ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2016 р.Справа № 922/2267/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "VD MAIS", м. Київ
до Приватного акціонерного товариства "УКпостач", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 857-юр від 12.04.16 р.;

відповідача - ОСОБА_2, дов. б/н від 23.05.16 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне підприємство "Науково-виробнича фірма "VD MAIS", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - Приватного акціонерного товариства "УКпостач" основний борг в сумі 167251,02 грн., суму корегування поставленого та неоплаченого товару в розмірі 16270,77 грн., 3% річних в сумі 4198,39 грн., інфляційні втрати в сумі 18864,33 грн. та 3103,10 грн. судового збору, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань за договором поставки № 003/20/3-451 від 27.10.10 р.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 25.07.16 р. по 02.08.16 р. для надання сторонам можливості подати додаткові документи.

01.08.16 р. відповідач надав письмовий відзив, в якому зазначив про часткову оплату основного боргу. Крім того, відповідач вважає, що застосування п.4.7 договору щодо ко регування вартості ціни є передчасним, оскільки сторони за договором не уклали додаткової угоди про зміну ціни товару. Відповідач також зауважив, що під час розрахунків не враховує рекомендації Верховного суду відносно порядку засто сування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі № 62-97р від 03.04.97 року.

В підтвердження оплати основного боргу позивачем був наданий реєстр платіжних документів, відповідно до якого, відповідачем був сплачений основний борг на загальну суму 117068,00 грн. Розмір часткової оплати також був підтверджений відповідачем під час судового засідання.

У пункті 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", зазначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Враховуючи викладене, беручи до уваги часткову оплату відповідачем основного боргу, суд вважає за необхідне провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу в cумі 117068,00 грн. припинити, відповідно до п. 1.1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

При цьому, у зв'язку з тим, що заборгованість була погашена відповідачем протягом періоду з 08.07.16 р. по 29.07.16 р., тобто, після звернення з позовом до суду, який було направлено поштою 06.07.16 р. (а.с. 42), судові витрати в цій частині відшкодовуються за рахунок відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 02.08.16 р. позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 02.08.16 р. підтримав свій відзив, проти стягнення суми корегування поставленого та неоплаченого товару в розмірі 16270,77 грн. заперечував.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

27 жовтня 2010 року між Приватним підприємством "Науково-виробнича фірма "VD MAIS" (позивач, постачальник) та Закритим акціонерним товариством "УКснаб" правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "УКпостач" (відповідач, покупець) було укладено договір поставки №003/20/3-451 (далі - договір, а.с.10), відповідно до умов якого (п. 1.1), продавець зобов'язувався поставити, а покупець прийняти та господарські товари, іменовану надалі товар.

Номенклатура, кількість та ціна товару зазначаються у видаткових накладних, котрі є невід'ємною частиною договору (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 10.5 договору, даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.11 р.

Додатковими угодами сторони вносили зміни до п. 10.5 договору та продовжували його дію, зокрема, додатковою угодою № 5 до спірного договору від 30.12.15 р. (а.с. 15), сторони визначили, що договір діє до 31.12.16 р. але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

На виконання умов договору, позивач у період з 12.01.16 р. по 11.02.16 р. поставив відповідачу товар на загальну суму 455319,02 грн., що підтверджується відповідними накладними, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 16-19). Факт постачання позивачем товару на вказану суму відповідачем не заперечується.

Відповідно до п. 4.1 договору, оплата поставленого товару здійснюється протягом 30 календарних днів після отримання товару на склад покупця.

Проте, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого за період з 12.01.16 р. по 11.02.16 р. товару не виконав в повному обсязі, здійснивши часткову оплату в розмірі 405136,00 грн., внаслідок чого заборгованість відповідача склала 50183,02 грн. Вказані обставини визнаються сторонами, отже, відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України, доказуванню не підлягають.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Сторони в спірному договорі домовились (п. 4.1), що оплата поставленого товару здійснюється протягом 30 календарних днів після отримання товару на склад покупця

Відповідно ч. 1 ст. 530 ГПК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого за період з 12.01.16 р. по 11.02.16 р. товару не виконав в повному обсязі, здійснивши часткову оплату в розмірі 405136,00 грн., внаслідок чого заборгованість відповідача склала 50183,02 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару, за спірним договором з 11.02.16 р. за накладною №486163, з 12.02.16 р. за накладною №486319, з 19.02.16 р. за накладною №487065 та з 13.03.16 р. за накладною №489887.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 50183,02 грн. заборгованості, належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення суми корегування поставленого та неоплаченого товару в розмірі 16270,77 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст. 632 Цивільного кодексу України, зміна ціни після укладення до говору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Порядок внесення змін у договір поставки № 003/20/3-451 від 27.10.2010р. сторони визначили у п.10.3, відповідно до якого, сторони мають право вносити зміни та доповнення в договір шляхом підписання додаткових угод. Всі зміни та доповнення до договору набирають чинності з моменту їх підписання сторонами за договором.

Відповідно до п.п. 4.6, 4.7 договору, введених в дію додатковою угодою №5 від 30.12.15 р., ціна за одиницю товару та загальна вартість партії товару вказується сторонами в накладних. Якщо з дати передачі товару постачальником і до дати оплати товару покупцем курс продажу EUR/грн., котрий фіксується на інформаційному Інтернет-ресурсі http://minfin.com.ua/currency/mb/ в розділі "Міжбанківський ринок" по закінченню сесії на дату оплати, зміниться більше ніж на 3%, сума яку належить, підлягає перерахунку та корегуванню пропорційно зміні курсу EUR/грн.

В п. 4.8 договору в редакції додаткової угоди №5 зазначена формула корегування ціни поставленого товару.

Суд наголошує, що додаткова угода №5 до спірного договору від 30.12.15 р. була підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками підприємств, отже, викладені в ній умови є невід'ємною частиною спірного договору та підлягають обов'язковому виконанню сторонами.

Отже, твердження відповідача про передчасність застосування сторонами умов додаткової угоди № 5 є хибними та спростовуються вищевикладеним.

Враховуючи викладене, перевіривши розрахунок позивача, суд визнає вимогу про стягнення з відповідача суми корегування поставленого та неоплаченого товару в розмірі 16270,77 грн. законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача, суд визнає вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 18864,33 грн. та 3% річних в сумі 4198,39 грн. законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на те, що позивач при нарахуванні інфляційних втрат не враховує місяць, в якому відбувалась дефляція (червень 2016 р.), судом відхиляються оскільки позивач здійснював нарахування за період з лютого 2016 року по травень 2016 року.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України, відповідно до приписів якої, при частковому задоволенні позову - витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з тим, що заборгованість в сумі 117068,00 грн. була погашена відповідачем після звернення з позовом до суду, судові витрати в цій частині відшкодовуються за рахунок відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Провадження у справі 922/2267/16 в частині стягнення з відповідача основного боргу в cумі 117068,00 грн. припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "УКпостач" (62301, Харківська область, Дергачівський район, м. Дергачі, вул. залізнична, 31-С, ) на користь Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "VD MAIS" (03061, м. Київ, вул. М. Донця, 6, ) основний борг в сумі 50183,02 грн., суму корегування поставленого та неоплаченого товару в розмірі 16270,77 грн., 3% річних в сумі 4198,39 грн., інфляційні втрати в сумі 18864,33 грн. та 3103,10 грн. судового збору

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 04.08.2016 р.

Суддя ОСОБА_3