КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2016 р. Справа№ 910/4519/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Шапрана В.В.

Зубець Л.П.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Шипіцин О.В.

від відповідача-1: Деревцов С.І., дов. № 99-99-10-17/82 від 18.04.2016р.

Лавренюк А.С., дов. № 99-99-11-17/31 від 02.06.2016р.

Від відповідача-2: Мельниченко К.Г., дов. № 5-08/32-298 від 03.01.2016р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 31.05.2016 року

у справі № 910/4519/16 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Приватного підприємства "ЕЛІТА"

до 1) Державної фіскальної служби України

2) Головного управління Державної казначейської

служби України у м. Києві

про стягнення 260 511,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "ЕЛІТА" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення з державного бюджету України збитків, завданих неправомірними діями Державної фіскальної служби України в сумі 260 511,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неправомірних дій Державної фіскальної служби України щодо неприйняття для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної від 18.09.2015 №3, виписаної позивачем на користь ТОВ "Український будівельно-експертний центр", позивачу було завдано збитків у розмірі 260 511,08 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 31.05.2016р. у справі № 910/4519/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь Приватного підприємства "ЕЛІТА" збитки, завдані неправомірними діями Державної фіскальної служби України, у розмірі 260 511 (двісті шістдесят тисяч п'ятсот одинадцять) грн. 08 коп. Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь Приватного підприємства "ЕЛІТА" судовий збір у розмірі 3907 (три тисячі дев'ятсот сім) грн. 68 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Державна фіскальна служба України звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2016р. у справі № 910/4519/16 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 05.07.2016 р. апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України у справі № 910/4519/16 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Руденко М.А., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2016 у справі № 910/4519/16 у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Руденко М.А., Пашкіна С.А. апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 22.08.2016 р.

05.08.2016р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшов відзив, в якому зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить суд апеляційну скаргу відповідача-1 задовольнити, а рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2016р. у справі № 910/4519/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 р. по справі № 910/4519/16 було призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Руденко М.А., (який не є суддею - доповідачем.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.08.2016 р. для розгляду справи № 910/4519/16 було сформовано склад колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Пашкіна С.А.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 22.08.2016 р. по справі № 910/4519/16 було призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Пашкіної С.А., (який не є суддею - доповідачем).

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.08.2016 р. для розгляду справи № 910/4519/16 було сформовано склад колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.08.2016 у справі № 910/4519/16 у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Шапран В.В., Зубець Л.П. прийнято апеляційну скаргу до провадження колегії суддів у названому складі.

Представники відповідачів підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2016р. у справі № 910/4519/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

17.06.2015 між Приватним підприємством "ЕЛІТА" та Миргородською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Полтавській області було укладено договір про визнання електронних документів №170620151, предметом якого є визнання податкових документів, поданих платником податків у електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДФС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

Згідно розділу 6 договору, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Договір діє до закінчення строку чинності посилених сертифікатів відкритих ключів. Якщо платник податків подає до органу ДФС нові посилені сертифікати ЕЦП, цей договір вважається пролонгованим до закінчення терміну чинності нових посилених сертифікатів ключів. Орган ДФС має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або у разі зміни платником місця реєстрації. У разі припинення дії договору надісланий платником податків податковий документ в електронному вигляді не приймається.

09.10.2015 позивачем, на підставі зазначеного договору, направлено в електронному вигляді для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 18.09.2015 №3.

Як підтверджено квитанцією №1, зазначену податкову накладну доставлено до центрального рівня ДФС України 09.10.2015 о 12:11:37, однак не прийнято для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних у зв'язку з виявленням помилки - для платника " 31459879" не укладено договір про визнання електронної звітності .

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2015 у справі №816/4520/15, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 адміністративний позов Приватного підприємства "ЕЛІТА" до Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області, Державної фіскальної служби України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнані неправомірними дії Державної фіскальної служби України щодо неприйняття для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної від 18 вересня 2015 року №3, виписаної Приватним підприємством "ЕЛІТА". Податкову накладну від 18 вересня 2015 року №3, виписану Приватним підприємством "ЕЛІТА", вважати зареєстрованою у Єдиному реєстрі податкових накладних з 09 жовтня 2015 року. В іншій частини в задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до ч. 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2015 встановлено, що відповідачами не надано доказів наявності визначених Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних підстав для відмови у реєстрації податкової накладної від 18.09.2015 №3 в Єдиному реєстрі податкових накладних, а їх посилання на розірвання з 01.10.2015 Миргородською ОДПІ в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів від 17.06.2015 №170620151 на підставі наявної у контролюючого органу інформації про відсутність позивача за податковою адресою, не є підставою для відмови у реєстрації податкової накладної.

Судом зазначено, що протиправність рішення Миргородської ОДПІ про розірвання в односторонньому порядку договору з ПП "ЕЛІТА" про визнання електронних документів від 17.06.2015 №170620151 підтверджено рішенням ГУ ДФС у Полтавській області від 04.11.2015 вих. №3992/10/16-31-11-22, прийнятого за результатами розгляду скарги позивача на дії посадових осіб Миргородської ОДПІ. У зазначеному рішенні контролюючий орган вищого рівня визнав, що договір про визнання електронних документів від 17.06.2015 №170620151 розірвано за відсутності на те підстав, визначених Інструкцією з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку (затверджено наказом ДПА України від 10.04.2008 №233), та зобов'язав Миргородську ОДПІ вжити всіх необхідних заходів щодо поновлення договору про визнання електронних документів з ПП "ЕЛІТА".

Як вбачається з матеріалів справи, 02.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український будівельно-експертний центр" (далі - покупець) та Приватним підприємством "ЕЛІТА" (далі - постачальник) було укладено договір поставки №1401, за умовами якого постачальник зобов'язується систематично поставляти покупцю товар, асортимент якого зазначено, зокрема у видаткових накладних, а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Відповідно до п. 1.7 договору постачальник зобов'язаний забезпечити складення податкової накладної в електронному вигляді датою виникнення податкових зобов'язань останнього за договором згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України та забезпечити реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) не пізніш ніж за день до настання граничного строку (дня) реєстрації податкової накладної в ЄРПН, визначеного чинним в Україні законодавством.

Згідно з п. 7.3 договору у випадку відсутності реєстрації податкової накладної в ЄРПН в установлені законодавством України строки або заповнення податкової накладної з порушенням вимог, викладених в ст. 201 ПК України, постачальник сплачує на користь покупця штраф у розмірі 25% від загальної суми коштів з податком на додану вартість, що підлягають сплаті згідно податкової накладної, умови реєстрації або заповнення якої було порушено.

18.09.2015 в рамках договору поставки №1401 позивач поставив на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельно-експертний центр" товар, асортимент якого було зазначено у накладній №10-3 від 18.09.2015, проте у порушення п. 1.7 договору не зареєстрував в ЄРПН податкову накладну №3 від 18.09.2015 на суму 1 026 644,58 грн.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 12.01.2016 у справі №917/2570/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельно-експертний центр" до Приватного підприємства "ЕЛІТА" про стягнення штрафу у розмірі 256 661,15 грн. позов задоволено. Стягнуто з ПП "ЕЛІТА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельно-експертний центр" 256 661,15 грн. штрафу та 3 849,93 грн. витрат по сплаті судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.02.2016 Приватне підприємство "ЕЛІТА" сплатило борг на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельно-експертний центр" в сумі 260 511,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 67 від 25.02.2016, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Як встановлено статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними свої повноважень.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом вказаної статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду (ст. 22 ЦК України).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК відповідальність настає незалежно від вини.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

За приписами ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов'язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов'язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов'язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій Державної фіскальної служби України щодо неприйняття для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної від 18 вересня 2015 року №3, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) органу державної влади і заподіянням шкоди.

Неправомірність дій (бездіяльності) органу державної влади має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 25.10.2005 у справі №32/421).

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 справа "Науменко проти України").

Тобто, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Наявність вини Державної фіскальної служби України щодо неприйняття для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної від 18 вересня 2015 року №3 у вказаних діях не спростовано, а тому відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України вина відповідача-1 презюмується.

Враховуючи встановлені у справі №816/4520/15 обставини, суд при розгляді даної справи вважає, що позивачу має бути відшкодована у повному обсязі шкода, завдана неправомірними діями відповідача-1, яка полягає у безпідставному стягненні з Приватного підприємства "ЕЛІТА" штрафу у розмірі 260 511,08 грн., який було перераховано позивачем на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельно-експертний центр", що підтверджується платіжним дорученням № 67 від 25.02.2016.

З огляду на вказане, суд вважає доведеним наявність причинно-наслідкового зв'язку між неправомірними діями Державної фіскальної служби України та завданням позивачеві збитків у розмірі 260 511,08 грн., які понесені у зв'язку із неприйняттям для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної від 18 вересня 2015 року №3.

Конституційний суд України в своєму рішенні №12-рп/2001 від 03.10.2001 у справі №1-36/2001 зазначив, що не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.

Таким чином, відшкодування шкоди у даній справі може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України у справі №67/157-10 від 25.05.2011).

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

При виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України (ст. 43 Бюджетного кодексу України).

Отже, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів доходів і зборів, співвідповідачами є відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. До того ж, не вимагається наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 22.02.2012 у справі №18/177, від 20.07.2015 у справі №922/4906/13-г та ін.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2016р. у справі № 910/4519/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2016р. у справі № 910/4519/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/4519/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді В.В. Шапран

Л.П. Зубець