ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2016 р.Справа № 922/2133/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"
про стягнення коштів в розмірі 8 139 577,99 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - ОСОБА_1, довіреність №175/16 від 27.04.2016 р.;

представник відповідача - ОСОБА_2, довіреність №40-2310/129 від 27.05.2016.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" про стягнення 3% річних та інфляційних у розмірі 8 139 577,99 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує простроченням грошового зобов'язання за Договором поставки природного газу №06/11-1203 від 30 серпня 2011 року.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04 липня 2016 року позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №922/2133/16 та призначено її до розгляду на 21 липня 2016 року.

Ухвалами Господарського суду Харківської області розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04 серпня 2016 року продовжено строк розгляду справи на 15 календарних днів до 15 вересня 2016 року на підставі ч. 3 ст. 69 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні 08.09.2016 р. позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Зазначив, що тривалий час підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані, викликаному зокрема неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво.

В судовому засіданні 08.09.2016 р. сторони наголосили на тому, що ними надані всі необхідні для розгляду справи докази та вважають за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (покупець) був укладений Договір поставки природного газу № 06/11-1203 від 30 серпня 2011 року (надалі - Договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався поставити відповідачу протягом серпня-вересня 2011р. природний газ, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити природний газ на умовах даного договору.

Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, проте відповідачем в порушення умов договору не було здійснено оплату за отриману теплову енергію в розмірі 8 781 973,92 грн., у зв'язку з чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 01 жовтня 2013 року по справі №922/3777/13 було задоволено вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та присуджено до стягнення з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на користь позивача 8 781 973,92 грн. основного боргу, 339 182,62 грн. пені, 518 374,98 грн. 3% річних, 32 154,73 грн. інфляційних та 66 488,28 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21 травня 2014 року по справі №922/1554/14 позовні вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволено повністю.

Стягнуто з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на користь Дочірньої компанії „Газ України" Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" 160357,97 грн. 3% річних, 103046,18 грн. інфляційних втрат та 5268,09 грн. за період з липня 2013 по лютий 2014 року.

Оскільки, відповідачем не виконувалися умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, позивач з посиланням на приписи статті 625 ЦК України нарахував та пред'явив до стягнення з відповідача інфляційні втрати за період з березня 2014 року по квітень 2016 року в розмірі 7 596 779,82 грн. та 3% річних за період з 10.04.2014 по 30.04.2016 у сумі 542 798,17 грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язків.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, факт прострочення відповідачем виконання зобов'язань за договором поставки природного газу №06/11-1203 від 30 серпня 2011 року встановлено рішенням Господарського суду Харківської області від 01 жовтня 2013 року по справі №922/3777/13.

Також, Рішенням Господарського суду Харківської області від 21 травня 2014 року по справі №922/1554/14 позовні вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволено повністю. Стягнуто з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на користь Дочірньої компанії „Газ України" Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" 160357,97 грн. 3% річних, 103046,18 грн. інфляційних втрат та 5268,09 грн. за період з липня 2013 по лютий 2014 року.

Дані судові рішення набрали законної сили.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 7 596 779,82 грн. та 3% річних у сумі 542 798,17 грн.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Пунктом 4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання (п. п. 7.1 п. 7 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення, тому наявність судового рішення про стягнення заборгованості не виключає відповідальності боржника за порушення строків розрахунків та не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, зокрема, з вимогою про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення заборгованості та пені, 3% річних та інфляційних втрат, що нараховані за інший період прострочення виконання зобов'язання.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних витрат за допомогою програми "Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН", суд зазначає, що розрахунки не суперечать вимогам чинного законодавства та розраховані вірно.

З огляду на встановлене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 542 798,17 грн. та інфляційних втрат в розмірі 7 596 779,82 грн. підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаючи судові витрати в даній справі на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 11, 509, 525, 598, 599, 612, 625 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 26, 32, 33, 43, 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" про стягнення 3% річних та інфляційний втрат - задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, ) на користь Дочірньої компанії „Газ України" Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) 3% річних за період з 10.04.2014 по 30.04.2016 у сумі 542 798 (п`ятсот сорок двi тисячi сiмсот дев`яносто вiсiм) грн. 17 коп., інфляційні втрати за період з березня 2014 по квітень 2016 в сумі 7 596 779 (сiм мiльйонiв п`ятсот дев`яносто шiсть тисяч сiмсот сiмдесят дев`ять) грн. 82 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 122 093 (сто двадцять двi тисячi дев`яносто три) грн. 67 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.09.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

справа №922/2133/16