КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2016 р. Справа№ 910/7370/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Шаповалова К.В.

за участю представників:

від позивача - Яковіщук Я.М.

від відповідача - Пшенька С.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на рішення Господарського суду м. Києва від 15.06.2016 (Суддя Цюкало Ю.В.)

позовом Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

до Приватного акціонерного товариства "Завод радіоапаратури"

про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до ПАТ «Завод радіоапаратури» про стягнення боргу за комунальні послуги.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.06.2016 у задоволенні позових вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, а тому просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 15.06.2016 та прийняти нове рішення, яким позов задоволено повністю.

Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2016 апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва", прийнято до провадження та призначено до розгляду на 08.09.2016.

В призначене судові засідання представники позивача та відповідача з`являлись та надавали усні пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

14.11.2003 між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (постачальник) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківського району м. Києва, правонаступником якого є Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (споживач) був укладений договір № 320886 на постачання теплової енергії у гарячій воді.

Згідно з п. 1.1. договору постачання постачальник зобов'язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язався її отримати та оплатити відповідно до умов, викладених в договорі.

Постачальник зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на потреби: опалення - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження зазначеними в додатку № 1 до цього договору (пп. 2.2.1. п. 2.1. договору постачання).

Відповідно до пп. 2.3.1. п. 2.3. договору постачання споживач зобов'язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

20.04.2005 між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (постачальник) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківського району (абонент) укладено договір № 05618/2-10 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі.

Умовами договору передбачено, що постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізацій м. Києва приймати від нього стічні води у систему каналізацій м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва (в подальшому - місцеві правила приймання), а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод.

Позивач, звертаючись із даним позовом до відповідача, обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач як власник приміщення повинен сплатити кошти за отриманні комунальні послуги, не залежно від того, що послуги надавались безпосередньо орендарю відповідача.

Крім того, відповідач підписав з позивачем гарантійний лист, відповідно до якого зобов`язувався сплачувати кошти за комунальні послуги за орендаря.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, мотивує це тим, що між позивачем та відповідачем не було укладеного як такого договору про забезпечення виконання зобов`язань, а тому вимоги до нього э безпідставними.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, цивільно-правовий договір, який є основною правовою формою договору, що опосередковує рух цивільного обороту. За своєю правовою природою будь-який цивільно-правовий договір є правочином.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Правочин - це дія особи, спрямована на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків (ст. 202 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Приватне акціонерне товариство "Завод радіоапатаури" є власником нежитлового приміщення загальною площею 189,5 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 7, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

29.01.2010 між ЗАТ "Завод радіоапаратури" (орендодавець) (правонаступником якого є ПАТ "Завод радіоапаратури" та ТОВ "Чумацький шлях" (орендар) був укладений договір № 08-02/06 на оренду нежилого приміщення.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове володіння і користування нежиле приміщення, яке знаходиться на балансі орендодавця і розташоване за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 7. Площа указаного в п. 1.1. нежилого приміщення, що здається в оренду під складські приміщення складає 196,5 кв.м.

Орендодавцем передано орендарю нежилі приміщення загальною площею 196,5 кв.м., що підтверджується актом прийому-передачі від 29.01.2010.

01.06.2011 між Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чумацький шлях" (споживач) укладено договір № З-038 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, умовами якого передбачено, що виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з центрального опалення, холодного та гарячого водопостачання і водовідведення, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Згідно з п. 1.2. договору про надання послуг споживач є орендарем нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 7, загальною площею 196,5 кв.м. на підставі договору оренди № 08-02/06 від 29.01.2010.

Підпунктом 4.2.1. пункту 4.2. договору про надання послуг визначено, що відповідач зобов'язаний оплачувати послуги в установлений договором строк.

Договір укладається на 1 (один) рік і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду (п. 9.1. договору про надання послуг).

Відповідач звернувся до позивача із листом № 68 від 16.06.2011, у якому вказав, що не заперечує проти укладення ТОВ "Чумацький шлях", договорів про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг по обслуговуванню приміщення за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 7 і зобов'язується сплатити заборгованість, в разі неналежного виконання відповідних договорів орендарем.

10.04.2014 ТОВ "Чумацький шлях" припинено, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Зважаючи на те, що ТОВ "Чумацький шлях" припинив свою дію як юридична особа, позивач звернувся із позовом про стягнення заборгованості та штрафних санкцій до власника приміщення.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням іншої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно зі ст. 13 вказаного Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

При цьому відповідно до ст. 19 Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - своєчасне та якісне надання послуг, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг із визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

У якості доказів надання послуг за договором № З-038 про надання послуг з централізованого опалення від 01.06.2011 позивачем надано облікові картки за періоди: жовтень-грудень 2010, січень, березень-квітень 2011, жовтень-грудень 2011, січень-квітень 2012, жовтень-грудень 2012, січень-квітень 2013, жовтень-грудень 2013, січень 2014, розшифровки за періоди: серпень-грудень 2011, січень-грудень 2012, січень-грудень 2013, січень 2014 та рахунки на оплату за відповідні періоди.

В той же час, своє звернення із позовом саме до відповідача позивач мотивує тим, що відповідач направив на адресу позивача лист забезпечення № 68 від 16.06.2011, яким ПАТ «Завод радіоапаратури» зобов`язувався сплатити всю заборгованість за комунальні послуги, в разі її не сплати ТОВ «Чумацький шлях».

Позивач зазначає, що це є своєрідною гарантією на виконання ТОВ «Чумацький шлях» своїх зобов`язань стосовно оплати наданих комунальних послуг.

Проте колегія суддів зазначає, що наявний в матеріалах лист не можна розцінювати як гарантію, в розумінні ст. 560 ЦК України, тобто як вид забезпечення виконання зобов`язання, оскільки згідно норм чинного законодавства України, гарантом, що відповідає перед кредитором за зобов`язань боржника, може бути лише фінансова установа (банк, страхова організація тощо).

В даному випадку, відповідач не є фінансовою установою, а от же не може виступати гарантом за зобов`язаннями будь-яких боржників (в рамках даної справи - за орендаря).

Стосовно посилання представника апелянта на те, що такий лист можна розцінювати як інший вид забезпечення виконання зобов`язання - поруку, не приймається до уваги колегією суддів, оскільки між сторонами не було укладеного як такого договору поруки з усіма істотними умовами, що передбачено для такого виду забезпечення зобов`язання та наявність яких є обов`язковими, відповідно до приписів чинного ЦК України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Крім того, відповідно до ст. 559 ЦК України, порука припиняється зокрема, з припинення забезпеченого нею зобов`язання.

Як зазначалось вище, 10.04.2014 ТОВ "Чумацький шлях" (орендар приміщення) припинено, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно припинено його зобов`язання за договорами про надання комунальних послуг, що надавалися на орендоване ним приміщення, а отже й припинив свою дію вказаний вище лист № 68 від 16.06.2011.

Таким чином, з урахуванням всього зазначеного у позивача відсутні належні підстави для звернення із даним позовом, на підставі листа № 68 від 16.06.2011, саме до відповідача як власника приміщення.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до норм ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги надаються виконавцем послуг саме споживачу, а не власнику приміщення і ст. 20 вказаного закону визначено саме обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, визначені договором або законом.

Як зазначалось вище, між споживачем та позивачем був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, проти укладання якого не заперечував відповідач, як власник приміщення.

Відповідач не надав судам обох інстанції будь-яких доказів, в розумінні ст. 33 ГПК України, про ненадання позивачем послуг споживачу ( в даному випадку ТОВ «Чумацький шлях), визначених умовами договору № 3-038 від 01.06.2011.

А отже, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, поданих позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, суд приходить до висновку, що послуги позивачем споживачу були надані, відповідно до умов вказаного вище договору.

Даний договір був укладений в червні 2011 з автоматичною пролонгацією на наступний термін.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку основної суми боргу, орендарем, ТОВ «Чумацький шлях», кошти за оплату комунальних послуг сплачувались позивачу, хоча й з пропуском встановлених договором строків, а заявлена до стягнення сума боргу виникла за період з квітня 2013 по грудень 2013.

ТОВ «Чумацький шлях» припинив свою дію з 10.04.2014, проте позивач в даний період не направляв йому претензій про наявність у останнього заборгованості (суду вказані докази надані не були), а також не скористався своїм правом на звернення із відповідною вимогою про сплату заборгованості за орендаря, до відповідача як власника приміщення із посилання на існування листа № 68 від 16.06.2011.

Таким чином, зважаючи на все вище викладене, та приписи чинного законодавства України в сфері регулювання надання житлово-комунальних послуг, у позивача відсутні, в рамках даного конкретного спору, право на звернення до відповідача як до власника приміщення із вимогою про сплату заборгованості за надані послуги за договором № 3-038, оскільки він не був споживачем цих послуг, а отже у нього не виникає обов`язку з оплати таких послуг, а отже вимоги про стягнення боргу в розмірі 16699,11 грн. правомірно та обґрунтовано не були задоволені місцевим судом.

З огляду на те, що позовні вимоги про стягнення 9700,07 грн. інфляційних втрат і 3 727,42 грн. 3% річних є похідними від позовної вимоги про стягнення основного боргу, вони також правомірно були відхилені судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Статтею 34 ГПК України визначено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно відмовлено в задоволені позовних вимог Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", а тому апеляційна скарга Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 у справі № 910/7370/16- без змін.

Матеріали справи № 910/7370/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов