Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "06" вересня 2016 р. Справа № 906/638/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. від 14.06.2016

від відповідача: ОСОБА_2 - дов. № 628/15 від 06.11.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега ОСОБА_3" (м. Житомир)

до Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Аваль" (м. Київ)

про визнання недійсним іпотечного договору від 29.08.2011

Позивачем подано позов до господарського суду про визнання недійсним іпотечного договору від 29.08.2011, укладеного між сторонами, яким відповідач прийняв в іпотеку дистриб'юторський центр з продажу та обслуговування автомобілів загальною площею 1028,30 кв.м., розташований в м. Житомир по вул. Ватутіна, 168а/1.

Зокрема, позовні вимоги мотивовані тим, що спірний договір іпотеки є змішаним та містить умови договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Передача майна в іпотеку на суму 6 926 097,00 грн повинна відбуватись лише за рішенням вищого органу товариства - загальних зборів його учасників. Згідно із пунктом 9.7 даного договору, цей договір є змішаним та містить умови договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя є окремим від іпотечного договором, який потребує нотаріального посвідчення та стосується майна, вартість якого на день укладання договору перевищує 119 560,50 грн. Відповідного рішення загальних зборів учасників ТОВ "Мега ОСОБА_3" на укладення такого договору останніми не приймалось. Тому відсутність такого рішення, на думку позивача, є підставою для визнання іпотечного договору як змішаного договору недійсним.

31.08.2016 на адресу суду від відповідача надійшла заява № 140/8/2586 від 29.08.2016 про застосування ч.5 ст. 1057-1 ЦК України, у випадку задоволення позовних вимог, накласти арешт на нерухоме майно та заборонити відчуження будь-яким способом предмета іпотеки.

06.09.2016 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог, вважає його безпідставним, необґрунтованим, поданим позивачем з метою уникнути відповідальності за взяті на себе зобов'язання. Відповідач, зокрема, послався на те, що спірний іпотечний договір укладений за погодженням з позивачем у відповідності до ст. 36 Закону України "Про іпотеку" та з дотриманням вимог ст.36 вказаного закону щодо нотаріального посвідчення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також являється відповідне застереження в іпотечному договорі. Даний договір засвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_5, яким було встановлено особи, які його підписали, їх повноваження, дієздатність та правоздатність. В позові просить відмовити. До відзиву відповідач додав протокол №11 від 03.08.2011 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега ОСОБА_3", рішенням яких переданий в іпотеку дистриб'юторський центр з продажу та обслуговування автомобілів та надано право підпису договору іпотеки - генеральному директору товариства - ОСОБА_6

Також, відповідачем 06.09.2016 до господарського суду надані клопотання про застосування строків позовної давності та про припинення провадження у справі в порядку п. 1.1 ст. 80 ГПК України, оскільки договір іпотеки від 29.08.2011 припинив свою дію, у зв'язку з реалізацією предмета іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача вказав, що позовні вимоги незмінні, підтримав їх в повному обсязі, надав для огляду оригінал іпотечного договору від 29.08.2011 та акту оцінки предмету іпотеки. Крім того, представником позивача заявлено усне клопотання про перенесення судового засідання з метою отримання відповіді на запит суду від приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5 щодо надання останнім належним чином засвідченої копії нотаріальної справи за посвідченим ним іпотечним договором від 29.08.2011, укладеним між сторонами, для необхідності з'ясування дійсної відсутності рішення загальних зборів щодо повноважень генерального директора на укладення такого договору.

Оскільки, копію протоколу № 11 від 03.08.2011 загальних зборів учасників ТОВ "Мега ОСОБА_3" подано відповідачем до матеріалів справи, який був предметом здійснення запиту до нотаріуса, господарський суд вважає недоцільним відкладати розгляд справи, а тому дане клопотання не підлягає задоволенню.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив у повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні, з підстав викладених у відзиві від 06.09.2016. Щодо поданих клопотань зазначив, що підтримує їх та вказав на те, що позивач вправі подати клопотання, хоч вони і протилежні, а суд має вирішити обґрунтовані вони чи ні.

Ознайомившись з клопотанням відповідача про припинення провадження у справі, господарський суд дійшов висновку, що в його задоволенні слід відмовити, оскільки підстави. зазначені в клопотанні. не пов'язані з предметом позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

29.08.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мега ОСОБА_3" та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_4 Аваль" було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого ТОВ "Мега ОСОБА_3" як Іпотекодавець передав, а ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" прийняв в іпотеку дистриб'юторський центр з продажу та обслуговування автомобілів загальною площею 1028,30 кв.м., розташований в м.Житомир по вул. Ватутіна, 168а/1 в забезпечення зобов'язань позичальника (позивача) за генеральним договором на здійснення кредитних операцій № 01/42-0-1/116 від 29.08.2011, кредитного договору № Z012/110/76 від 14.02.2007, кредитного договору №Z012/110/466 від 27.06.2007, кредитного договору № 012/110/039 від 29.01.2008 (а.с. 8-15).

Відповідно до п.11.4.16 (IV) статуту ТОВ "Мега ОСОБА_3", до виключної компетенції зборів учасників Товариства належить придбання, продаж, відчуження або передача у заставу нерухомості, будівель, відповідних прав на них чи іншого нерухомого майна у сумі у будь-якій валюті, що перевищує і еквівалент 15 000 доларів США (а.с. 27).

Згідно пункту 1.2 іпотечного договору, вартість даного приміщення складає 6926097,00 гривень, тобто передача даного майна в іпотеку повинна відбуватись лише за рішенням вищого органу - загальних зборів учасників.

При цьому, відповідно до п.9.7. іпотечного договору, цей договір є змішаним та містить і умови договору іпотеки та договору про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Враховуючи викладене, позивач вважаючи, що відсутність рішення загальних зборів про надання згоди на укладення змішаного договору є підставою визнання іпотечного договору недійсним, тому звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України, що кореспондуються з положеннями ст. 207 ГК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 203 ЦК України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно п.3.3 постанови ВГСУ від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Статут юридичної особи за змістом частини другої ст. 20 ГК України є актом, який визначає правовий статус юридичної особи, оскільки він містить норми, обов'язкові для учасників товариства, його посадових осіб та інших працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це установчими документами або довіреністю та скріплюється печаткою.

Статтею 97 ЦК України визначено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

За положеннями ч. 1 ст. 58 Закону України "Про господарські товариства" вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Статутом позивача визначено, що органами управління товариством є "Збори учасників - вищий орган товариства" та "Генеральний директор - виконавчий орган" (п.10.1. Статуту).

Відповідно до п. 11.8 Статуту, загальні збори учасників товариства вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотків голосів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно протоколу № 11 загальних зборів учасників товариства ТОВ "Мега ОСОБА_3" від 03.08.2011, уповноважено на підписання договорів порук, змін до договорів порук та заяв-згод на внесення змін до кредитних договорів, договорів іпотеки, застави за якими Товариство виступає майновим та фінансовим поручителем - генерального директора ОСОБА_6 (а.с.75-77).

Отже, господарський суд доходить висновку що, на момент укладення оспорюваного договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору та бажали настання цивільних прав та обов'язків, про що свідчать підписи сторін на спірному договорі. Так, укладаючи як кредитний договір так і договір іпотеки сторони були вільними в їх укладенні та могли укласти договір на визначених умовах, запропонувати внести зміни до договорів щодо пунктів, з якими сторони не погоджуються, або ж відмовитись від їх укладення взагалі та укласти договір з іншим контрагентом, або на інших умовах.

Відповідач належним чином виконав свої зобов'язання за договором кредиту, а питання щодо недійсності укладеного сторонами іпотечного договору порушено позивачем після того, як розпочалася процедура продажу майна переданого в іпотеку для погашення заборгованості перед відповідачем за кредитними договорами, в забезпечення яких передавалось майно.

Твердження представника позивача, що іпотечний договір є змішаним та містить умови договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя не знайшло свого підтвердження з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про іпотеку" (в редакції станом на час укладання спірного договору) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов'язанням.

Згідно статті 3 цього Закону Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.

Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цю нерухомість.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про іпотеку" ( в редакції станом на час укладання спірного договору) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Протокольне рішення від 03.08.2011 №11 надало повноваження на підписання договорів порук, змін до договорів порук та заяв-згод на внесення змін до кредитних договорів, договорів іпотеки, застави генеральному директору ОСОБА_6

Спірний договір підписаний сторонами, не суперечить положенням ст.36 вищезазначеного Закону.

Посилання позивача на відсутність застереження відповідно до вимог законодавства є необґрунтованим, оскільки п.9.7 іпотечного договору визначено, що даний договір містить погоджені сторонами умови як договору іпотеки, так і договору про задоволення вимог іпотекодержателя ( застереження).

Надавши згідно з приписами ст. 43 ГПК України відповідну правову оцінку всім зібраним у справі доказам, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення під час розгляду справи, господарський суд доходить висновку, що позивачем не доведено, що майно за оспорюваним іпотечним договором передавалося в іпотеку без згоди загальних зборів акціонерів, а тому є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

З приводу заявлено відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України слив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки у задоволенні позову слід відмовити з підстав його необґрунтованості, про що зазначалося вище, позовна давність не може бути застосована до даних правовідносин. Крім того, у зв'язку з відмовою у позові, клопотання відповідача про застосування ст. 1057-1 ЦК України також не підлягає задоволенню.

Судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 32-34, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 12.09.16

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк: 1 - у справу.