ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"19" вересня 2016 р. Справа № 911/1453/14

за заявою Відкритого акціонерного товариства «Ставищепродтовари» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 03.02.2015 у справі №911/1453/14

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Ставищепродтовари» (09400, Київська область, Ставищенський район, селище міського типу Ставище, провулок Радянський, будинок 3)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тілігул» (09133, Київська область, Білоцерківський район, селище міського типу ОСОБА_1, вулиця Першотравнева, будинок 2)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1.Дочірнього підприємства «Статус і К» (69035, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Правди, будинок 45, офіс 64)

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ-Альянс» (09100, АДРЕСА_1)

про визнання недійсним договору

суддя Шевчук Н.Г.

за участю представників сторін:

від позивача - (заявника) ОСОБА_1 (довіреність №05/09 від 05.09.2016);

від відповідача - не з'явився;

від третьої особи 1 - не з'явився;

від третьої особи 2 - не з'явився.

Рішенням господарського суду Київської області від 03.02.2015 у справі №911/1453/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.04.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 17.06.2015, у позові Відкритому акціонерному товариству «Ставищепродтовари» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тілігул» про визнання недійсним укладеного сторонами договору купівлі-продажу №01/12-03 від 15.01.2003 відмовлено (т.3 арк. с. 108-112, 208-216, т. 4 арк. с. 24-30).

Відкрите акціонерне товариство «Ставищепродтовари» (далі ВАТ «Ставищепродтовари») звернулось до суду із заявою б/н від 27.04.2016 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Київської області від 03.02.2015 у справі №911/1453/14 (т. 4 арк. с. 229-230).

Такою нововиявленою обставиною ВАТ «Ставищепродтовари» вважає недійсність рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Ставищепродтовари» від 16.08.2002 в частині питань порядку денного протоколу загальних зборів №4 від 16.08.2002 «Інші питання», що встановлено рішенням господарського суду Київської області від 05.01.2016 від №911/198/16.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тілігул» (далі ТОВ «Тілігул») та Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВ-Альянс+» (далі ТОВ «ВВ-Альянс+») вважають, що визнання недійсним вказаного рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Ставищепродтовари» не є нововиявленою обставиною (т. 4 арк с. 12-13, 53-54).

Приписами частини першої статті 113 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення господарського суду може бути переглянуто за нововиявленими обставинами за заявою сторони, прокурора, третіх осіб, поданою протягом одного місяця з дня встановлення обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Відповідно до статті 112 цього Кодексу підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України № 17 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами» розяснено, що статтею 112 ГПК визначено вичерпний перелік підстав для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами.

Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Рішенням господарського суду Київської області від 30.03.2016 у справі №911/198/16 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ВАТ «Ставищепродтовари» визнано недійсним рішення загальних зборів ВАТ «Ставищепродтовари» від 16.08.2002, прийняте під час розгляду питання, включеного до порядку денного протоколу загальних зборів акціонерів від 16.08.2002 №4 як «Інші питання» (т. 4 арк.с. 232-234).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2016 у справі №911/198/19 апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ-Альянс+» на рішення господарського суду Київської області від 30.03.2016 припинено з тих підстав, що оскаржуваним рішенням права та інтереси ТОВ «ВВ-Альянс+» порушені не були, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для здійснення апеляційного провадження по цій скарзі (т. 4 арк. с. 45-48).

Рішенням господарського суду Київської області від 30.03.2016 у справі №911/198/16 встановлено, що відповідно до протоколу №4 від 16.08.2002, копія якого надана державним реєстратором з матеріалів реєстраційної справи ВАТ «Ставищепродтовари» на вимогу ухвали господарського суду Київської області від 22.03.2016, на порядок денний загальних зборів було винесено наступні питання: 1. Звіт голови правління ВАТ «Ставищепродтовари» про результати фінансово-господарської діяльності товариства; 2. Звіт Ревізійної комісії; 3. Вибори голови та членів правління; 4. Вибори спостережної ради; 5. Вибори ревізійної комісії; 6. Інші питання.

Як встановлено судом, по шостому питанню «Інші питання» прийнято рішення: продати ТОВ «Любомир» - частину будівлі консервного цеху; продати ТОВ «Тілігул» - адмінбудинок, кондитерський цех, безалкогольний цех, майстерню крупорушки, склад ГЗМ, пропускний пункт, водонапірну башту, огорожу; продати автомобілі таких марок: ВАЗ 2121, ЗИЛ 44510 та напівпричіп КАЗ -9368 (т. 1 арк. с. 39-42).

Судом встановлено, що станом на день проведення загальних зборів, а саме, 16.08.2002 діяла редакція статуту ВАТ «Ставищепродтовари», затвердженого протоколом зборів акціонерів ВАТ «Ставищепродтовари» від 17.03.2000 за №1 та зареєстрованого розпорядженням голови Ставищенської районної державної адміністрації від 24.04.2000 за №205 (далі статут від 2000р.).

Відповідно до пункту 10.1.1 статуту ВАТ «Ставищепродтовари» від 2000р. вищим органом товариства є загальні збори (т. 2 арк. с. 171-182).

Згідно з підпунктом «й» пункту 10.1.5 статуту ВАТ «Ставищепродтовари» від 2000р. до компетенції загальних зборів товариства належать прийняття рішення (надання згоди) про надання в заставу, передачу в оренду, будь-яким чином відчуження нерухомого майна, якщо сума угоди в сукупності перевищує 50 відсотків статутного фонду.

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 16.09.2014 статутний капітал ВАТ «Ставищепродтовари» становить 303617,00грн (т. 2 арк. с. 113-115)

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу №01/12-03 від 15.01.2003 продавець ВАТ «Ставищепродтовари» продає, а покупець ТОВ «Тілігул» купує адмінбудинок, кондитерський цех, безалкогольний цех, майстерню крупорушки, склад ГЗМ, пропускний пункт, водонапірну башту, огорожу, нежитлову будівлю площею 7,9м2 загальною вартістю (всього майна) 345531,89грн, які розташовані за адресою: смт Ставище Білоцерківського району Київської області, провулок Радянський, 3 (т. 1 арк. с. 32-38).

Реєстраційний напис на цьому договорі вчинений Білоцерківським бюро технічної інвентаризації за реєстровим №127 від 21.01.2003 (т. 1 арк. с. 34).

Зазначені обставини свідчать про те, що по договору купівлі-продажу №01/12-03 від 15.01.2003 відчужене майно ВАТ «Ставищепродтовари» на суму, що перевищує 50 відсотків статутного фонду товариства без рішення загальних зборів товариства на таке відчуження.

Таким чином, голова правління ВАТ «Ставищепродтовари» при підписанні договору купівлі-продажу №01/12-03 від 15.01.2013 діяв із перевищенням своїх повноважень.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Крім того, управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 ЦК України). За системним аналізом норм ЦК України (статті 99, 145, 147), ГК України (стаття 89), Закону України «Про господарські товариства» (статті 58, 59, 62, 63) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов'язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об'єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися в межах корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним (пункт 3.2. рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України).

З огляду на вищезазначене, дефекти в компетенції, обсязі повноважень виконавчого органу товариства, коли цей орган вступає в правовідносини із третіми особами, можуть залежати від дефектів реалізації учасниками товариства корпоративних прав. У такому випадку дефекти волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства.

З огляду на таке, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають із юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

При цьому частиною четвертою статті 92 ЦК України передбачено, що якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Таким чином, закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов'язок відшкодувати завдані товариству збитки.

Однак закон ураховує, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом із тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин - бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (стаття 203, частина перша статті 215 ЦК України).

За таких обставин, з урахуванням статті 98 ЦК України та з огляду на приписи статей 92, 203, 215, 241 ЦК України рішення загальних зборів учасників товариства є актами, що зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання відносин у різних питаннях діяльності товариства, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Таким чином, у разі визнання судом недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, воно є недійсним з моменту його прийняття.

Проте для визнання недійсним договору, укладеного виконавчим органом товариства (директором) з третьою особою, з підстав порушення цим органом установленого обмеження повноважень щодо представництва, не має самостійного юридичного значення сам по собі той факт, що згодом визнано недійсним у судовому порядку рішення загальних зборів учасників товариства про обрання (призначення) виконавчого органу, згідно якого виконавчий орган діяв на момент укладення договору.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства.

Закон не установлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах із юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема чи виконала третя особа свої обов'язки за договором, у який спосіб, як у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

Аналогічна позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі №6-62цс16.

Докази недобросовісності, нерозумності ТОВ «Тілігул» при укладенні договору купівлі-продажу №01/12-03 від 15.01.2003, його обізнаності (знало або повинно було знати, проявивши розумну обачність) про відсутність у голови правління ВАТ «Ставищепродтовари» необхідного обсягу повноважень на укладання цього договору відсутні.

За таких обставин суд дійшов висновку, що недійсність рішення загальних зборів ВАТ «Ставищепродтовари» від 16.08.2002, прийнятого під час розгляду питання, включеного до порядку денного протоколу загальних зборів акціонерів від 16.08.2002 №4 як «Інші питання», яка встановлена рішенням господарського суду Київської області від 30.03.2016 у справі №911/198/16, є обставиною, яка існувала на момент укладення договору купівлі-продажу №01/12-03 від 15.01.2003 і була встановлена у визначений законом спосіб 30.03.2016, проте не є істотною для даної справи обставиною.

Тобто, вказана заявником обставина не є нововиявленою у розумінні статті 112 Господарського процесуального кодексу України, а тому підстави для перегляду рішення господарського суду Київської області від 03.02.2015 відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 86, 112, 114 Господарського процесуального кодексу України суд

У Х В А Л И В :

1. Заяву Відкритого акціонерного товариства «Ставищепродтовари» від 27.04.2016 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Київської області від 03.02.2015 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 03.02.2015 залишити без змін.

Суддя Н.Г. Шевчук