РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2016 р. Справа № 903/90/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Василишин А.Р. ,

судді Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Драчук В. М.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, представник довіреність в справі, ОСОБА_2, представник довіреність в справі;

відповідача - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Волинської філії

на рішення господарського суду Волинської області від 22.03.2016

у справі № № 903/90/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Волинської філії

до відповідача: Луцької міської ради

про визнання права власності на майно

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 22.03.2016 у позовних вимогах Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Волинської філії до Луцької міської ради про визнання права власності на майно відмовлено.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що в договорах та додаткових угодах до них, які укладені між позивачем та іншими субєктами, чітко не зазначено про володіння Публічного акціонерного товариства Укртелеком спірним майном, а саме: дванадцятиканальною кабельною каналізацію електрозвязку, яка розташована в місті Луцьку по маршруту проспект Соборності, 26 (кут Воїнів - Інтернаціоналістів) кінцева адреса: проспект Соборності, 20 протяжністю 349,5 метрів, та на якій підставі позивач володіє цим майном; позивач в позовній заяві не вказує, кому спірне майно належало до того часу, як останній почав ним володіти (зокрема надавати в оренду), проте позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що спірне майно може бути об'єктом набувальної давності, що останній добросовісно заволодів цим майном та відсутні інші особи, які претендують на це майно, а саме дванадцятиканальну ККЕ, яка розташована в місті Луцьку по маршруту проспект Соборності, 26 (кут Воїнів - Інтернаціоналістів) кінцева адреса: проспект Соборності, 20 протяжністю 349,5 метрів. Окрім того, позивачем не надано підтверджуючих доказів того, що дотримання останнім порядку набуття права власності на безхазяйну нерухому річ; позивачем не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували в чому саме полягає оспорювання та/або порушення відповідачем його права власності, як і не вказано конкретних норм закону, які порушив відповідач, в зв'язку з чим підлягає захисту право позивача.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Волинської філії звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю і прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; вирішити питання розподілу судових витрат у справі, які складаються із судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції в сумі 2859,90 грн., судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3145,89 та оплати послуг по незалежній оцінці майна (експертна оцінка) в сумі 1800,0 грн., всього 7805,79 грн.

Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції у своєму рішенні всупереч вимогам статті 344 Цивільного кодексу України не дослідив наявність та доведеність позивачем наявних обставин необхідних та достатніх для визнання за особою права власності за набувальною давністю. Мотивувальна частина рішення суду ґрунтується лише на окремих частинах змісту позовної заяви, відсутній аналіз та оцінка усіх матеріалів доданих як до позовної заяви, так і до пояснення, поданого в порядку статті 22 ГПК України, а також усних пояснень, наданих у ході судового розгляду.

Судом першої інстанції в порушення принципів повного та всебічного, об'єктивного розгляду обставин справи та оцінки їх в сукупності не досліджено та не відображено в мотивувальній частині рішення Звіту про оцінку 12-канальної кабельної каналізації від 04.03.2016, виконаного незалежним оцінювачем ПП "Експерт-Рівне-Консалт", який є не лише підтвердженням ринкової вартості 12-ти канальної кабельної каналізації по проспекту Соборності в місті Луцьку, а є підтвердженням її місця розташування, її володільця, використання володільцем, а також є аналізом альтернативних варіантів використання цього об'єкту.

Скаржник зазначає, що ні господарським, ні цивільним законодавством України такий вид договорів як оренда (або надання в користування) ККЕ не виокремлено в окрему главу, параграф або статтю, тому до цих договорів застосовувались загальні вимоги, наявність обов'язкового визначення власника ККЕ у договорі не передбачено жодним законним або підзаконним нормативним актом.

На думку скаржника, суд першої інстанції прийшов до хибного висновку, що надання місця (каналу) в кабельній каналізації безпосередньо не вказує на володіння позивачем всією кабельною каналізацією. Скаржник відзначає, що так як кабельна каналізація це спеціалізована підземна одно- або багатоканальна монолітна будівельна споруда, що призначена для утворення телекомунікаційних мереж та використовується для організації зв'язку і використання хоча б одного місця хоча б в одному каналі кабельної каналізації є підтвердженням володіння усією 12-канальною кабельної каналізацією; у доданих до протоколу фотозйомки фотографіях, так само як у Звіті про оцінку, аналогічно як і у поясненні, поданому в порядку ст. 22 ГПК України, доведено фактичне використання усіх дванадцяти каналів кабельної каналізації як для надання в оренду третім особам, так і для використання прокладання магістральних кабелів позивача між АТС та РШ для телефонізації жителів та юридичних осіб значної частини міста Луцька.

Позивач вважає, що відносно 12-ти канальної кабельної каналізації проспекту Соборності у місті Луцьку останній є: добросовісним володільцем, так як не знав і не повинен був знати, зокрема, в силу відсутності державної реєстрації речових прав на кабельну каналізацію, як на об'єкти нерухомого майна, про володіння нею без належних на те підстав, отримав її за таких обставин та за таких підстав, що є достатніми для отримання права власності; володів відкрито 12-ти канальною кабельною каналізацією і про це не приховував ні у який спосіб, ставився до неї як до своєї власності; володів безперервно протягом усього часу володіння та користування; володіння тривало протягом визначеного законодавством України строку.

На переконання скаржника, Луцька міська рада є відповідачем в силу того, що спірна 12-ти канальна каналізація розташована на земельній ділянці, органом управління якої вона є, а власника цієї каналізації немає.

Скаржник зазначає, що Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" є основним оператором надання послуг місцевого телефонного зв'язку, що забезпечує телекомунікаційними послугами усі верстви населення у тому числі пільгових категорій, відповідно до соціального законодавства України, володіє 12-ти канальною кабельною каналізацією по пр. Соборності і користується нею для забезпечення потреб територіальної громади міста Луцька в частині надання можливості зв'язку із екстреними службами міста, задоволення потреб жителів значної частини міста в місцевому, міжміському, міжнародному зв'язку та в доступі до всесвітньої мережі Інтернет.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.04.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 25.05.2016.

23.05.2016 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити рішення господарського суду Волинської області від 22.03.2016 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, зазначаючи, що відповідно до ст. 344 ЦК України Луцька міська рада не є уповноваженим органом управляти майном (кабельною каналізацією електромереж). Вважає, що належним відповідачем по даній справі є Регіональне відділення Фонду державного майна України.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 розгляд справи відкладено на 15.06.2016.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 14.06.2016 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Олексюк Г.Є. у період з 13 червня 2016 по 29 червня 2016 включно та відповідно до п. 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, на виконання службової записки головуючого судді (судді - доповідача) у справі, призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.06.2016 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гудак А.В., суддя Сініцина Л.М., суддя Гулова А.Г.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Волинської філії на рішення господарського суду Волинської області від 22.03.2016 у справі № 903/90/16 до провадження у новому складі суду: головуючий суддя - Гудак А.В., суддя Сініцина Л.М., суддя Гулова А.Г.

15.06.2016 на адресу суду від Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Волинської філії надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи пояснення з додатками.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 р. розгляд скарги відкладено на 15.08.2016 р. об 14:30 год.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 15.08.2016 у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю з 15.08.2016 р. по 16.08.2016 р. судді Сініциної Л.М. та у звязку з відпусткою у період з 03.08.2016 р. по 02.09.2016 р. судді Гулової А.Г. та відповідно до п. 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, на виконання службової записки головуючого судді (судді - доповідача) у справі, призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.08.2016 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гудак А.В., суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.08.2016 прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Волинської філії на рішення господарського суду Волинської області від 22.03.2016 у справі № 903/90/16 до провадження у новому складі суду: головуючий суддя - Гудак А.В., суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л.

15.08.2016 на адресу суду, на виконання вимог ували суду від 15.06.2016, від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи наступних документів: копії наказу ДКЗІ України "Про передачу нерухомого майна ВАТ "Укртелеком" № 233 від 25.11.2003 з переліком майна; копія наказу ДКЗІ України (далі - Державний комітет зв'язку та інформатизації України) №150 від 23.12.1999; копія витягу з протоколу №8 засідання комісії з корпоратизації УДПЕЗ "Укртелеком від 20.12.1999; копія витягу з додатку до акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу УДПЕЗ "Укртелеком" (Волинська філія).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.08.2016 відкладено розгляд справи на 15.09.2016.

08.09.2016 на адресу суду від ОСОБА_3 акціонерного товариства "Корпорація "Аверс" надійшло клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Корпорація "Аверс", у зв'язку із тим, що в разі задоволення судом позову про визнання права власності на майно на дванадцятикабельну каналізацію електрозвязку, яка розташована в м. Луцьку по маршруту проспект Соборності, 26 (кут Воїнів-Інтернаціоналістів) кінцева адреса: проспект Соборності,20 протяжністю 349,5 м, буде позбавлено Приватне акціонерне товариство "Корпорація "Аверс" оспорювати право власності на вказану ділянку кабельної каналізації електрозвязку.

На виконання вимог ухвали суду від 15.08.2016 в порядку ст. 30 ГПК України 12.09.2016 на адресу суду від Фонду державного майна надійшло письмове пояснення № 10-25-17039 від 07.09.2016 щодо предмету спору.

15.09.2016 на адресу суду від позивача надійшло клопотання на виконання вимог ухвали суду від 15.08.2016, яким долучено копії Положення про Волинську філію, довіреності директора Волинської філії та Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В судове засідання 15.09.2016 представник відповідача не з'явився, про місце, час і дату судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив.

Представники позивача в судовому засіданні 15.09.2016 підтримали доводи апеляційної скарги та надали пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважають, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства, а тому просять його скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити. Заперечили проти клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Корпорація "Аверс".

Щодо клопотання ОСОБА_3 акціонерного товариства "Корпорація "Аверс" про залучення у справі № 903/90/16 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 акціонерного товариства "Корпорація "Аверс", колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до п. 1.6 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" Господарський Процесуальний Кодекс передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін (стаття 27 Господарський Процесуальний Кодекс). Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що посилання скаржника на те, що в разі задоволення судом позову про визнання права власності на майно на дванадцятикабельну каналізацію електрозвязку буде позбавлено Приватне акціонерне товариство "Корпорація "Аверс" оспорювати право власності на вказану ділянку кабельної каналізації електрозвязку, є не обґрунтованим, оскільки не існує взаємовідносин з Луцькою міською радою з приводу предмета спору.

Окрім того, Приватне акціонерне товариство "Корпорація "Аверс" не позбавлене права звернутися із самостійними вимогами до суду із позовною заявою про визнання права власності на спірне майно до позивача.

На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку про відхилення клопотання ОСОБА_3 акціонерного товариства "Корпорація "Аверс" про залучення останнього в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, в зв'язку з його необґрунтованістю.

Відповідно до статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, ст. 102 ГПК України про строки розгляду апеляційної скарги та той факт, що неявка в засідання суду представника відповідача, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача та за наявними в матеріалах справи доказами.

Заслухавши пояснення представників позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Волинської області від 22.03.2016 у справі № 903/90/16 слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1.1 статуту Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", останнє засноване згідно з наказом Державного комітету звязку та інформатизації України від 27.12.1999 №155 шляхом перетворення відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993 №210/93 Про корпоратизацію підприємств Українського державного підприємства електрозвязку Укртелеком у відкрите акціонерне товариство Укртелеком, шо згідно з протоколом загальних зборів акціонерів відкритого акціонерного товариства Укртелеком №8 від 14.06.2011 перейменовано на Публічне акціонерне товариство Укртелеком (а.с. 81-89, т.1).

Положення про Волинську філію Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", в редакції затвердженій протоколом № 382 від 13.10.2015 (далі - Положення) (а.с. 56-61, т.2), визначає правовий статус, види діяльності, порядок управління та інші питання діяльності філії (п. 1.1 Положення).

Волинська філія Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" є відокремленим підрозділом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", юридичної особи заснованої згідно з наказом Державного комітету звязку та інформатизації України від 27.12.1999 №155 шляхом перетворення відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993 №210/93 Про корпоратизацію підприємств Українського державного підприємства електрозвязку Укртелеком у відкрите акціонерне товариство Укртелеком, шо згідно з протоколом загальних зборів акціонерів відкритого акціонерного товариства Укртелеком №8 від 14.06.2011 перейменовано на Публічне акціонерне товариство Укртелеком (п. 1.2 Положення).

Пунктом 2.1 Положення філія є відокремленим підрозділом Товариства, який немає статусу юридичної особи. Філія здійснює від імені Товариства частину його функцій, у тому числі функції представництва і захисту інтересів Товариства. Філія здійснює діяльність від імені Товариства. Усі права та обов'язки, що виникають внаслідок діяльності філії, отримує та несе товариство (п. 2.2 Положення).

Відповідно до Довіреності № 139 від 01.02.2016, яка видана Публічним акціонерним товариством "Укртелеком", уповноважено директора Волинської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" із дотриманням процедур, передбачених статутом та внутрішніми документами Товариства, вчиняти від імені Товариства такі дії з питань діяльності філії та в рамках бюджету, зокрема, представляти інтереси Товариства в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування, перед юридичними та фізичними особами, суб'єктами господарювання усіх форм власності, об'єднаннями громадян тощо, з правами засвідчувати копії документів, підписувати листи, заяви, скарги, претензії, позови, довідки, документацію із землеустрою та будь-які інші документи, які не є правочинами, у тому числі представляти інтереси Товариства як учасника процедур закупівлі з правами підписувати, подавати та отримувати відповідні документи (а.с. 62, т.2).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання.

Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) право приватної власності є непорушним та ніхто не може бути позбавлений права власності.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа мас право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна (наприклад, покупець, купуючи річ у продавця, не знав, що той не мав права її продавати, а обставини купівлі-продажу не давали підстав для сумніву в правомірності такого правочину). В разі виникнення спору встановити характер володіння (добросовісне й недобросовісне) має тільки суд з урахуванням обставин справи, з якої виникло володіння чужою річчю. Разом з тим, суд повинен мати на увазі, що фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України). Скористатися правом власності на чуже майно на підставі набувальної давності може особа, якщо вона заволоділа майном добросовісно, тобто на законних підставах.

Тобто, положеннями ст. 344 ЦК України передбачено, що одним із первинних способів набуття права власності, а саме за набувальною давністю - особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Згідно пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Кодексу він набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, перебіг строку володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати тільки після 1 січня 2001 року.

Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" передбачено, що до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України).

Володіння майном є добросовісним, коли володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено (Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 у справі № 911/130/14).

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в договорах та додаткових угодах до них, на які посилається позивач, чітко не зазначено про володіння Публічним акціонерним товариством Укртелеком спірним майном, а саме: дванадцятиканальною кабельною каналізацію електрозвязку, яка розташована в місті Луцьку по маршруту проспект Соборності, 26 (кут Воїнів - Інтернаціоналістів) кінцева адреса: проспект Соборності, 20 протяжністю 349,5 метрів, та на якій підставі позивач володіє цим майном.

В матеріалах справи наявні договори №71 Про оренду телефонної каналізації від 28.08.2000, №182/245-08 від 01.09.2009 "Про надання послуги доступу та використання місця в каналі кабельної каналізації", №155/21-155 від 28.02.2014 "Про надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку ПАТ "Укртелеком" та додаткові угоди від 22.02.2007 №15-50/21 та від 18.07.2007 №24-74/21 до договору №27-186/21 від 04.04.2006 предметами яких є надання в оренду (чи надання послуги доступу до) місця (каналу) в ККЕ, що безпосередньо не вказує на володіння позивачем всією дванадцятиканальною ККЕ.

Зокрема, як вбачається із договору №71 Про оренду телефонної каналізації від 28.08.2000, укладеного між Українським державним підприємством електрозвязку Укртелеком та Волинською обласною дирекцією АППБ "Аваль", Українське державне підприємство електрозвязку Укртелеком надає в оренду місце в телефонній кабельній каналізації протяжністю 5,1 км для прокладки кабелю під приміщення АППБ "Аваль" вул. Л. Українки, 52 до АТС-4 пр. Перемоги, 2, магазин "Лакшері" пр. Соборності, 11 (а.с. 29-30, т.1).

За умовами договору від 01.09.2009 №182/245-08 "Про надання послуги доступу та використання місця в каналі кабельної каналізації" Відкрите акціонерне товариство Укртелеком надає замовнику послугу доступу до місця в каналі кабельної каналізації для виконання замовником робіт з прокладання кабелю та у подальшому зобовязується надати замовнику у використання місця в каналі КК у м. Луцьку (а.с. 31-33,т. 1).

Як вбачається із договору від 28.02.2014 №155/21-155 "Про надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку ПАТ "Укртелеком", останній передбачає технічні, організаційні та економічні умови прокладання кабелів електрозязку замовника в каналах ККЕ Укртелекому (а.с. 35-38, т.1).

Згідно додаткових угод від 22.02.2007 №15-50/21 та від 18.07.2007 №24-74/21 до договору №27-186/21 від 04.04.2006 Відкрите акціонерне товариство Укртелеком надавав у користування канали в кабельній каналізації (а.с. 41-46, т.1).

В обґрунтування своїх вимог та на вимогу суду позивач надав: копію наказу Державного комітету зв'язку та інформатизації України №150 від 23.12.1999, яким затверджено акт оцінки цілісного майнового комплексу Українського підприємства електрозв'язку "Укртелеком"; копію витягу з протоколу №8 засідання комісії з корпоратизації УДПЕЗ "Укртелеком" від 20.12.1999, яким передано відкритому акціонерному товариству "Укртелеком" у власність нерухоме майно, яке враховувалося на балансі Волинської дирекції станом на 01.07.1999; копію витягу з додатку до акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу УДПЕЗ "Укртелеком" (Волинська філія), копія наказу Державного комітету зв'язку та інформатизації України "Про передачу нерухомого майна ВАТ "Укртелеком" № 233 від 25 листопада 2003 року Відповідачу передано нерухоме майно (а.с. 2-11, т. 2); проект будівництва телефонної каналізації по вул. Малиновського (на даний час пр-т. Соборності) виготовлений за зверненням у 1986 року Луцької телеграфно-телефонної станції до управління капітального будівництва виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів Волинської області про технічні умови на телефонізацію забудови другої черги по вул. Малиновського. У 1990 році управління капітального будівництва звернулось до Волинської філії "Діпроміст" з проханням у складі проектно-кошторисної документації на будівництво житлового будинку по вул. Малиновського передбачити будівництво 12-кабельної ККЕ (а.с.17-21, т. 2).

Однак, дослідивши вищевказані докази, судова колегія апеляційної інстанції прийшла до висновку, що дані документи не містять відомостей як щодо перебування спірного об'єкта на балансі позивача, так і щодо передачі спірного об'єкта у власність позивача; ідентифікувати майно у Відомості розрахунку балансової (залишкової) вартості основних засобів станом на 01.07.1999, неможливо, що і не заперечує позивач.

Вказане також підтверджується письмовими поясненнями Фонду державного майна України № 10-25-17039 від 07.09.2016 (а.с. 53-54, т. 2), згідно яких розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21 вересня 2011 № 902-р «Питання управління державним майном, що не увійшло до статутного капіталу публічного акціонерного товариства «Укртелеком», але перебуває на його балансі» було, зокрема, встановлено завдання Фонду державного майна України та Держспецзв'язку забезпечити проведення публічним акціонерним товариством «Укртелеком» інвентаризації державного майна, що не увійшло до статутного капіталу цього товариства, але перебуває на його балансі (далі- державне майно) станом на 30 вересня 2011 року, та за її результатами віднести до сфери управління Адміністрації Держспецзв'язку нерухоме та рухоме державне майно, що забезпечує виконання покладених на неї завдань, а до сфери управління Фонду державного майна України - інше майно за переліками, затвердженими спільним рішенням Фонду державного майна України та Адміністрації Держспецзв'язку. За результатами роботи, проведеної Фондом державного майна України та Держспецзв'язку на виконання вищезазначеного рішення Уряду, ПАТ «Укртелеком» надав перелік державного майна, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком», але перебуває на його балансі, який був складений за результатами інвентаризації станом на 30.09.2011. У переліку державного майна, що не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Укртелеком», але перебуває на його балансі, наданому ПАТ «Укртелеком» за результатами інвентаризації станом на 30.09.2011, відсутні відомості про зазначений об'єкт нерухомості. Повідомлено, що у переліку державного майна, яке не включено до статутного капіталу ВАТ «Укртелеком», що міститься в проекті плану розміщення акцій ВАТ «Укртелеком», яке створене шляхом корпоратизації (протокол комісії з корпоратизації від 20.12.1999 № 8), відсутні відомості про кабельну каналізацію електрозвязку, яка розташована в м. Луцьку по маршруту проспект Соборності, 26 (кут Воїнів-Інтернаціоналістів).

Окрім того, позивач в позовній заяві не вказує, кому спірне майно належало до того часу, як останній почав ним володіти (зокрема надавати в оренду).

Колегія суддів апеляційної інстанції не приймає як належний доказ у справі Звіт про оцінку дванадцятиканальної каналізації по проспекту Соборності в місті Луцьку на ділянці: кут Воїнів-Інтернаціоналістів - проспект Соборності, 20 протяжністю 349,35 м, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.2.1 Постанови Пленуму "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодеку України" № 7 від 21.02.2013 (із змінами і доповненнями) судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК).

Таким чином, Звіт про оцінку дванадцятиканальної каналізації по проспекту Соборності в місті Луцьку на ділянці: кут Воїнів-Інтернаціоналістів - проспект Соборності, 20 протяжністю 349,35 м використаний позивачем для визначення судового збору з позовної заяви про визнання права власності на майно з урахуванням вартості спірного майна, який покладається на позивача.

В даному випадку Звіт про оцінку дванадцятиканальної каналізації по проспекту Соборності в місті Луцьку на ділянці: кут Воїнів-Інтернаціоналістів - проспект Соборності, 20 протяжністю 349,35 м не є належним доказом в обґрунтування заявленої позовної вимоги про визнання за Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" права власності на дванадцятиканальну кабельну каналізацію електрозв'язку, яка розташована в місті Луцьку по маршруту проспект Соборності, 26 (кут Воїнів-Інтрнаціоналістів) кінцева адреса: проспект Соборності, 20 протяжністю 349,5 м.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що спірне майно може бути об'єктом набувальної давності, що останній добросовісно заволодів цим майном та відсутні інші особи, які претендують на це майно, а саме дванадцятиканальну ККЕ, яка розташована в місті Луцьку по маршруту проспект Соборності, 26 (кут Воїнів - Інтернаціоналістів) кінцева адреса: проспект Соборності, 20 протяжністю 349,5 метрів.

Статтями 316, 317, 319 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Пунктом 11 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" передбачено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Згідно ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В матеріалах справи відсутні та не надано позивачем доказів, підтверджуючих дотримання останнім порядку набуття права власності на безхазяйну нерухому річ.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували в чому саме полягає оспорювання та/або порушення відповідачем його права власності, як і не вказано конкретних норм закону, які порушив відповідач, в зв'язку з чим підлягає захисту право позивача.

Слід зазначити, що сам по собі сплив строку набувальної давності не є достатньою підставою для набуття володільцем права власності за набувальною давністю на спірне нерухоме майно.

Окрім того, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що у даній справі Луцька міська рада є належним відповідачем, враховуючи пункт 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014, де зазначено, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право чи інтерес позивача відповідачем не порушені, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими, позбавлені фактичного та правового обґрунтування, а також такі, що не відповідають нормам чинного законодавства, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, оскільки є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та обставинами справи.

Враховуючи вищевикладене, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення господарського суду Волинської області від 22.03.2016 у справі № 903/90/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Волинської філії - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

3. Справу № 903/90/16 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.