РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2016Справа №910/14513/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островська О.С.

розглянувши справу № 910/14513/16

за позовом приватного акціонерного товариства «Бліц-Інформ»;

до товариство з обмеженою відповідальністю «ТУТУСЕ»;

про стягнення 6693,84 грн.

Представники сторін:

від позивача: Фурсік Н.О., довіреність № 7/17 від 29.01.2014р.;

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулося приватне акціонерне товариство «Бліц-Інформ» (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ТУТУСЕ» (надалі - відповідач) про стягнення 6693,84 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору № 12/11/14 на виготовлення друкованої продукції від 17.11.2014р. у визначений строк не поставив передплачену позивачем продукцію, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 6693,84 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2016р. порушено провадження у справі № 910/14513/16 та призначено її розгляд на 08.09.2016р.

Присутнім у судовому засіданні 08.09.2016р. представником позивача підтримано заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 10.08.2016р. не виконав, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі від 10.08.2016р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що відповідає відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.11.2014р. між позивачем (за договором - замовник) та відповідачем (за договором - виконавець) було укладено договір № 12/11/14 на виготовлення друкованої продукції, за умовами п.п.1.1 якого замовник доручає та зобов'язується оплатити, а виконавець зобов'язується виготовити друковану продукцію з нанесенням логотипу компанії (далі - продукція) у відповідності з її описом і на умовах, які викладаються в додаткових угодах до цього договору, технічним вимогам до файлів, які є невід'ємною частиною договору, та передати її замовнику у власність.

Умовами п.2.1. договору визначено, що ціна одиниці (екземпляру) виготовленої продукції, кількість одиниць (екземплярів) та загальна вартість кожної партії продукції викладається сторонами у додаткових угодах до цього договору. Найменування, опис, характеристики продукції (інші особливості в разі необхідності) та вид упаковки продукції викладаються в додаткових угодах до даного договору (п.2.2 договору).

За умовами п.4.2 договору, оплата вартості продукції здійснюється замовником відповідно до рахунку-фактури виконавця у безготівковому порядку шляхом банківського переказу на поточний рахунок виконавця, вказаний в даному договорі. Ненадання виконавцем замовнику рахунку-фактури не звільняє замовника від обов'язку оплати вартості продукції в строк, передбачений у відповідній додатковій угоді до договору.

Відповідно до п.4.3 договору, оплата здійснюється позивачем в наступному порядку:

- 90% від вартості продукції позивач сплачує протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання даного договору;

- 10% від вартості продукції протягом 3 (трьох) банківських днів після отримання продукції в повному обсязі.

Умовами п.3.4 договору встановлено обов'язок відповідача приступити до виконання робіт після здійснення позивачем на користь відповідача попередньої оплати у розмірі, що визначається сторонами у відповідній додатковій угоді до договору та затвердження позивачем оригінал-макету. Строк виготовлення продукції визначається в додаткових угодах до договору.

Так, сторонами було підписано додаток № 2 до договору, яким визначено кількість та характеристики продукції, загальна вартість якої склала 8819,60 грн. Строк виконання зобов'язання відповідачем - 05.12.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі виставленого відповідачем рахунку № 365068 від 20.11.2014р., позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти в сумі 6693,84 грн. від вартості продукції, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 839925 від 03.12.2014р.

Однак, у строк, обумовлений сторонами, тобто до 05.2.2014р., відповідачем позивачу продукцію поставлено не було. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Позивач цінним листом з описом вкладеного звертався до відповідача з претензією за № 883/10 від 25.12.2014р. з вимогою повернути передплачені кошти. Однак, відповідач вказану вимогу залишив без відповіді та задоволення.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідачем не виконано зобов'язання щодо виготовлення та поставки продукції та не повернуто грошові кошти, у зв'язку з чим позивач просить стягнути перераховані відповідачу грошові кошти у сумі 6693,84 грн. у судовому порядку.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Проаналізувавши умови № 12/11/14 на виготовлення друкованої продукції, суд дійшов висновку, що він має змішану цивільно-правову природу договору про надання послуг та договору поставки.

Відповідно до частини першої статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч.1 статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з статтею 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з аналізу положень ст. 693 Цивільного кодексу України, умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови, покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

При цьому, оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Обмеження заявника в праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням ч. 2 ст. 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України, викладений у рішенні від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України № 3-127гс11 від 28.11.2011 р.

Наявними у справі документами підтверджується оплата позивачем вартості продукції за договором, а відповідачем доказів поставки оплаченої продукції суду не надано, що свідчить про неналежне виконання останнім договірних зобов'язань щодо виготовлення та поставки продукції, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми попередньої оплати підлягає задоволенню в розмірі 6693,84 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ТУТУСЕ» (юридична адреса: 01033, м. Київ, вул. Тарасівська, 4, кв. 17; 04073, м. Київ, пров. Куренівський, 17, корп. Е, оф. 304) на користь приватного акціонерного товариства «Бліц-Інформ» (02156, м. Київ, вул. Кіото, 25; ) суму попередньої оплати в розмірі 6693 грн. 84 коп. та 1378 грн. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 13.09.2016р.

Суддя А.І. Привалов