ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.08.16р. Справа № 904/5703/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу у розмірі

16 440 740, 23 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 14-109 від 18.04.2014р.;

від відповідача - не з'явився.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі - позивач) звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" (далі - відповідач) на свою користь 6 441 811,71 грн. основного боргу, 5 679 473, 76 грн. пені, 3 877 974,22 грн. інфляційних, 441 480,55 грн. 3% річних, а всього 16 440 740, 23 грн. заборгованості за договором №1217/15-КП-5/ПТ купівлі-продажу природного газу від 15.12.2014р.

Відповідач визнає позовні вимоги частково на суму 3 877 974,22 грн. інфляційних, 441 480,55 грн. 3% річних у сумі 441 480,55 грн. та основний борг у сумі 6 441 811,71 грн. Разом з тим, відповідач просить суд зменшити розмір пені на 25%, що становить суму 1 419 868, 44 грн.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

15.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" (покупець) був укладений договір на купівлю-продаж природного газу №1217/15-КП-5/ПТ (далі Договір), у відповідності з умовами якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах Договору (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору продавець зобов'язався поставити покупцеві імпортований природний газ, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ), а покупець зобов'язався прийняти та оплачувати газ на умовах цього Договору.

На виконання умов продавець протягом періоду з січня 2015 року по грудень 2015 року передав у власність відповідачу імпортований природний газ на загальну суму 22 840 576, 43 грн., що підтверджується відповідними актами прийому-передачі природного газу з підписами та відбитками печатки підприємств обох сторін (а.с.27-33).

За умовами п.6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Станом на 18.05.2016 року відповідачем здійснено часткову оплату переданого газу за Договором, у звязку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем 6 441 811, 71 грн.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості. Обставин, наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог, не спростував.

З урахуванням встановлених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до п.7.2 Договору у разі невиконання покупцем умов п.6.1 Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 9.3 Договору сторони погодили, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду із вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у т.ч. щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, на підставі п.7.2 Договору, ч.2 ст.625 ЦК України позивач нарахував до сплати відповідачу пеню за період з 15.02.15р. по 18.05.16р. на суму 5 679 473, 76 грн., 3% річних за той самий період на суму 441 480, 55 грн. та інфляційні втрати за період з березня 2015 року по квітень 2016 року у розмірі 3 877 974, 22 грн., що відображається в розрахунку позивача (а.с.6-9).

Перевіривши здійснені позивачем нарахування, суд визнає їх обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

З приводу клопотання відповідача стосовно зменшення розміру пені, суд зазначає наступне.

Пленум Вищого господарського суду України в п. 3.17.4 постанови від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'ясняє, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст.83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 223 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Крім того, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 Цивільного кодексу України).

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що вони не є імперативними, тобто зменшення розміру неустойки є правом, а не обов'язком суду, та може бути застосоване на розсуд суду за наявності певних умов.

За викладених обставин та враховуючи, зокрема, фінансовий стан обох сторін, суд вважає відсутніми підстави для зменшення розміру пені.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Викладене є підставою для задоволення позову.

Судові витрати у справі покладаються на відповідача, згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 44, 49, 82-85, 115-118 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, буд.9; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ) суму 6 441 811, 71 грн. (шість мільйонів чотириста сорок одна тисяча вісімсот одинадцять грн. 71 коп.) основного боргу, 5 679 473, 76 грн. (пять мільйонів шістсот сімдесят девять тисяч чотириста сімдесят три грн. 76 коп.) пені, 441 480, 55 грн. (чотириста сорок одна тисяча чотириста вісімдесят грн. 55 коп.) 3% річних, 3 877 974, 22 грн. (три мільйони вісімсот сімдесят сім тисяч девятсот сімдесят чотири грн. 22 коп.) інфляційних, 206 700,00 грн. (двісті шість тисяч сімсот грн. 00 коп.) судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст рішення підписаний 09.09.2016р.