донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

13.09.2016р. справа №913/798/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
Секретаря ОСОБА_4

від позивача:не з"явився
від відповідача:не з»явився

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» м.Сєвєродонецьк, Луганська область

на рішення господарського суду Луганської області
від25.07.2016 року
у справі№ 913/798/16 (суддя Василенко Т.А.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Донецький завод підіймально-транспортного обладнання» м.Харків
до відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» м.Сєвєродонецьк, Луганська область
простягнення заборгованості за договорами поставки

ВСТАНОВИВ:

11.07.2016р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Донецький завод підіймально-транспортного обладнання» м.Харків звернувся до господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» м.Сєвєродонецьк, Луганська область про стягнення за договором поставки №632/14-3РА від 03.12.2014р. суми боргу у розмірі 2 520,00грн.; за договором поставки №312-РА від 09.01.2014р. суми боргу у розмірі 84240,00грн., 3% річних у сумі 2977,25грн., інфляційних у сумі 28369,91грн. (а.с.4-7).

В процесі розгляду справи, позивач надав заяву в порядку ст.22 ГПК України, в якій зменшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача заборгованості за договором поставки №312-РА від 09.01.2014р. у сумі 84240,00грн., інфляційні у сумі 28632,66грн., 3% річних у сумі 2977,25грн. (а.с.90).

Рішенням господарського суду Луганської області від 25.07.2016р. у даній справі позов був задоволений у повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецький завод підіймально-транспортного обладнання» заборгованість у сумі 84240,00грн., інфляційні у сумі 28632,66грн., 3% річних у сумі 2977,25грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 1737,75грн. (а.с.93-95).

В обґрунтування прийнятого рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем доведений факт передачі продукції відповідачу та її несплати у встановлені договором терміни, а відтак вимога щодо стягнення боргу є обґрунтованою та документально підтвердженою. Що стосується стягнення 3% річних та інфляційних, то вони нараховані обґрунтовано та арифметично правильно, тому задоволені у повному обсязі.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» звернувся із апеляційною скаргою на зазначене судове рішення, в якій, посилаючись на не повне з»ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення господарського суду Луганської області від 25.07.2016р. по справі №913/798/16 та припинити провадження у даній справі ( а.с.104-106).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач послався на те, що фактичне місцезнаходження активів підприємства знаходиться на території АТО (м.Ровеньки, Луганська область) та призупинення приймання поштових відправлень ускладнило виконання вимог ухвали суду від 11.07.16р.

Апелянт зауважує на те, що не відкладення розгляду справи для надання документів призвели до того, що в процесі розгляду справи не були виявлені фактичні обставини справи, що мали суттєве значення для правильного вирішення спору. Також апелянт вказує на те, що позивач належними та допустимими доказами не довів факт поставки продукції за договором, а відтак немає підстав вважати відповідача боржником, що прострочив виконання грошового зобов"язання.

Сторони у судове засідання не з"явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що явка сторін не визнавалася судом обов"язковою, судова колегія вважала за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

Відповідно до частини другої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Донецький завод підіймально-транспортного обладнання» є юридичною особою (ідентифікаційний код 37087129), що підтверджено статутом, витягом з ЄДР та свідоцтвом про державну реєстрацію (а.с. 14-22, 23-25, 27).

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» є юридичною особою (ідентифікаційний код 37713861), що підтверджено витягом з ЄДРПОУ (а.с.72-81).

09 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» (за договором покупець, далі - відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Донецький завод підіймально-транспортного обладнання» (за договором Постачальник, далі - позивач) укладений договір поставки №312-РА, згідно умов якого позивач взяв на себе зобовязання поставити у власність покупця продукцію в асортименті, кількості, в строки. по ціні і з якісними показниками, узгодженими у договорі та специфікаціях, які є невід»ємною частиною договору, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити на умовах, викладених у договорі (а.с. 37-45).

Відповідно п.2.1 договору, ціна продукції з одиниці по позиціях вказується в специфікаціях до договору. Ціна продукції приймається на базисних умовах, викладених у договорі.

Пунктом 4.7 договору зазначено, що датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

Згідно розділу 5 договору (ціна і порядок розрахунків), загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій. Загальна сума договору не повинна завішувати суму, еквівалентну 39 000 000,00грн. з ПДВ на дату укладення договору (п.5.1 договору).

Розрахунки за поставлену продукцію здійснюються шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку і при умові надання постачальником належним шляхом оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п.5.4 договору).

З урахуванням п.8.1 договору, він набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2015р. включно.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками підприємств у встановленому порядку.

23.04.2014р. сторонами було складено Додаткову угоду до договору поставки №312-РА від 09.01.2014р., за якою сторони внесли зміни до п.5.4 договору та виклали у такій редакції: «п.5.4 договору: Розрахунки за поставлену постачальником продукцію за договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку і при умові надання постачальником належним шляхом оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця» (а.с.47).

На виконання умов договору сторонами було підписано: Специфікацію від 09.01.2014р. на суму 39 480,00 грн. (а.с.48); Специфікацію від 09.01.2014р. на суму 19 800,00 грн. (а.с.50).; Специфікацію від 23.04.2014 р на суму 32 760,00 грн. (а.с.51).

На виконання умов договору, згідно видаткових накладних №161 від 26.06.2014р. на суму 5880,00грн., № 212 від 20.10.2014р. на суму 33 600,00грн., № 239 від 04.12.2014р. на суму 12 000,00грн., № 133 від 29.05.2014р. на суму 32 760,00грн. позивач на адресу відповідача поставив товар на зальну суму 84 240,00 грн. (а.с.52 - 55).

З представлених видаткових накладних вбачається, що вони містять всі необхідні відомості про товар, а також містять відомості про фактичне отримання товару. Тобто, за своїми ознаками такі накладні є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірного товару.

Крім того, факт прийняття товару без зауважень підтверджується ще й довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей №1336 від 03.06.2014р., №1643 від 03.07.2014р., №3222 від 03.11.2014р., №3363 від 04.12.2014р. (а.с.56-59).

Відповідач, в свою чергу, договірних зобов'язань належним чином не виконав, оплату за отриману продукцію в установлені договором строки не здійснив.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив на адресу відповідача претензію №0515-24 від 25.04.2016р., в якій просив відповідача терміново оплатити заборгованість в розмірі 86760,00 грн. за договорами поставки №632/14-3РА від 03.12.2014р. та №312-РА від 09.01.2014р. (а.с.67).

Відповідач відповідь на претензію не надав, борг не сплатив.

З пояснень позивача вбачається, що відповідач сплатив за договором поставки №632/14-3РА від 03.12.2014р. за видатковою накладною №240 від 05.12.14р. у сумі 2 520,00грн., у зв»язку з чим зменшив заявою від 25.07.16р. розмір позовних вимог (а.с.90).

За таких обставин позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про стягнення заборгованості за договором поставки №312-РА від 09.01.2014р. у сумі 84 240,00грн., інфляційних у сумі 28 632,66грн., 3% річних у сумі 2 977,25грн.

Суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності стягнення суми боргу, 3% річних та інфляційних за поставлений товар за договором поставки.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписи статті 11 ЦК України передбачають, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Укладений між сторонами 09.01.2014 р. договір поставки №312-РА є за своєю правовою природою договором постачання, правовідносини за яким регулюються главою 30 параграф 1 Господарського кодексу України та главою 54 параграф 3 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти цей товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами абзацу 2 ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов»язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов»язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов»язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не передбачено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов»язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України зазначає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За отриманий товар відповідач не розрахувався. Неналежне виконання відповідачем зобовязань з оплати за вказаним договором підтверджено матеріалами справи та не спростовується відповідачем, а тому судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у сумі 84 240,00грн., розмір якої доведений та підтверджений документально.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні в розмірі 28632,66грн. та 3% річних в розмірі 2 977,25грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Інфляційні нарахування - це спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов"язання.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок інфляційних за період з березня 2015р. по березень 2016р., судом апеляційної інстанції встановлено, що позовні вимоги в цій частині у сумі 28 632,66грн. вірно задоволені судом першої інстанції.

Враховуючи наведені приписи законодавства та перевіривши заявлені до стягнення 3% річних у сумі 2 977,25грн. за період 10.03.2015р. по 12.05.2016р, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо задоволення цих вимог у повному обсязі.

Доводи апелянта стосовно порушення принципів змагальності та диспозитовності господарського процесу, колегія суддів не приймає до уваги, з наступних підстав.

Згідно роздруківки з сайту, наявній у матеріалах справи Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» () значиться як юридична особа та знаходиться за адресою: 93400, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, пр.Гвардійський,30/1 (а.с.72).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала господарського суду Луганської області про порушення провадження у справі №913/798/16 від 11.07.2016р. та призначення до розгляду на 25.07.2016р. об 11-45 год. була направлена сторонам (у тому числі відповідачу) рекомендованим листом з повідомленням 14.07.2016р., що підтверджено штампом господарського суду Луганської області на останній сторінці вказаної ухвали суду (а.с. 3).

Вказаною ухвалою суду відповідача було зобов»язано надати документи на підтвердження правового статусу (свідоцтво про державну реєстрацію, Статут, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), належним чином засвідчені копії - до справи, оригінали - для огляду в судовому засіданні; письмовий відзив на позовну заяву, докази його надсилання позивачу, документальне підтвердження та нормативне обґрунтування викладених у ньому доводів по суті спору; провести звірення розрахунків з позивачем на день слухання справи, за результатами звірення скласти акт, підписаний акт подати суду.

Відповідачем вказана ухвала суду від 11.07.2016р. була отримана 19.07.2016р., про що свідчить відмітка органу поштового звязку на повідомленні про вручення поштового відправлення, яке наявне у матеріалах справи (а.с. 83).

Відповідно до ст.59 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право після одержання ухвали про порушення справи надіслати господарському суду - відзив на позовну заяву і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач у судове засідання не зявився, вимоги ухвали суду не виконав, витребувані документи не представив, про причину неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання. Отже, колегія суддів зазначає, що справу було правомірно розглянуто за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновок суду про обгрунтованість та законність позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має, оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» м.Сєвєродонецьк, Луганська область на рішення господарського суду Луганської області від 25.07.2016р. у справі №913/798/16 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Луганської області від 25.07.2016р. у справі №913/798/16 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.О.Радіонова

ОСОБА_2

Судді Д.О.Попков

Надр.5 прим: 1 у справу; 1позивачу; 1 відповідачу; 1 ДАГС; 1ГС Луганської обл.