РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2016Справа №910/9806/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ"

про стягнення 61969201,15 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Бєлячкова О.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: Волощук П.Ю.- представник за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ :

Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" заборгованості в загальному розмірі 61969201,15 грн., в тому числі 49901331,72 грн. основного боргу, 5239645,44 грн. пені, 5942990,52 грн. штрафу, 373296,91 грн. 3% річних та 511936,56 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н020 від 01.07.2015, щодо оплати за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 порушено провадження у справі №910/9806/16, розгляд справи призначено на 11.07.2016.

06.07.2016 від позивача через відділ діловодства суду надійшли документи на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі.

08.07.2016 від відповідача через відділ діловодства суду надійшли документи на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі та відзив на позовну заяву, в якому Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" проти позову заперечило у повному обсязі.

11.07.2016 представник відповідача подав додаткові документи до матеріалів справи.

У судовому засіданні 11.07.2016 відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 01.08.2016.

27.07.2016 через канцелярію суду від позивача надійшли заперечення на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 за клопотанням представників сторін продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів. У судовому засіданні оголошено перерву до 08.08.2016.

04.08.2016 та 08.08.2016 відповідач через відділ діловодства суду подав додаткові документи до матеріалів справи та письмові пояснення.

08.08.2016 від позивача через відділ діловодства суду надійшли додаткові документи до матеріалів справи та письмові пояснення.

У судових засіданнях 08.08.2016 та 10.08.2016 згідно з ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувались перерви до 10.08.2016 та 05.09.2016 відповідно.

05.09.2016 позивач подав уточнений розрахунок суми основного боргу, відповідно до якого сума заборгованості за Договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н020 від 01.07.2015 складає 25523180,99 грн.

У судовому засіданні 05.09.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги, в частині стягнення 25523180,99 грн. основного боргу; 5239645,44 грн. пені, 5942990,52 грн. штрафу, 373296,91 грн. 3% річних та 511936,56 грн. інфляційних втрат.

У свою чергу представник відповідача в засіданні господарського суду проти позову заперечив у повному обсязі, а також подав додаткові документи до матеріалів справи.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Згідно зі ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 05.09.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.07.2015 між Публічним акціонерним товариством "УКРТРАНСГАЗ" (газотранспортне підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" (замовник) було укладено Договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н020, відповідно до умов якого газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

За умовами п. 1.2. договору річний плановий обсяг транспортування природного газу (далі - газ) Замовника складає 472900000 куб.м. Газ замовника, транспортування якого за цим договором здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб населення та юридичних осіб, яким природний газ відпускається за роздрібними цінами, диференційованими залежно від річних обсягів споживання.

Згідно з п. 3.1. договору послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (далі - акти наданих послуг).

Пунктами 3.2., 3.4. договору сторони погодили, що газотранспортне підприємство до п'ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства. Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (п. 5.5. договору).

Пунктом 7.3. договору сторони передбачили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягуєтеся пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як передбачено в п. 11.1. договору цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 1 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Під час розгляду справи доказів припинення дії вказаного договору сторонами не надано, а отже він є діючим та приймається судом до уваги.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В силу вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н020 від 01.07.2015 Публічним акціонерним товариством "УКРТРАНСГАЗ" у період з липня 2015 року по квітень 2016 року включно було надано Товариству з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 236645514,57 грн. що підтверджується актами наданих послуг: №07-15-/Н020 від 31.07.2015, №08-15-/Н020 від 31.08.2015, №09-15-/Н020 від 30.09.2015, №10-15-/Н020 від 31.10.2015, №11-15-/Н020 від 30.11.2015, №12-15-/Н020 від 31.12.2015, №01-16-/Н020 від 31.01.2016, №02-16-/Н020 від 29.02.2016, №03-16-/Н020 від 31.03.2016 та №04-16-/Н020 від 30.04.2016.

Втім, у порушення умов договору та чинного законодавства України, відповідач оплату за надані послуги в повному обсязі не здійснив.

Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації, Товариством з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ", Публічним акціонерним товариством "УКРТРАНСГАЗ" і Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" були укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, зокрема: №1959/у від 18.09.2015; №2119/у від 16.10.2015; №2533/у від 20.11.2015; №2972/у від 18.12.2015; №72/у від 19.01.2016; №696/у від 19.02.2016; №1017/у від 18.03.2016; №1603/у від 20.05.2016; №1790/у від 21.06.2016.

Наведеними спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків сторони фактично змінили порядок і строк проведення розрахунків за транспортування природного газу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 у справах №5011-35/1533-2012-19/522-2012, №5011-35/1272-2012-42/527-2012, №5011-1/1043-2012-42/528-2012.

Таким чином, на момент звернення позивача до господарського суду з даним позовом у відповідача виникла заборгованість в розмірі 49901331,72 грн.

Водночас, після порушення провадження у даній справі, відповідачем було сплачено 24378150,73 грн., що підтверджується наявними а матеріалах справи банківськими виписками з рахунку Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" та меморіальними ордерами.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Пунктом 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Зважаючи на викладене, провадження у справі в частині стягнення з відповідача 24378150,73 грн. заборгованості підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Отже, враховуючи, що факт надання позивачем визначених умовами договору послуг та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати наданих послуг підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем належними доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 25523180,99 грн.

Крім того, оскільки відповідач допустив прострочення оплати за надані послуги, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в сумі 373296,91 грн., інфляційні втрати в сумі 511936,56 грн., пеню в сумі 5239645,44 грн., а також штраф у розмірі 7% від суми заборгованості в загальній сумі 5942990,52 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ст. 549 ЦК України).

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та пені суд зазначає, що вони є невірними, оскільки Публічним акціонерним товариством "УКРТРАНСГАЗ" не враховано, що спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків сторони фактично змінили порядок і строк проведення розрахунків за транспортування природного газу.

Крім того, позивачем неправильно визначено початок періоду заборгованості, адже за приписами ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день положення.

Не враховано позивачем при здійсненні розрахунку і те, що у 2016 році 366 днів а не 365.

З урахуванням наведеного, за перерахунком суду з відповідача підлягає до стягнення 3700561,10 грн. пені та 266814,00 грн. 3% річних.

Разом з тим, за результатом перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Щодо нарахування відповідачу 7% штрафу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій (п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Враховуючи, що предметом розгляду даної справи є грошове зобов'язання відповідача перед позивачем, стягнення 5942990,52 грн. штрафу на підставі положень статті 231 ГК України є безпідставним.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

При цьому стосовно доводів позивача про те, що сторони спірного договору не вносили зміни до його умов в частині виконання відповідачем грошових зобов'язань з оплати послуг по транспортуванню природного газу, а також не визначали, що останній здійснює розрахунки за вказаною угодою виключено шляхом оформлення спільних протокольних рішень відповідно до вимог Постанови КМУ № 20 від 11.01.2005, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів (ст. 12 ГК України).

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (далі - ПЕК), визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (Постанова КМУ №20 від 11.01.2005), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, згадану вище постанову КМ України №20 від 11.01.2005.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тому, при визначенні обсягу грошових зобов'язань, до яких слід застосовувати норми того чи іншого законодавства, суд повинен виходити з величини компенсації, яку буде перераховано за рахунок державного бюджету.

З огляду на таке, оформлення та підписання документів, зокрема, таких як протоколи взаєморозрахунків, а в даному випадку - спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, слід вважати лише елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 26.07.2016 у справі №924/13/16.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та припинення провадження у справі в частині 24378150,73 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому суд звертає увагу позивача, що він не позбавлений права звертатися з клопотанням про повернення частини судового збору в порядку п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись статтями 43, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" (04108, м. Київ, проспект Свободи, будинок 2Г, літ. А; ідентифікаційний код 39592941) на користь Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1; ідентифікаційний код 30019801) 25 523 180 (двадцять п'ять мільйонів п'ятсот двадцять три тисячі сто вісімдесят) грн. 99 коп. основного боргу, 3 700 561 (три мільйони сімсот тисяч п'ятсот шістдесят одну) грн. 10 коп. пені, 266 814 (двісті шістдесят шість тисяч вісімсот чотирнадцять) грн. 00 коп. 3% річних, 511 936 (п'ятсот одинадцять тисяч дев'ятсот тридцять шість) грн. 56 коп. інфляційних втрат та 164 973 (сто шістдесят чотири тисячі дев'ятсот сімдесят три) грн. 18 коп. судового збору.

3. Припинити провадження у справі №910/9806/16 в частині стягнення основного боргу в сумі 24378150,73 грн.

4. В решті позову - відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 14.09.16

Суддя О.А. Грєхова