РІШЕННЯ

12 вересня 2016 року Справа № 913/799/16

Провадження № 24/913/799/16

За позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до Сєвєродонецької міської ради, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про визнання недійсним договору оренди землі від 03.12.2008

Суддя господарського суду Луганської області Рябцева О.В.

Секретар судового засідання-помічник судді Гудей Н.Ф.

у засіданні брали участь:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 08.07.2016 (згідно поштового штемпеля) звернувся до господарського суду Луганської області з позовною заявою до Сєвєродонецької міської ради про визнання недійсним договору оренди землі від 03.12.2008 № НОМЕР_1, укладеного між ОСОБА_1 та Сєвєродонецькою міською радою.

На обґрунтування заявленої вимоги позивач вказує, що на підставі рішення Сєвєродонецької міської ради від 20.11.2008 № 2632 між позивачем та відповідачем 03.12.2008 укладено договір оренди землі, при укладенні якого сторони керувались Законом України "Про плату за землю". На підставі укладеного договору позивач користується земельною ділянкою площею 0,0006 га за адресою: АДРЕСА_1, яка надана під існуючий окремий вхід до нежитлового приміщення. Договір укладено на 25 років строком по 20.11.2033. За умовами договору позивач повинен сплачувати орендну плату за землю. Позивач вважає, що порушено його право на податкові пільги, оскільки відповідно до законодавства України, чинного на час укладання договору, позивач міг бути платником земельного податку, а не орендної плати. Відповідно до п. 6 Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", чинного на час укладення спірного договору, платники єдиного податку не були платниками плати (податку) на землю. Позивач звернувся до Сєвєродонецької міської ради з пропозицією від 30.05.2016 про припинення договору оренди землі, як такого, що порушує права позивача та не відповідає законодавству України, на яку міська рада відмовилась в припиненні договору та запропонувала звернутися до суду. Згідно п. 287.8 ст. 287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. На час укладення договору та на даний час позивач є платником єдиного податку. Підпунктом 4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої-третьої групи для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четверної групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва. Також, спірний договір не містить усіх істотних умов договору оренди землі, а саме об'єкту оренди. Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України "Про оренду землі", в редакції, чинній на час укладання договору, встановлено, що відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Крім того, позивач вважає, що міська рада не має законних підстав для надання земельної ділянки прибудинкової території та стягнення за користування нею орендної плати, так як всією прибудинковою територією будинку АДРЕСА_1 користуються усі мешканці та власники приміщень цього будинку разом. У зв'язку з відмовою міської ради в припиненні договору оренди землі позивач звернувся до суду та просить визнати спірний договір недійсним на підставі ст. 215 ЦК України.

Відповідач відзивом від 25.07.2016 б/н проти заявлених вимог заперечує, оскільки, по-перше, Законами України "Про оренду землі", "Про плату за землю" не встановлені пільги щодо сплати орендної плати на землю для платників єдиного податку. Крім того, Сєвєродонецькою міською радою введення таких пільг теж не запроваджувалося. Більш того, доказів про те, що позивач на момент укладання договору був платником єдиного податку до суду не надано. По-друге, твердження позивача про невідповідність договору оренди вимогам ст. 15 Закону України "Про оренду землі" є помилковим, оскільки укладений між сторонами договір містить всі істотні умови, передбачені вказаним Законом. Об'єкт оренди визначений у п. 2 спірного договору, в п. 1 договору визначено місце розташування земельної ділянки, тобто сторони при укладанні договору досягли згоди з усіх істотних умов та підписали договір, що свідчить про вільне волевиявлення позивача на його укладення, після чого була розроблена земельна документація, визначений кадастровий номер та проведена його державна реєстрація. Зазначене свідчить про відповідність спірного договору умовам чинного законодавства. По-третє, згідно п. 12 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.10.2014 № 01-06/1666/14 "Про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" для юридичної особи (суб'єкта підприємницької діяльності) як сторони правочину (договору) днем початку перебігу позовної давності за позовом про визнання правочину (договору) недійсним слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Відповідно до ст.ст. 256, 261, 267 ЦК України, п. 2.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" строк позовної давності у спірних правовідносинах почав свій перебіг з 28.01.2009, оскільки в цей день позивач здійснюючи державну реєстрацію договору оренди землі дізнався про набрання чинності договору, а отже позовна давність щодо визнання його недійсним сплинув 28.01.2012. Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів з пропуском строку позовної давності, тому відповідач просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог у даній справі.

Оцінивши надані докази і доводи сторін, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 20.03.1997, реєстраційний номер в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань НОМЕР_2. В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначені види його діяльності: допоміжна діяльність у рослинництві; надання ландшафтних послуг; інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля газетами та канцелярськими товарами в спеціалізованих магазинах; інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; діяльність у сфері фотографії.

Позивачем також надано копію свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_3, з якого вбачається, що позивач був платником єдиного податку з 01.01.2008.

В копії свідоцтва визначені види діяльності платника єдиного податку: фотопослуги; роздрібна торгівля; здача майна в оренду; продаж та установка металопластикових конструкцій; виготовлення сувенірної продукції. Місце здійснення діяльності: АДРЕСА_1.

10.05.2007 суб'єкт підприємницької діяльності (фізична особа) ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу комунального майна-нежитлового приміщення придбав у Фонді комунального майна Сєвєродонецької міської ради нежиле приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 93,0 кв.м.

Матеріалами справи підтверджено, що придбане приміщення знаходиться в житловій забудові, а саме багатоквартирному п'ятиповерховому житловому будинку.

Судом встановлено, що Сєвєродонецькою міською радою прийнято рішення від 20.11.2008 № 2632, в якому зазначено про передачу в довгострокову оренду строком на 25 років громадянину ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_4 площею 0,0006 га (6 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 за рахунок земель, які знаходяться в користуванні КП "Житловервіс "Світанок" під існуючий окремий вхід до нежилого приміщення. Також в рішенні передбачено про затвердження громадянину ОСОБА_1 розрахунку частини площі земельної ділянки в розмірі 0,0045 га (45 кв.м.), на якій розташовано вбудоване нежитлове приміщення за вищевказаною адресою.

На підставі зазначеного рішення між Сєвєродонецькою міською радою (відповідачем) та ОСОБА_1 (позивачем) укладено договір оренди землі від 03.12.2008, який зареєстровано в Сєвєродонецькому міському реєстраційному окрузі Луганської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" при Державному Комітеті України по земельних ресурсах 28.01.2009 № НОМЕР_1.

Договір укладено на 25 років строком по 20.11.2033 включно.

Згідно розділу "Орендна плата" орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі та розмірі: 170 грн. 93 коп. на рік, що складає 10,00% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Пунктом 12 договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається щорічно відповідно до умов договору і чинного законодавства.

В договорі зазначено, що сторони визнають, що орендар користувався земельною ділянкою під існуючий окремий вхід до нежитлового приміщення з 20.11.2008; орендар користується земельною ділянкою, на якій розташовано вбудоване нежиле приміщення площею 0,0045 га за адресою: АДРЕСА_1 (згідно розрахунку, доданого до проекту землеустрою). Орендна плата за землю донараховується за фактичний строк користування земельною ділянкою по ставках цього договору. Орендар зобов'язаний сплатити донараховану орендну плату по строку оплати у місяці, у якому одержав цей договір.

У пункті 15 договору зазначено про цільове призначенні земельної ділянки: землі комерційного використання.

Як вбачається з тексту договору, орендарем виступає громадянин ОСОБА_1, в договорі відсутні посилання на наявність у нього статусу суб'єкта підприємницької діяльності, свідоцтва про державну реєстрацію суб'єктом підприємництва. Із наданих позивачем матеріалів не вбачається, що при укладанні угоди орендар повідомляв орендодавця про те, що він є платником єдиного податку.

Втім із договору оренди землі і договору купівлі-продажу комунального майна-нежитлового приміщення вбачається, що орендар використовував спірну земельну ділянку з 20.11.2008, маючи статус суб'єкта підприємництва.

Отже матеріалами справи підтверджено, що на час укладання спірного договору позивач був суб'єктом підприємницької діяльності, земельна ділянка надавалась для комерційного використання, а отже спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Що стосується нормативного обґрунтування вимог про визнання договору недійсним, то позивач вважає, що договір оренди землі укладений з порушенням Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", яким передбачалось, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником плати (податку) на землю.

Згідно п. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За умовами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Обґрунтованим є посилання позивача на п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2011 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", в якому зазначено, що на підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У разі коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акта, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов'язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності.

За таких обставин, посилання позивача на норми Податкового кодексу України до уваги не приймаються, оскільки він не був чинним на момент укладення спірної угоди.

Згідно ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

В ст. 2 Закону України "Про плату за землю" (в редакції, чинній на дату укладання спірного договору) визначалось, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом. Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, крім орендарів та інвесторів - учасників угоди про розподіл продукції, сплачують земельний податок. Справляння земельного податку за земельні ділянки, надані в користування у зв'язку з укладенням угоди про розподіл продукції, замінюється розподілом виробленої продукції між державою та інвестором на умовах такої угоди. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Позивач нормативно не обґрунтував наявність на дату укладання договору права на сплату земельного податку, а отже з огляду на зазначене правомірно звернувся до Сєвєродонецької міської ради з заявою про укладання договору оренди землі.

Відповідно до ст.ст. 1, 21 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач. Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Отже закон передбачає, що позивач звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права має на увазі, що таке порушення відбулось з боку відповідача.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не довів, що на час укладання спірної угоди, Сєвєродонецька міська рада діяла неправомірно в порушення вимог Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", оскільки орендар не надавав будь-яких доказів, що він мав право на звільнення від орендної плати, не заявляв орендодавцю про наявність статусу платника єдиного податку, навпаки, маючи певний статус платника податку, добровільно підписав спірний договір про оренду землі.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за подання позову покладається на позивача.

У судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1.У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради про визнання недійсним договору оренди землі від 03.12.2008 відмовити.

2.Судові витрати покласти на позивача.

3.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

4.Повне рішення складено і підписано - 19.09.2016.

Суддя О.В.Рябцева