ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2016 р.Справа № 922/2166/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Фарватер Інвест", м.Харків
до ТОВ "Пріоритет-інтер"
про розірвання договору
за участю сторін:

позивача -ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фарватер Інвест», м. Харків (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Пріоритет-інтер», смт. Нова Водолага про розірвання договору купівлі-продажу.

Свої вимоги позивач мотивує неможливістю виконання відповідачем зобов'язань за договором від 14.08.2007 про купівлю-продаж нежитлових приміщень через банкрутство останнього. Також, позивач вказував що в даний час не є власником предмету спірного договору нежитлових приміщень.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволенні позовних вимог заперечував, надав до суду відзив, у якому зазначає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні з огляду на те, що відповідний договір купівлі продажу нежитлових приміщень від 14.08.2007 року, укладений між позивачем та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 14.08.2007 року за реєстровим номером № 2980-д є розірваним ще в 2007 році, з огляду на що просив суд відмовити позивачу в задоволенні його позову ( вх. № 29766 від 12.09.2016 року).

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (стаття 193 Господарського кодексу України).

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

14.08.2007 року між ТОВ" Фарвартер Інест" ( продавець) та ТОВ" Піоритет- Інтер" ( покупець) було укладеного договір купівлі - продажу нежитлових приміщень ( а.с. 36-39).

Відповідно до умов даного договору позивач по справі ( продавець) зобов*язався сплатити та передати, а відповідач (Покупець) купити та прийняти у власність нежитлові приміщення 1-го,2-го,3-го,4-го,5-го,7-го поверхів в літ. А-6-8 загальною площею 1309,60 кв.м., що знаходиться за адресою м. Харків, Конституції майдан, буд. 1 іменуються як нежитлові приміщення, а саме :

перший поверх № 1-№5, № І, № ХУП, загальною площею 57,4 кв.м.

другий поверх № 1-№8, № І загальною площею 109,10 кв.м.

третій поверх № 1-№16, № І загальною площею 252,70 кв.м.

четвертий поверх № 1-№20, № І загальною площею 256,0 кв.м.

п*ятий поверх № 1-№19, № І загальною площею 258,1 кв.м.

шостий поверх № 1-№20, №І загальною площею 258,1 кв.м.

сьомий поверх № 7-№ 15 № Ш загальною площею 117,80 кв.м.

У відповідності до п.2.1 договору, ціна нежитлових приміщень, що купуються за цим договором становить 25 250 000, 00 грн. ( в т.ч ПДВ). Сума зазначена в п. 2.1 договору сплачується Покупцем (відповідачем) Продавцю ( позивачу) наступним чином :

15 150 000,00 грн.. сплачується в день підписання даного договору власними коштами Покупця на рахунок Продавця.

10 100 000,00 грн. сплачується Покупцем протягом 7 календарних днів з дня підписання даного договору на рахунок Продавця.

Передача нежитлових приміщень відбувається шляхом підписання акту прийому-передачі після повного розрахунку між сторонами ( п.2.3 договору). Покупець зобов*язався здійснити оплату нежитлових приміщень в строки та у порядку, встановленому даним договором ( п. 5.2.1 договору).

Пунктом 6.2. договору встановлено, що у випадку порушення покупцем (відповідачем) строку здійснення оплати нежитлових приміщень згідно пункту 2.2 цього договору продавець в тому числі має право вимагати розірвання цього договору.

Відповідно до пункту 6.4. договору, усі спори, пов'язані з підписанням або виконанням цього договору, підлягають розгляду в компетентному суді, в порядку передбаченому чинним законодавством України.

Станом на 22 серпня 2007 року відповідач свого обов'язку не виконав та не сплатив повну суму за придбання нежитлових приміщень по вищезазначеному договору купівлі - продажу.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну.

Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За п. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Однак, сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.

Згідно з ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною 2 статті 695 ЦК України передбачено, що якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару.

Вказана позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-46цс12 який виходив з неї вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: ст. ст. 651, 692, 695 ЦК України, також в Ухвалі Верховного Суду України від 05.08.2009 року у справі № 6-10294св08, Постанові ВГСУ від 07.02.2008 року у справі № 14/44

Як встановлено судом та не заперечується сторонами пунктом 2.1 договору купівлі-продажу від 14.08.2007 року визначено, що ціна нежитлових приміщень, що купуються за таким договором становить 25 250 000,00 грн. в тому числі ПДВ 4 208333,30 грн.

Згідно пункту 2.2 договору сума, що зазначена в пункті 2.1 договору сплачується відповідачем на користь позивача наступним чином: 15 150000 грн. сплачуються в день підписання цього договору власними коштами покупця (відповідача) на рахунок позивача; 10 100 000,00 грн. сплачується відповідачем протягом семи календарних днів з дня підписання цього договору на рахунок позивача.

Станом на 22 серпня 2007 року відповідач - покупець вказаного обов'язку, передбаченого п.2.2 не виконав та не сплатив повну суму за придбання нежитлових приміщень по вищезазначеному договору купівлі - продажу.

За таких обставин, як це передбачено чинним законодавством та зазначає Верховний Суд України у вищевказаній Постанові, якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.

Положення статті 651 ЦК України передбачають, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Положення статті 695 ЦК України передбачають право продавця при продажу товару з розстроченням платежу у разі не сплати у встановлений строк чергового платежу відмовитися від договору купівлі продажу.

Матеріали справи свідчать про те, що після не виконання відповідачем свого обовязку щодо сплати чергового платежу згідно пункту 2.2. договору позивач продавець за спірним договором відповідно до вимог частини 2 статті 695 ЦК України надіслав до відповідача покупця лист повідомлення від 23.08.2007 року щодо відмови продавця ТОВ Фарватер Інвест від договору купівлі продажу від 14.08.2007 року, який отриманий відповідачем ТОВ Пріоритет Інтер 24.08.2007 року.

Листом від 27.08.2007 року відповідач покупець підтвердив як факт отримання вищезазначеного листа, так і факт невиконання ним умов договору щодо здійснення оплати чергового платежу за спірним договором купівлі продажу, при цьому просив позивача продавця за договором переглянути своє рішення щодо відмови від договору купівлі продажу від 14.08.2007 року.

Листом від 19.09.2007 року позивач повідомив про незмінність свого рішення щодо відмови від договору та у звязку із цим його розірвання.

Листом від 24.09.2007 року відповідач повідомив позивача про те, що він також вважає договір купівлі продажу в такому випадку розірваним та прохає вирішити питання щодо повернення йому частини сплачених за договором коштів.

Матеріалами справи, зокрема наданими позивачем виписками по його рахунку, по рахунку відповідача, доведено, що грошові кошти, які були сплачені відповідачем як часткова вартість відповідного нерухомого майна у повному обсязі були повернуті позивачем відповідачу.

За таких обставин вбачається, що спірний договір купівлі продажу від 14.08.2007 року є відповідно розірваним з дня отримання відповідачем покупцем повідомлення продавця позивача ТОВ Фарватер Інвест про відмову від такого договору, тобто з 24.08.2007 року.

Отже, за таких обставин суд приходить до висновку про те, що відповідно до положень ч. 3 ст. 651 ЦК України спірний договір купівлі продажу від 14.08.2007 року є відповідно розірваним з дня отримання відповідачем покупцем ТОВ Пріоритет Інтер повідомлення продавця ТОВ Фарватер Інвест про відмову від такого договору, тобто з 24.08.2007 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

За змістом статті 188 Господарського кодексу України окремі правовідносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право особи на такі дії встановлюються законом або договором і не потребує узгодження з контрагентом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є розірваним або зміненим (частина 3 статті 651 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Правова конструкція, закладена в законодавстві та умовах договору щодо права продавця відмовитись від договору за певних обставин, не передбачає судового порядку розірвання договору.

З урахуванням вищевикладених норм, внаслідок односторонньої відмови від договору, припиняється зобов'язання за цим договором, а сам договір, на підставі якого виникло таке зобов'язання, вважається розірваним в односторонньому порядку.

Враховуючи, що така одностороння відмова від договору (розірвання), з огляду на положення ст. ст. 653, 695 ЦК України, не потребує узгодження з відповідачем, то договір спірний купівлі продажу від 14.08.2007 року є розірваним в односторонньому порядку.

Отже, названі норми закону та обставини справи, а саме наявність односторонньої відмови позивача від договору купівлі продажу від 14.08.2007 року та її одержання відповідачем, свідчать про припинення зобов'язань сторін, які виникли в силу укладеного між ними договору купівлі продажу від 14.07.2007 року, отже на момент подачі позивачем позову до суду та вирішення спору дія вказаного договору вже була припинена.

Відповідно до п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України N 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. При цьому господарському суду слід мати на увазі, що оскільки відповідний орган не має права скасовувати та вносити зміни до раніше прийнятих ним індивідуальних правових рішень, тобто ненормативних правових актів, що є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їхнього виконання (стосовно відповідних актів органів місцевого самоврядування про це зазначено також у Рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 N 7-рп/2009 у справі N 1-9/2009), то такі дії не свідчать про припинення існування предмета спору. Водночас юридична оцінка актів державних та інших органів, прийнятих з питань скасування та внесення змін до згаданих індивідуальних правових рішень, має здійснюватися господарським судом з урахуванням частини другої статті 4 ГПК.

Визнання боржником претензії кредитора не є способом припинення зобов'язання і не свідчить про відсутність спору; особа, претензія якої визнана боржником, вправі звернутися до господарського суду з позовом про стягнення визнаної суми коштів.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Відтак, з огляду на вищевикладені обставини, які встановлені судом під час розгляду справи, що свідчать про припинення з 24.08.2007 року договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 14.08.2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 14.08.2007 року за реєстровим номером № 2980-д,суд приходить до висновку про відсутність в такому випадку підстав для задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України господарський суд Харківської області ,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 14.09.2016 р.

Суддя ОСОБА_4