КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2016 р. Справа№ 911/890/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 06.09.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Завод енергетичного обладнання «Дан» на рішення господарського суду Київської області від 28.04.2016 року

по справі № 911/890/16 (суддя: Шевчук Н.Г.)

за первісним позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Завод енергетичного обладнання «Дан»

про стягнення 171 793,50 грн.

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Завод енергетичного обладнання «Дан»

до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз»

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 28.04.2016 року первісний позов публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Завод енергетичного обладнання «Дан» 171 793,50 грн. задоволено повністю. Стягнуто з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 157682,74 грн. основного боргу, 12583,08 грн. пені, 859,50 грн. 3% річних, 668,18 грн. інфляційних втрат та 2576,90 грн. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні зустрічного позову ТОВ «Завод енергетичного обладнання «Дан» про визнання недійсним договору відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, ТОВ «Завод енергетичного обладнання «Дан» звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 28.04.2016 року у справі № 911/890/16 повністю і постановити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Крім того скаржник просив відновити строк на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 відновлено скаржнику строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу ТОВ «Завод енергетичного обладнання «Дан» на рішення господарського суду Київської області від 28.04.2016 року у справі № 911/890/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 06.09.2016 року представник ТОВ «Завод енергетичного обладнання «Дан» надав суду свої пояснення по справі в яких підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Представник публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» у судовому засіданні 06.09.2016 року також надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Представник позивача вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Представник просив залишити скаргу без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились у судове засідання, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

27.10.2015 року між публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Завод енергетичного обладнання «Дан» (боржник) укладено договір про реструктуризацію заборгованості №8-2015-418 (далі договір), відповідно до пункту 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор та боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу (реструкруризація), що виникла у боржника перед кредитором за договором поставки природного газу №2013/П-ПР-2734-140671 від 28.12.2012 (договір поставки природного газу).

Згідно пункту 2.1 загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації, відповідно до пункту 1.1 цього договору, складає станом на день підписання договору 157682,74грн. (сто п'ятдесят сім тисяч шістсот вісімдесят дві гривні 74 копійок).

Пунктом 2.2 договору встановлено, що боржник зобов'язується сплатити в повному обсязі суму основного боргу, вказану в пункті 2.1 цього договору, шляхом сплати зобов'язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості (графік), зазначеного у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок кредитора в сумі та в строки, визначені цим графіком.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє до повного виконання зобов'язань за договором (пункт 5.1 договору).

Як зазначає позивач, відповідач неналежним чином виконує умови договору щодо погашення заборгованості по укладеному між ними договору реструктуризації заборгованості №8-2015-418 від 27.10.2015 року.

Так, у березні 2016 року ПАТ «Київоблгаз» звернулося до господарського суду Київської області з позовом до ТОВ «Завод енергетичного обладнання «Дан» про стягнення 171793,50 грн. заборгованості за договором про реструктуризацію заборгованості №8-2015-418 від 27.10.2015, яка складається з: 157682,74 грн. основного боргу і нарахованих по кожному простроченому платежу окремо 12583,08 грн. пені за сукупний період з 16.11.2015 року по 10.03.2016 року, 859,50 грн. 3% річних за сукупний період з 16.11.2015 року по 10.03.2016 року та 668,18 грн. інфляційних втрат за сукупний період з грудня 2015 року по лютий 2016 року.

До початку розгляду справи по суті у суді першої інстанції, відповідач - ТОВ «Завод енергетичного обладнання «Дан» звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Київоблгаз» про визнання недійсним договору про реструктуризацію заборгованості №8-2015-418 від 27.10.2015 року.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач послався на те, що оспорюваний договір підписаний з боку ПАТ «Київоблгаз» неуповноваженою на ці дії особою і укладений під тиском з боку ПАТ «Київоблгаз», а тому на думку відповідача за первісним позовом підлягає визнанню недійсним на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Київської області від 28.04.2016 року первісний позов ПАТ «Київоблгаз» про стягнення з ТОВ «Завод енергетичного обладнання «Дан» 171 793,50 грн. задоволено повністю. Стягнуто з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 157682,74 грн. основного боргу, 12583,08 грн. пені, 859,50 грн. 3% річних, 668,18 грн. інфляційних втрат та 2576,90 грн. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні зустрічного позову ТОВ «Завод енергетичного обладнання «Дан» про визнання недійсним договору відмовлено повністю.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання згідно статті 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено перелік умов дійсності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Частиною 3 статті 92 Цивільного кодексу України встановлено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Доказами схвалення правочину можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».

У пункті 3.10 цієї постанови зазначено, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції спірний договір підписано заступником голови правління з фінансово-економічних питань Кравчуком С.М. та йому у відповідності довіреності №1-79 від 20.05.2015 року, що міститься в матеріалах справи, було надано всі необхідні повноваження на підписання спірного договору про реструктуризацію заборгованості №8-2015-418 від 27.10.2015 року.

У відповідності до пункту 1 довіреності №1-79 від 20.05.2015 року ПАТ «Київоблгаз» в особі голови правління Маршталірука В.О. довірив заступнику голови правління з фінансово-економічних питань Кравчуку С.М. укладати та підписувати від імені ПАТ «Київоблгаз» цивільно-правові та господарсько-правові договори.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у відповідності до акта б/н від 01.04.2013 року ТОВ «Завод енергетичного обладнання «Дан» відключене від мережі газопостачання 01.04.2013 року, тобто, ще до підписання договору про реструктуризацію заборгованості №8-2015-418 від 27.10.2015 року.

Таким чином, враховуючи, що договір про реструктуризацію заборгованості №8-2015-418 від 27.10.2015 року підписаний і скріплений печатками без жодних заперечень, то на переконання колегії суддів й відсутні обставини, з якими закон пов'язує можливість визнання спірного договору недійсним в судовому порядку. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом, в зв'язку з чим, місцевий господарський суд правомірно відмовив в його задоволенні.

Що стосується первісного позову ПАТ «Київоблгаз» про стягнення з ТОВ «Завод енергетичного обладнання «Дан» заборгованості, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалося вище, та встановлено судом 27.10.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про реструктуризацію заборгованості №8-2015-418, відповідно до пункту 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, сторони домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу (реструкруризація), що виникла у боржника перед кредитором за договором поставки природного газу №2013/П-ПР-2734-140671 від 28.12.2012 року.

Судом встановлено, що договір про реструктуризацію заборгованості №8-2015-418 від 27.10.2015 року є чинним та не визнаний у судовому порядку недійсним.

Згідно частин першої та частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статтей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Приписами частини другої статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи, що відповідач за первісним позовом взяті на себе зобов'язання за договором про реструктуризацію заборгованості №8-2015-418 від 27.10.2015 року не виконав, доказів оплати заборгованості за поставлений на підставі договору №2013/П-ПР-2734-140671 від 28.12.2012 року природний газ, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не надав, заборгованість ТОВ «Завод енергетичного обладнання «Дан» у сумі 157682,74 грн. підтверджується матеріалами справи та фактичними обставинами по справі, а тому правомірно задоволені судом першої інстанції у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з тим, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов'язання щодо здійснення розрахунку за поставлений газ у строк, визначений договором про реструктуризацію заборгованості №8-2015-418 від 27.10.2015 року, позивач просить стягнути з відповідача нараховані ним по кожному простроченому платежу окремо 859,50 грн. 3% річних за сукупний період з 16.11.2015 року по 10.03.2016 року та 668,18 грн. інфляційних втрат за сукупний період з грудня 2015 року по лютий 2016 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає його арифметично вірним та обґрунтованим, а тому, як вірно вказав суд першої інстанції, з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню на корить позивача за первісним позовом 859,50 грн. 3% річних за сукупний період з 16.11.2015 року по 10.03.2016 року та 668,18 грн. інфляційних втрат за сукупний період з грудня 2015 року по лютий 2016 року.

Також за порушення строків оплати поставленого газу ПАТ «Київоблгаз» просить стягнути з ТОВ «Завод енергетичного обладнання «Дан» нараховану по кожному простроченому платежу окремо пеню за сукупний період з 16.11.2015 року по 10.03.2016 року в розмірі 12583,08 грн.

Згідно пункту 3.4 договору за прострочення виконання зобов'язань, вказаних у пункті 2.2 цього договору, боржник зобов'язується сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, здійснивши перевірку розрахунку пені, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає його арифметично вірним та обґрунтованим, а тому, як вірно вказав суд першої інстанції, з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню на корить позивача за первісним позовом пеня за сукупний період з 16.11.2015 року по 10.03.2016 року в розмірі 12583,08 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив первісний позов ПАТ «Київоблгаз» та стягнув з ТОВ «Завод енергетичного обладнання «Дан» 157682,74 грн. основного боргу, 12583,08 грн. пені, 859,50 грн. 3% річних, 668,18 грн. інфляційних втрат та вірно відмовив у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Завод енергетичного обладнання «Дан» про визнання недійсним договору.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції ТОВ «Завод енергетичного обладнання «Дан» не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого первісного позову та доказів на підтвердження зустрічного позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2016 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Завод енергетичного обладнання «Дан» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2016 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Завод енергетичного обладнання «Дан» на рішення господарського суду Київської області від 28.04.2016 року у справі № 911/890/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 28.04.2016 року у справі № 911/890/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/890/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді О.М. Гаврилюк

С.А. Гончаров