ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2016р. Справа№ 914/1823/16

3а позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», м. Львів;

до відповідача: Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Львів

про визнання недійсним рішення адміністративної колегії ЛОТВ АМК України від 20.05.2016 р. № 12 р/к.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Сало О.А.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю № лв -4830-16 від 16.08.2016 року; ОСОБА_2 представник за довіреністю № лв 07/4-2421-16 від 04.04.2016 року;

Від відповідача: ОСОБА_3 представник за довіреністю № 13/08-104 від 28.01.2016 року.

На розгляд господарського суду Львівської області 07.07.2016р. надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» до Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення адміністративної колегії ЛОТВ АМК України від 20.05.2016 р. № 12 р/к.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 08.07.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 25.07.2016р., про що сторони були повідомлені належним чином під розписку, що підтверджуються повідомленнями про вручення поштового відправлення (оригінали поштівок в матеріалах справи).

З підстав зазначених в ухвалі суду від 25.07.2016р. розгляд справи відкладено на 29.08.2016р.

В судовому засіданні 29.08.2016р. з метою повного та всебічного дослідження всіх обставин справи оголошено перерву до 05.09.2016р.

05.09.2016р. ухвалою суду продовжено строк розгляду справи та відкладено розгляд справи на 19.09.2016р.

У судовому засіданні 19.09.2016р. представники позивача позовні вимоги підтримують з підстав за зазначених в позовній заяві, просять позов задоволити. Вважають рішення Антимонопольного комітету протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Крім цього, зазначають, що в діях ПАТ «Львівгаз» відсутні ознаки складу правопорушення яке передбачено п. 1 ч. 2 ст. 13 та п. 2 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

В судовому засіданні представник відповідача заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав зазначених у відзиві (вх. № 34668/16 від 29.08.2016р.), подав доповнення до відзиву на позовну заяву. Просить в позові відмовити.

Відповідно до ст. 69 ГПК України суд обмежений строками розгляду справи.

У судовому засіданні 19.09.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.05.2016р. №12 р/к у справі №1-02-79/2015 (далі по тексту Рішення) визнано, що ПАТ «Львівгаз» відповідно до ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з постачання природного газу за регульованим тарифом у межах території на якій розташовані газопровідні мережі, що знаходяться у власності, обслуговуванні та у користуванні ПАТ «Львівгаз» у територіальних межах міста Львова та Львівської області із часткою 100% у часових межах: 01.01.2014 до 30.06.2015.

Вказано, що дії ПАТ «Львівгаз», є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене п. 1 ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а саме, зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з постачання природного газу за регульованим тарифом у вигляді дії ( виставлення необґрунтованих рахунків будівельно монтажним організаціям за приймання в експлуатацію побутових лічильників газу та пуск газу, що не відповідало нормативно правовим документам.

За порушення, вказане в пункті 2 резолютивної частини Рішення, накладено на ПАТ «Львівгаз» штраф у розмірі 68 000,00 грн.

Також, уданому рішенні розяснено можливість оскарження рішення Антимонопольного комітету та визначено строк для його добровільного виконання.

Згідно з частиною 1 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» надається можливість оскарження Рішення повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня його одержання.

Позивачем 02.07.2016р. (відтиск поштового штемпеля) надіслано позовну заяву до господарського суду на оскарження Рішення. Отже, Рішення оскаржено в строки встановленні законодавством.

Рішенням ЛОТВ АМК України, встановлено, що в наслідок технологічних особливостей, надання послуг з газопостачання конкуренція на ринку відсутня: ПАТ «Львівгаз» у період з 01.01.2014р. до 30.06.2015р. було єдиним субєктом господарювання, що надавало послуги з постачання природного газу за регульованим тарифом, які знаходяться у володінні та користуванні Товариства. Відтак, споживачів послуг з газопостачання у м. Львові та Львівській області альтернатива відсутня.

Аналізуючи ринок послуг з постачання природного газу за регульованим тарифом період з 01.01.2014 до 30.06.2015 у м. Львові та Львівській області встановлено, що вищезазначених територіальних та товарних межах ринку ПАТ «Львівгаз» працювало одноосібно та безальтернативно, не зазнавало конкуренції на цьому ринку.

Отже, становище ПАТ «Львівгаз», що здійснювало господарську діяльність на рину послуг з постачання природного газу за регульованим тарифом, згідно з статтею 12 Закон України «Про захист економічної конкуренції» займає монопольне (домінуюче) на ринку послуг з постачання природного газу за регульованим тарифом у межах території на які розташовані газопровідні мережі, що знаходяться у власності, обслуговуванні та у користуванні ПАТ «Львівгаз» у територіальних межах міста Львова та Львівської області із часткою 100 % часових межах: 01.01.2014 до 30.06.2015.

Розділом 8 «Випробування та здача в експлуатацію комплексу робіт з монтажу ЛГП» Положення про порядок та технологію монтажу лічильників газу побутових на газифікованих, яке затверджено наказом Державної акціонерної холдингової компанії «Укргаз» від 26.08.1997 № 42 та погоджено начальником Управління по нагляду в хімічній, нафтопереробній та газовій промисловості Держнаглядохоронпраці 24.07.1997 передбачено наступне:

- пункт 8.1. Приймання робіт з монтажу ЛГП здійснює комісія, у складі якої входять: замовник, представник виконавця та представник СПГГ. Вона складає акт за формою, який наведений у додатку до даного Положення.

- пункт 8.5. На підставі акту прийняття робіт з монтажу ЛГП виконавці включають в роботу БСГ: пуск газу, настройку газових приладів, інструктаж абонентів відповідно до вимог ПБГГ, передачу виконавчої технічної документації в чинному порядку за призначенням, тобто, ПАТ «Львівгаз» мало б виставляти рахунки за надання послуг з приймання в експлуатацію ПЛГ та пуск газу Замовникам, а не будівельно-монтажним організаціям, які виконували роботи із встановлення ПЛГ.

Рішенням встановлено, що при встановленні споживачам побутових лічильників газу субєктами господарювання у яких наявні відповідні дозволи на виконання будівельно-монтажних робіт з газопостачання, ПАТ «Львівгаз» необґрунтовано виставляло оплату за приймання в експлуатацію побутових лічильників газу та пуску газу, що не відповідало нормативно-правовим документам, а саме: вимогам розділу 8 «Випробування та здача в експлуатацію комплексу робіт з монтажу ЛГП» Положення про порядок та технологію монтажу лічильників газу побутових на газифікованих, яке затверджено наказом Державної акціонерної холдингової компанії «Укргаз» від 26.08.1997р. №42 та в кінцевому результаті може призвести до ущемлення інтересів споживачів послуг з постачання природного газу за регульованим тарифом, які за власні кошти встановлюють побутові лічильники газу.

Отже, такі дії ПАТ «Львівгаз» є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачені пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а саме, зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з постачання природного газу за регульованим тарифом у вигляді дії Товариства (виставлення необґрунтованих рахунків будівельно-монтажним організаціям за приймання в експлуатацію побутових лічильників газу та пуску газу, що не відповідало нормативно-правовим документам, а саме: вимогам розділу 8 «Випробуванню та здача в експлуатацію комплексу робіт з монтажу ЛГП» Положення про порядок та технологію монтажу лічильників газу побутових на газифікованих, яке затверджено наказом Державної акціонерної холдингової компанії «Укргаз» від 26.08.1997р. №42), що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (частина 1 статті 13 названого Закону).

ПАТ «Львівгаз» листом від 26.11.2015 № Лв 07/4-9299-15 повідомило відділення, що: «На адресу ПАТ «Львівгаз» надійшло розпорядження АМК №81 рп/к від 13.10.2015р. про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції №1-02-79/2015. Порушення, викладені в даному розпорядженні наше Товариство визнає. Просимо не застосовувати до нашого Товариства штрафних санкцій».

Однак, позивач оскаржив рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.05.2016 року №12р/к у справі №1-02-79/2015, зазначивши, про відсутність в діях ПАТ «Львівгаз» ознак складу правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у звязку невідповідністю висновків, викладених у рішенні, ґрунтується на невірних даних та формально не відповідає дійсним обставинам, які існують.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Частиною 3 статті 42 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція. Види і межі монополії визначаються законом.

Згідно з ч.1 та ч.6 ст.40 Господарського кодексу України державний контроль за дотриманням антимонопольно-конкурентного законодавства, захист інтересів підприємців та споживачів від його порушень здійснюються Антимонопольним комітетом України відповідно до його повноважень, визначених законом. Антимонопольний комітет України та його територіальні відділення у встановленому законом порядку розглядають справи про недобросовісну конкуренцію та інші справи щодо порушення антимонопольно-конкурентного законодавства, передбачені законом.

Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. Антимонопольний комітет України і його територіальні відділення становлять систему органів Антимонопольного комітету України, яку очолює Голова Комітету. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України приймається від імені територіального відділення Антимонопольного комітету України (згідно з положеннями ч. 1 ст. 1,ч. 4 ст. 6, ч. 6 ст.121 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»).

Відповідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно із ст.5 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції», цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про засади внутрішньої і зовнішньої політики» однією з основних засад внутрішньої політики в економічній сфері є розвиток конкуренції як основного чинника підвищення ефективності економіки, забезпечення дієвого регулювання діяльності природних монополій, недопущення проявів монополізму на державному та регіональному рівнях.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництвом визнається самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною 1 статті 25 Господарського кодексу України визначено, що держава підтримує конкуренцію як змагання між суб'єктами господарювання, що забезпечує завдяки їх власним досягненням здобуття ними певних економічних переваг, внаслідок чого споживачі та суб'єкти господарювання отримують можливість вибору необхідного товару і при цьому окремі суб'єкти господарювання не визначають умов реалізації товару на ринку. Аналогічне за своєю суттю поняття відображено і в статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Наведене визначення дозволяє зробити висновок, що конкуренцією є таке змагання субєктів господарювання, яке призводить або може призвести до отримання такими субєктами певних економічних переваг. При цьому такі переваги забезпечуються завдяки їх власним досягненням. Наслідком такого змагання є те, що споживачі отримують можливість вибору необхідного товару і при цьому окремі субєкти господарювання (учасники конкурентного змагання) не визначають та не диктують умов реалізації товару чи послуг на ринку, чи іншим чином не обмежують конкурентне змагання.

ПАТ «Львівгаз» є таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з постачання природного газу за регульованим тарифом у межах території на якій розташовані газопровідні мережі, що знаходяться у власності, обслуговуванні та у користуванні ПАТ «Львівгаз» у територіальних межах міста Львова та Львівської області із часткою 100% у часових межах: 01.01.2014 до 30.06.2015. Належних та допустимих доказів, які б довели, що він зазнає значної конкуренції не подав і не довів.

Згідно з п. 2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ст.51 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Згідно з частиною 1 статті 27, частиною 1 статті 28 Господарського кодексу України монопольним визнається домінуюче становище суб'єкта господарювання, яке дає йому можливість самостійно або разом з іншими суб'єктами обмежувати конкуренцію на ринку певного товару (робіт, послуг). Стан товарного ринку, за якого задоволення попиту на цьому ринку є більш ефективним за умови відсутності конкуренції внаслідок технологічних особливостей виробництва (у зв'язку з істотним зменшенням витрат виробництва на одиницю продукції в міру збільшення обсягів виробництва), а товари (послуги), що виробляються суб'єктами господарювання, не можуть бути замінені у споживанні іншими, у зв'язку з чим попит на цьому товарному ринку менше залежить від зміни цін на такі товари, ніж попит на інші товари (послуги), - вважається природною монополією. Аналогічне положення передбачено і статтею 1 Закону України «Про природні монополії».

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно законом (ч.3 ст. 13 Закону).

Як убачається з підпункту 15.4 пункту 15 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» обов'язок з доведення в суді факту зайняття суб'єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі. Водночас за змістом приписів статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції.

Стаття 29 Господарського кодексу України визначає такі форми зловживання монопольним становищем на ринку:

- нав'язування таких умов договору, які ставлять контрагентів у нерівне становище, або додаткових умов, що не стосуються предмета договору, включаючи нав'язування товару, не потрібного контрагенту;

- обмеження або припинення виробництва, а також вилучення товарів з обороту з метою створення або підтримки дефіциту на ринку чи встановлення монопольних цін;

- інші дії, вчинені з метою створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) суб'єктів господарювання;

- встановлення монопольно високих або дискримінаційних цін (тарифів) на свої товари, що призводить до порушення прав споживачів або обмежує права окремих споживачів;

- встановлення монопольно низьких цін (тарифів) на свої товари, що призводить до обмеження конкуренції.

Відповідно ч. 4 ст. 4 «Про захист економічної конкуренції» державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб'єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.

У сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції до повноважень Антимонопольний комітет України належить:

- розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами;

- приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами;

- проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення. ( ч. 1 п.п. 1, 2, 11 ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»).

Також ст. 19 даного Закону, визначено гарантії здійснення повноважень Антимонопольний комітет України.

Органом Антимонопольного комітету виключно в своїх повноваження, досліджено ринок, визначено межі товарного ринку та монопольне (домінуюче) становище ПАТ «Львівгаз».

ПАТ «Львівгаз» надає послуги з газопостачання у м. Львові та Львівській області, в межах розташування мереж газопостачання, що перебувають у його володінні та користуванні, тобто, територіальними межами ринку послуг з газопостачання є межі розташування газових мереж у м. Львові та Львівській обл., які знаходяться у володінні та користуванні ПАТ «Львівгаз».

Часовими межами ринку послуг з газопостачання визначено період: 01.01.2014 - 30.06.2015, протягом якого незмінними залишались структура ринку, співвідношення попиту та пропозиції на ньому.

ПАТ «Львівгаз» здійснювало господарську діяльність надаючи вищевказані послуги споживачам, за що отримувало відповідну плату, отже, в розумінні статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» було субєктом господарювання.

Згідно із ліцензією НКРЕ України серія АГ № 507388 від 24.03.2011 № 386 основним видом ліцензованої діяльності ПАТ «Львівгаз» до 30.06.2015 було постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» НКРЕКП України постановою від 04.06.2015 № 1678 анулювала на підставі заяв ліцензіатів ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом з 01.07.2015, у тому числі, ліцензію НКРЕ серія АГ № 507388 від 24.03.2011 № 386, що видана ПАТ «Львівгаз».

Аналіз ринку послуг з постачання природного газу за регульованим тарифом у часовому проміжку: 01.01.2014 - 30.06.2015, у м. Львові та Львівській обл. засвідчив, що у вищезазначених територіальних та товарних межах ринку ПАТ «Львівгаз» працювало одноосібно та безальтернативно, не зазнавало конкуренції на ринку послуг з постачання природного газу за регульованим тарифом.

Отже, ПАТ «Львівгаз» відповідно до статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» займає монопольне (домінуюче) на ринку послуг з постачання природного газу за регульованим тарифом у межах території на якій розташовані газопровідні мережі, що знаходяться у власності, обслуговуванні та у користуванні ПАТ «Львівгаз» у територіальних межах м. Львова та Львівської обл. із часткою 100 % у часових межах: 01.01.2014 - 30.06.2015.

У свою чергу, у межах ринку послуг з постачання природного газу за регульованим тарифом ПАТ «Львівгаз» виставляло будівельно-монтажним організаціям рахунки за приймання в експлуатацію побутових лічильників газу та пуску газу, тобто, у рішенні № 12 здійснено дослідження належного ринку товару.

Відповідно ч. 5 ст. 13 Цивільного кодексу України не допускається використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Відповідно до статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є:

- неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи;

- недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

- порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Однак, позивач чітко так і не назвав конкретну підставу для скасування рішення Антимонопольного комітету.

Враховуючи вище наведене, сукупності аналізу належних та допустимих доказів судом встановлено, що Рішення щодо визнання факту порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку з послуг з постачання природного газу за регульованим тарифом у межах території на якій розташовані газопровідні мережі, що знаходяться у власності, обслуговуванні та у користуванні ПАТ «Львівгаз» у територіальних межах міста Львова та Львівської області із часткою 100% у часових межах: 01.01.2014 до 30.06.2015р. прийняте у межах повноважень органів Антимонопольного комітету України.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем не підтверджено обґрунтованості своїх позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Судові витрати залишаються за позивачем на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, керуючись статтею 42 Конституції України, 1, 3, 5, 7, 6, 121, 19 «Про Антимонопольний комітет України», статтями 25, 27, 28, 29, 40, 42 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 13, 50, 51, 52, 59Закону України «Про захист економічної конкуренції», статтями 33, 34, 49, 69, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 21.09.2016р.

Суддя Коссак С.М.