КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2016 р. Справа№ 910/6868/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Станіка С.Р.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Круглюк Г.В. - дов. б/н від 15.02.2016р.

від відповідача: Білий В.М. - дов. №06-03/21 від 18.01.2016р.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Т Інвест» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2016р.

у справі № 910/6868/16 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Т Інвест»

до Національного авіаційного університету України

про визнання дій протиправними та зобов'язання припинити дії

В судовому засіданні 07.09.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Т Інвест" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного авіаційного університету України про визнання протиправними дії відповідача, направлені на припинення виконання зобов'язань за угодою про відшкодування вартості електричної енергії №55/Е від 12 червня 2015 року та зобов'язання відповідача припинити дії щодо припинення виконання зобов'язань за угодою про відшкодування вартості електричної енергії №55/Е від 12 червня 2015 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2016р. у справі №910/6868/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає про порушення судом ст.ст. 1, 2, 33 ГПК України, ст. 20 ГК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про електроенергетику», ст. 607 ЦК України та інших норм матеріального права, та не надання оцінки листу НАУ від 04.02.2016р. №06.11/237.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача 06.07.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Станік С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2016р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 07.09.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12.06.2015 року між позивачем (сторона 1) та відповідачем (сторона 2) укладено Угоду про відшкодування вартості електричної енергії №55/Е від 12.06.2015 року (далі - Угода).

Відповідно до п.1.1. Угоди сторона 1 передає електричну енергію стороні 2 для забезпечення потреб електроустановок Сторони 2 з дозволеною потужністю 200 кВт, а сторона 2 відшкодовує стороні 1 вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цієї Угоди.

Згідно п.7.3. Угоди вона укладається строком до 31.12.2018 року та може бути розірвана і в іншій термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством або договором.

Листом №06.11/237 від 04.02.2016 року відповідач повідомив позивача про припинення зобов'язань за Угодою та долучив примірник угоди про розірвання Угоди про відшкодування вартості електричної енергії №55/Е від 12.06.2015 року.

Позивач вважає такі дії неправомірними, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Як встановлено судом, укладений між сторонами Договір про відшкодування вартості електричної енергії за своєю правовою природою є господарським договором, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 20 ГК України та Розділу ІІ ЦК України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно з статтями 173, 174, 175 ГК України, статтями 11, 202, 509, 626 ЦК України, а також згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 188 ГК України, яка кореспондується зі ст. 525 ЦК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Таким чином, законодавством України передбачений порядок укладення, зміни та розірвання господарських договорів, визначені підстави припинення зобов'язання.

Враховуючи положення вищезазначених норм та умови договору відповідач має законне право розірвати договір за власною ініціативою, не порушуючи при цьому прав позивача.

Згідно п.7.3. Угоди про відшкодування вартості електричної енергії, вона укладається строком до 31.12.2018 року та може бути розірвана і в іншій термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством або договором.

Як вбачається з матеріалів справи, листом №06.11/237 від 04.02.2016 року відповідач повідомив позивача про припинення зобов'язань за Угодою та долучив примірник угоди про розірвання Угоди про відшкодування вартості електричної енергії №55/Е від 12.06.2015 року.

Станом на дату прийняття судом рішення у даній справі додаткову угоду позивачем не підписано, договірні відносини між сторонами за угодою про відшкодування вартості електричної енергії №55/Е від 12.06.2015 року тривають.

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

За змістом ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як зобов'язання припинення дій, спрямованих на розірвання укладених правочинів.

Під час розгляду справи позивачем не доведено в чому полягає порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів зі сторонни відповідача, у звязку з чим місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову в позові.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Доводи позивача щодо порушення судом ст.ст. 1, 2, 33, ГПК України, ст. 20 ГК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про електроенергетику», ст. 607 ЦК України, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Т Інвест» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2016р. у справі №910/6868/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2016р. у справі №910/6868/16 залишити без змін.

3.Матеріали справи № 910/6868/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.Р. Станік

С.А. Гончаров