до якого Замовник зобовязався передати (поставити) вугілля для збагачення, оплати послуги Виконавця, повязані зі збагачення вугілля та прийняти концентрат, Виконавець зобовязався прийняти вугілля, провести його збагачення та передати (поставити) отриманий в результаті збагачення концентрат Замовнику, в строк на умовах, обумовлених дійсним договором.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного Кодексу України, за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 ЦК України та ч.2 ст.307 ГК України, підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

27.10.2014р. ПАТ ДТЕК Добропільска ЦЗФ відповідно до технічних умов завантажило по накладним № 53303814, № 53303772, №53303798 вугілля камяне марки Г 0-100:

- у вагон № 62998455 в кількості 70000 кг,

- у вагон №67378703 в кількості 68000 кг,

- у вагон № 67865972 в кількості 68000 кг,

та передало вказаний вантаж для перевезення ДП Донецька залізниця. Згідно з накладними вугілля у вологому стані, поверхня вантажу маркована однією борозною катка ущільнювача.

В свою чергу, ДП Донецька залізниця прийняла у ПАТ ДТЕК Добропільска ЦЗФ на станції Добропілля Донецької залізниці для перевезення перерахований вище вантаж і зобовязалась доставити його на станцію Сороче Донецької залізниці ТОВ ДТЕК Східенерго ВП Зуївська ТЕС.

Під час прибуття вагонів на станцію призначення Сороче Донецької залізниці, на підставі ст. 24 Статуту залізниць України, була виявлена невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена вантажовідправником у накладній.

Так, на станції призначення, з посиланням на складені цією ж станцією комерційні акти БИ № 558906/3 від 01.11.2014р., БИ № 558907/3 від 01.11.2014р., БИ № 558908/3 від 01.11.2014р. було здійснено комісійне переважування вагонів:

- у вагоні № 62998455 брутто 90 300 кг, тара 23 000 кг, нетто 67300 кг, що менше вантажного документу на 2700 кг. Над 6, 7 люками є поглиблення розміром 2000х2000х700мм. маркування в місцях поглиблення порушене.

- у вагоні № 67378703 брутто 84 300 кг, тара 22 000 кг, нетто 62 300 кг, що менше вантажного документу на 5750 кг, Над 1, 2 люками є поглиблення розміром 1500х2500х1000 мм. маркування в місцях поглиблення порушене.

- у вагоні № 67865972 брутто 89 600 кг, тара 23 100 кг, нетто 66 500 кг, що менше вантажного документу на 1500 кг, Над 3, 4 люками є поглиблення розміром 1000х2500х900 мм. маркування в місцях поглиблення порушене.

Комерційний акт підписаний належними особами згідно п.10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002р.

Згідно із ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами за визначенням статей 32-36 ГПК України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобовязується доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Статтею 12 Закону України Про залізничний транспорт та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Статтею 23 Закону Про залізничний транспорт передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічний припис міститься у ст.113 Статуту, ч.2 ст.924 Цивільного Кодексу України.

Суд приймає до уваги те, що спірний вантаж був прийнятий залізницею до перевезення з маркуванням, однак на станцію призначення вантаж прибув з порушеним маркуванням, тобто не у тому ж стані, у якому він був прийнятий залізницею до перевезення. Отже, наявні сліди доступу до вантажу, ознаки розкрадання чи втрати вантажу під час перевезення. Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення. Відповідач не довів суду, що недостача вантажу відбулася не з вини залізниці.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст.26 Закону України Про залізничний транспорт обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Підставою для покладання на відправника відповідальності, згідно ст. 122 Статуту, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках передбачених ст.129 Статуту.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належним доказом - комерційними актами БИ № 558906/3 від 01.11.2014р., БИ № 558907/3 від 01.11.2014р., БИ № 558908/3 від 01.11.2014р.

Вказаний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Норми природної втрати та граничного розходження у визначені маси нетто встановлені п.27 Правил видачі вантажу.

Недостача вантажу становить:

- у вагоні № 62998455 (2700-1400) 1300 кг, або 1,3 т,

- у вагоні № 67378703 (5700-1360) 3340 кг, або 4,34 т,

- у вагоні № 67865972 (1500-1360) 140 кг, або 0,14 т,

а всього 5780 кг, або 5,78 т.

Відповідно до наявних в матеріалах справи довідках ПАТ ДТЕК Добропільска ЦЗФ (вантажовідправник) вартість 1 тони вугілля за накладними №53303814 та №53303798 складає 1684грн. 96коп. з ПДВ, вартість 1 тони вугілля за накладною №53303772 складає 1553грн. 98коп. з ПДВ

Згідно розрахунку, що міститься в матеріалах справи, вартість недостачі розрахована позивачем з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 2% маси, зазначеної в перевізному документі, та заявлена у розмірі 9 170,61 грн.

Суд, перевіривши розрахунок позовних вимог встановив, що розрахунок є арифметично вірним.

З огляду на викладене, з урахуванням даних, зазначених в комерційному акті, своїх зобовязань за договором перевезення відповідач не виконав належним чином, оскільки не забезпечив збереження довіреного йому вантажу. Факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи, у звязку з чим суд вважає, що вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати при задоволенні позову покладаються на відповідача.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 110, 113, 114, 127, 129 Статуту залізниць України, ст. ст.23, 26 Закону України „Про залізничний транспорт, ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ДТЕК Добропільска ЦЗФ, м. Добропілля, Донецька область до Державного підприємства Донецька залізниця, м. Донецьк про стягнення 9 170,61грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства Донецька залізниця (83001, м. Донецьк, вул. Артема, 68, ) на користь Публічного акціонерного товариства ДТЕК Добропільска ЦЗФ (85003, Донецька область, м. Добропілля, вул. Київська, 1, ; р/р 0458 у ПАТ ПУМБ, МФО 334851) суму збитків у розмірі 9 170,61грн. та витрати на сплату судового збору в розмірі 1827,00грн.

Повний текст рішення підписаний 09.09.2016р.

Рішення набирає законної сили 20.09.2016р.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд згідно розділу XII ГПК України.

Суддя О.М. Сковородіна