КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2016 р. Справа№ 910/4953/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Петрик М.О.

за участю представників:

від позивача: Довгалюк А.В. - представник за довіреністю від 01.07.2016 року;

від відповідача: не з'явились,

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київський завод комунального машинобудування "Коммаш"

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 року

у справі № 910/4953/16 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Публічного акціонерного товариства "Київський завод комунального машинобудування "Коммаш"

про стягнення 84 847, 61 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київський завод комунального машинобудування "Коммаш" про стягнення 84 847, 61 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 у справі № 910/4953/16 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що умовами договору, укладеного між сторонами, не передбачено право позивача самостійно визначати напрямки зарахування коштів, які надходять від відповідача на виконання умов договору.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київський завод комунального машинобудування "Коммаш" по справі № 910/4953/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 року справу № 910/4953/16 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В. та призначено до розгляду на 27.07.2016 року.

У судове засідання 27.07.2016 року представник відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 27.07.2016 року заперечував доводи апеляційної скарги, надав поясненн в обгрунтування своєї правової позиції.

Крім того, представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду спору.

У зв'язку із зазначеним, колегія суддів задовольнила клопотання позивача про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 року відкладено розгляд справи до 07.09.2016 року.

Представник позивача у судовоум засіданні 07.09.2016 року заперечував доводи апеляційної скарги, просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача у судове засідання 07.09.2016 року не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 02.02.2001 року між позивачем як правонаступником Державного комунального об'єднання "Київводоканал" та відповідачем як правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Київський завод комунального машинобудування "Коммаш" укладено договір № 8971/5-02 на послуги водопостачання та водовідведення.

За умовами договору позивач зобов'язався постачати відповідачу питну воду, приймати каналізаційні стоки, які не перевищують граничнодопустимі концентрації шкідливих речовин, а останній - оплачувати надані послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України.

Кількість поданої води згідно п.п. 3.1, 3.2, 3.3 договору передбачено визначати за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника. Якщо водолічильники тимчасово знято представником постачальника або їх зіпсовано не з вини абонента, кількість використаної води визначається за середньодобовою витратою за останні два розрахункові місяці за показниками водолічильників. У разі роботи водолічильників менше 2-х місяців кількість води визначається за середньодобовою витратою роботи водолічильника, але не менше 10-ти днів. Такий порядок зберігається до установки нового водолічильника і перерахунок за попередній час не проводиться. Якщо водолічильники відсутні, постачальник визначає інший спосіб обліку використаної води, передбачений Правилами.

Кількість стічних вод згідно п. 3.4 договору визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника.

Строк оплати за договором відповідно до умов п. 3.6 встановлений п'ять днів з дня представлення позивачем платіжних документів до банківської установи.

Відповідно до розділу 5 договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання. Доказів припинення договору в установленому порядку суду не надано.

Крім того, 01.03.2012 року між сторонами укладено додаткову угоду на водовідведення додаткового об'єму стічних вод, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва, якою було доповнено спірний договір додатковою умовою щодо водовідведення додаткового об'єму стічних вод від об'єкта абонента, які потрапляють до комунальної каналізаційної мережі міста через зливоприймачі та люки каналізаційних колодязів в періоди дощів та сніготанення, в порядку, передбаченому Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України.

Вартість послуг за угодою розраховується щомісячно в залежності від об'ємів відведених стічних вод та на підставі тарифів на послуги з водовідведення, встановлених уповноваженими органами згідно з чинним законодавством України, і величини рівня атмосферних опадів за даними Гідрометцентру України. В разі зміни тарифів у період у період дії договору постачальник доводить абоненту нові тарифи у розрахункових документах без внесення додаткових змін до договору стосовно строків їх введення та розмірів.

Оплата цих послуг здійснюється абонентом на підставі розрахункового документа у 5-денний строк з дня направлення постачальником розрахункового документа абоненту. В разі утворення боргу оплата за надані послуги, що надходить від абонента, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується постачальником в погашення боргу.

Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання обома сторонами і є невід'ємною частиною договору № 8971/5-02 на послуги водопостачання та водовідведення від 2 лютого 2001 р.

Звертаючись до суду першої інстанції, позивач зазначає, що позивач зазначає, що надав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.03.2013 року по 31.12.2015 року на загальну суму 147 608, 86 грн. Водночас, відповідач розрахувався частково у сумі 95 683, 54 грн., внаслідок чого у останнього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 51 925, 32 грн.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води; централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Отже, ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" передбачає надання послуг з питного водопостачання на підставі договору з підприємством питного водопостачання.

Як вбачається із матеріалів справи, у період з 01.03.2013 року по 31.12.2015 року позивач надав відповідачеві послуги з водопостачання та водовідведення на суму 9147 608, 86 грн., що підтверджується актами про зняття показань з приладу обліку та з розшифровок рахунків абонента наявних в матеріалах справи.

Водночас, відповідач за надані послуги розрахувався частково на суму 95 683, 54 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що за вказаний період у нього відсутня заборгованість перед позивачем. При цьому, відповідач зазначає, що позивач необґрунтовано зарахував сплачені відповідачем кошти в рахунок погашення заборгованості за попередні періоди.

Водночас, колегія суддів зазначає, що за приписами ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до абз. 4 п. 1 додаткової угоди від 01.03.2012 до договору № 08971/5-02 від 02.02.2001 сторонами було узгоджено, що у разі утворення боргу оплата за надані послуги, що надходить від ДП «Київський завод комунального машинобудування «Коммаш», незалежно від визначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується ПАТ «АК «Київводоканал» в погашення боргу.

Відповідно до ч. 5 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» платіжні інструменти (платіжні доручення, платіжні вимоги, платіжні вимоги-доручення) мають бути оформлені належним чином і містити інформацію про їх емітента, платіжну систему, в якій вони використовуються, правові підстави здійснення розрахункової операції і, як правило, держателя платіжного документа та отримувача коштів, дату валютування, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення банком розрахункової операції, що цілком відповідають інструкціям власника рахунку або іншого передбаченого законодавством ініціатора розрахункової операції.

За приписами п. 3.8 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу.

Питання віднесення платежу, у призначені якого не зазначено періоду, в якому надані послуги чи товар та посилання на рахунок за яким здійснюється оплата, має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів таким чином: якщо порядок зарахування коштів врегульовано у договорі - згідно з положенням договору; якщо відповідні застереження відсутні у договорі та у разі заборгованості, в тому числі, що підлягає стягненню на підставі судових рішень, платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку, тобто, починаючи з такої (заборгованості), що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Таким чином, реалізовуючи принцип свободи договору, закріплений ст. 627 ЦК України між позивачем та відповідачем умовами додаткової угоди було узгоджено та визначено право ПАТ «АК «Київводоканал» зараховувати сплачені суми на погашення заборгованості, що виникла раніше.

Зазначену правову позицію викладено у постанові Вищого господарського суду України від 09.02.2011 у справі №25/46-10-1432, постанові Вищого господарського суду від 01.03.2016 у справі № 902/157/15 та у постанові Вищого господарського суду 01.06.2016 у справі № 921/942/15-г/15.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Проте, апелянтом не було доведено та не підтверджено належними доказами належне виконання своїх зобов'язань за договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення основного боргу.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення збитки від інфляції у сумі 24 079, 58 грн. та 3% річних у розмірі 2 302, 54 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, здійснивши перерахунок 3% річних та збитків від інфляції, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та збитків від інфляції у повному обсязі.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 1 347, 64 грн. та штраф у розмірі 5 192, 53 грн.

Відповідно до умов п.п. 4.1, 4.2 договору за несвоєчасну оплату наданих послуг абонент сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення, за відмову оплати наданих послуг абонент сплачує, штраф у розмірі 10 % від несплаченої суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Так, здійснивши перерахунок пені та штрафу, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу у повному обсязі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 року у справі № 910/4953/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київський завод комунального машинобудування "Коммаш" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 року у справі № 910/4953/16 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/4953/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Л.В. Кропивна

Є.Ю. Пономаренко