КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2016 р. Справа№ 910/7391/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Степанці О.В.,

від позивача - Романова І.М., б/н від 10.05.2016 року,

від відповідача - не з'явилися,

розглянувши матеріали апеляційної скарги

товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Дрім Хаус"

на рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2016 року

у справі №910/7391/16 (суддя В.П. Босий)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Спецрембуд-2000", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Дрім Хаус", м. Київ

про стягнення 23 236, 71 грн. -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Спецрембуд-2000" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Дрім Хаус" про стягнення 23 236, 71 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.05.2016 року позовні вимоги задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Дрім Хаус" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Спецрембуд-2000" заборгованість у розмірі 23 236, 71 грн. та судовий збір у розмірі 1 378, 00 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Дрім Хаус" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2016 року по справі №910/7391/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовані усі обставини справи, що мають значення для справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2016 року у справі №910/7391/16 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Дрім Хаус" на рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2016 року у справі №910/7391/16 прийнято до провадження та призначено її розгляд на 14.09.2016 року.

13.09.2016 року через загальний відділ канцелярії Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю представника, доказів чого не додано.

В судовому засіданні 14.09.2016 року позивач надав усні пояснення по суті спору, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник відповідача не з'явився, був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів відхилила клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з підстав необґрунтованості.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, докази чого наявні в матеріалах страви, а також зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 02.12.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Дрім Хаус", як замовником (надалі - відповідач/замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Спецрембуд-2000", як підрядником (надалі - позивач/підрядник) укладено договір №53/11 на виконання робіт по реконструкції та налагоджуванню станції катодного захисту (надалі -договір). (том 1, а.с.10-11).

Відповідно до пункту 1.1 договору, замовник доручає, а підрядник зобов'язується виконати на платних засадах на замовлення замовника роботи по реконструкції та налагоджуванню станції катодного захисту, яка знаходиться за адресою: м. Київ, пров. Стратегічний, 24 (винос анодних заземлень з-під плями забудови) об'єкту на вул. Столєтова, 56, 56-а, пров. Грабовського Павла, 11, 15 у Голосіївському районі м. Києва.

Згідно з п. 1.3 договору, замовник зобов'язується прийняти виконані підрядником роботи та оплатити їх у відповідності з розділом 2 цього договору.

Вартість робіт згідно договору визначається на підставі кошторису й складає:

- договірна ціна на будівельно-монтажні роботи - 11 313, 42 грн. з ПДВ;

- договірна ціна на налагоджування станції катодного захисту - 4 870, 62 грн. з ПДВ. (п. 2.1 договору).

В пункті 2.4. договору сторони передбачили, що остаточна оплата виконаних робіт здійснюється на підставі підписаного сторонами акту з урахуванням раніше сплаченого замовником авансу.

З матеріалів справи вбачається, що акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в № 44 від 10.12.2015 року (том 1, а.с. 13-17) та № 45 від 10.12.2015 року (том 1, а.с.19-22) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3 від 10.12.2015 року (том 1, а.с.12, 18), які підписані уповноваженими представниками сторін (замовника та підрядника), посвідчені печатками останніх, загальна вартість виконаних позивачем та прийнятих відповідачем робіт склала 116 183, 94 грн.

Також, в матеріалах справи наявна банківська виписка з рахунку позивача, відповідно до якої відповідачем частково сплачено за виконані роботи за договором №53/11 від 02.12.2015 року. (том 1, а.с. 25-26).

Внаслідок відсутності оплати залишку суми в розмірі 23 236, 71 грн. за виконані роботи з боку відповідача, позивач направив відповідачу вимогу №09/01 від 23.02.2016 року щодо сплати заборгованості за виконані роботи.

При цьому, відповідачем не заперечується факт заборгованості перед позивачем, що підтверджує лист №12/03-16 від 29.02.2016 року, в якому вказано, що товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Дрім Хаус" визнає борг в розмірі 23 236, 71 грн. перед товариством з обмеженою відповідальністю "Спецрембуд-2000" за виконані роботи з реконструкції та налагоджувані станції катодного захисту, відповідно до укладеного договору №53/11 від 02.12.2015 року. (том 1, а.с. 28).

Відтак, на переконання колегії суддів та в підтвердження висновків суду першої інстанції, у відповідача настав строк виконання грошового зобов'язання в сумі 23 236, 71 грн. перед позивачем за виконані останнім роботи з урахуванням положень п. 1.1, п. 2.1, п. 2.3, п. 2.4 договору підряду та ст. 530 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202, частини 2 статті 203, статей 205, 207, 237 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою; представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

Оцінивши зміст договору, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, колегія суддів дійшла до висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом і правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання ст.837 - ст.864 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Як визначено ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2 - 4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Статтею 875 Цивільного кодексу України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає з договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи 23.02.2016 року позивач направив відповідачу вимогу вих. № 09/01 (том 1, а.с.27), в якій просив останнього здійснити оплату виконаних робіт протягом з-х днів після отримання вимоги. Відповідач в свою чергу зобов`язався оплатити вказану заборгованість до 01.04.2016 року, відповідно до листа №12/03-16 від 29.02.2016 року. (том 1, а.с. 28).

Проте, станом на час звернення позивача до суду, відповідачем не надано суду доказів в порядку ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження здійснення розрахунку з позивачем за виконані останнім роботи, а тому висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 23 236, 71 грн. боргу колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами чинного матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається. Доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2016 року у справі №910/7391/16.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Дрім Хаус" на рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2016 року у справі №910/7391/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2016 року у справі №910/7391/16 залишити без змін.

3. Справу №910/7391/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді С.Г. Рудченко

М.Г. Чорногуз