ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2016 р. Справа № 926/886/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів: Давид Л.Л.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу за вих.№ 07/322 від 05.07.16 Державного підприємства Путильське лісове господарство, смт. Путила, Чернівецька область

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 22.06.16

у справі № 926/886/16

за позовом Першого заступника прокурора Чернівецької області в інтересах держави в особі:

1) Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області, м.Чернівці

2) Конятинської сільської ради Путильського району, с.Конятин, Путильський район, Чернівецька область

до відповідача Державного підприємства Путильське лісове господарство, смт. Путила, Чернівецька область

про відшкодування шкоди в сумі 296 900, 82 грн., завданої навколишньому природньому середовищу

За участю представників:

прокурор Макогон Ю.І.;

від позивача 1 ОСОБА_2 представник;

від позивача 2 та відповідача не зявилися;

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 926/886/16 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 18.07.16 скаржнику поновлено строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 08.09.16.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 08.09.16 за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 15.09.16.

Розпорядженням керівника апарату суду №610 від 15.09.16 у звязку з відпусткою судді - члена колегії Гриців В.М., призначено проведення автоматизованої заміни судді Гриців В.М.

Відповідно до протоколу автоматизованої заміни судді члена колегії Гриців В.М., до складу судової колегії введено суддю Плотніцький Б.Д.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 22.06.2016 року у справі № 926/886/16 (суддя Швець М.В.) позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства Путильське лісове господарство на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області шкоду, заподіяну порушенням природоохоронного законодавства, в сумі 296900,82 грн. за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, перераховано одержувачам коштів: - 50 відсотків до спеціального фонду місцевого бюджету Конятинської сільської ради в сумі 148450,41 грн.; - 20 відсотків до спеціального фонду Чернівецького обласного бюджету в сумі 59380,164 грн.; - 30 відсотків до спеціального фонду Державного бюджету України в сумі 89070,25 грн.

При цьому, місцевий господарський суд виходив з того, що вироком суду встановлено, що працівник відповідача ОСОБА_3 допустив службову недбалість, а саме: не виявив та не зафіксував незаконну рубку дерев на ввіреній йому території, що, в свою чергу, спричинило збитки навколишньому природному середовищу, а відтак, на думку місцевого господарського суду, вказані обставни є підставою для стягнення з відповідача шкоди у сумі 296900,82 грн., завданих навколишньому природному середовищу.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення господарського суду Чернівецької області від 22.06.2016 року у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

При цьому, скаржник посилається на те, що рішення господарського суду Чернівецької області прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує на те, що приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд не врахував того факту, що по даній справі не встановлено особи, яка здійснила самовільну рубку вказаних дерев і відповідно заподіяла шкоду лісовому господарству. Також, апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що не встановлено вигодоотримувача незаконної рубки 71 дерева. При цьому, коли розробкою вказаної лісосіки займався лише один підприємець.

Апелянт вважає, що під час визначення суми збитків внаслідок не виявлення самовільної рубки 71 дерева майстром лісу ОСОБА_3, мала б застосовуватися дійсна вартість зрубаної лісодеревини, а не таксова, так як вказану рубку працівник ДП «Путилівський лісгосп» не вчиняв, а лише не виявив такої. Тобто, не встановлено його вини у скоєнні самовільної рубки.

1 серпня 2016 року до Львівського апеляційного господарського суду від Першого заступника прокурора Чернівецької області надійшов відзив на апеляційну скаргу Державного підприємства Путильське лісове господарство, у якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

При цьому, Перший заступника прокурора Чернівецької області у відзиві не погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі Державного підприємства Путильське лісове господарство, вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

25 серпня 2016 року до Львівського апеляційного господарського суду від державної екологічної інспекції у Чернівецькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити апеляційну скаргу Державного підприємства Путильське лісове господарство без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу екологічна інспекція у Чернівецькій області наводить заперечення на доводи апелянта, котрі викладені в апеляційній скарзі, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Також екологічна інспекція у Чернівецькій області у відзиві зазначає, що враховуючи всі фактичні обставини справи, судом вірно застосовано норми процесуального та матеріального права, у повному обсязі зясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення господарського спору, надано належну оцінку всім доказам.

Позивач 2 та відповідач, участі своїх уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься у матеріалах справи.

У судовому засіданні присутній прокурор та представник позивача 1 навели свої доводи, міркування та заперечення.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, заслухавши пояснення прокурора та присутнього представника позивача 1, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Державною екологічною інспекцією у Чернівецькій області в період з 29.04.2013 р. по 16.05.2013 р. було проведено позапланову перевірку Державного підприємства Путильське лісове господарство щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів. На підставі проведеної перевірки було складено Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів із зазначенням вказаних порушень.

Згідно акту вбачається, що перевіркою встановлено факт незаконної порубки 71 дерева породи ялина в кварталі 8 виділ 12, який ввірений ДП Путильське лісове господарство та віднесений до Конятинської сільської ради (перелік кварталів 6-9, площа 466 га).

Відповідно до Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 464 від 10.09.2008 року, акт перевірки це документ, який є, зокрема, носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства та його дотримання.

Таким чином, вказаний акт Державною екологічною інспекцією у Чернівецькій області є належним доказом, яким зафіксовано факт вчинення правопорушення природоохоронного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу № 8-к від 22.01.2003р. директора ДП Путильське лісове господарство - ОСОБА_3 призначено на посаду майстра лісу ДП Путильське лісове господарство.

ОСОБА_3, відповідно до посадової інструкції, зобов'язаний чітко знати межі своєї дільниці, організовувати виконання всіх робіт на закріпленій лісодільниці, а саме: здійснювати контроль за дотриманням правил лісокористування, за охороною та захистом лісу; дотримуватись правил відпуску лісу, приймати необхідні заходи щодо виявлення і недопущення лісопорушень; затримувати лісопорушників і накладати арешт на незаконно добуту деревину, складати акти лісопорушень; здійснювати нагляд за санітарним станом лісу, своєчасно виявляти виникнення та розповсюдження осередків шкідників і хвороб лісу, приймати участь у відводах лісосік; нести матеріальну відповідальність за збереження лісопродукції, товарно-матеріальних цінностей; забезпечити своєчасну видачу нарядів на виконання робіт, вживати заходів щодо виконання завдань кожною бригадою, кожним робітником.

З вироку Путилівського районного суду Чернівецької області від 16.09.14 у справі №721/1128/13-1, який міститься в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_3, грубо порушуючи вимоги своєї посадової інструкції, вимоги ст.ст. 86,89 Лісового кодексу України, у період 2011-2012 років на території переданій йому під охорону обходу кварталу 8 виділ 12 Путильського лісництва, допустив вчинення незаконних рубок дерев породи ялина, які своєчасно не виявив та не зафіксував, хоча мав реальну можливість і зобов'язаний був це зробити, так як саме ОСОБА_3 проведено огляд місць заготівлі деревини № 35 від 04.04.2012, яким зафіксовано суцільну санітарну рубку в кварталі 8 виділ 12 по площі, в який внесені відомості лісорубного квитка, а не фактичні.

Отже, внаслідок грубого порушення ОСОБА_3 вимог своєї посадової інструкції та неналежного виконання службових обовязків державним інтересам завдано матеріальних збитків на загальну суму 296 900,82 грн.

Також, з матеріалів справи вбачається, що вироком Путильського районного суду Чернівецької області від 16.09.2014 р., який є залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 05.11.2015 р., майстра лісу Путильського лісництва ДП «Путильський лісгосп» ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та на підставі ст. 75 КК України - звільнено від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину.

Вирок Путильського районного суду Чернівецької області від 16.09.2014р. набрав законної сили та у відповідності до приписів ч.5 ст.124 Конституції України, є обов'язковим до виконання на всій території України.

Доказів повного чи часткового відшкодування шкоди державі в особі позивача прокурором чи сторонами станом на час розгляду справи по суті суду не заявлено та не подано.

Посилаючись на наведене, заступник прокурора в інтересах держави в особі позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 296 900,82 грн. шкоди, завданої державі, внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів зазначає наступне:

Приписами частини 4 статті 35 ГПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, не потребують доведення обставини справи в частині факту спричинення шкоди державі, її розміру, особи, яка винна у такому спричиненні та того, що вказана особа (ОСОБА_3Г.) станом на час вчинення кримінально караного діяння перебував у трудових відносинах із відповідачем.

Приписами частини 3 та частини 4 статті 17 Лісового кодексу України встановлено, що ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.

Відповідно до статті 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов'язані:

1) забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку;

2) дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів;

3) вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення;

4) вести первинний облік лісів;

5) дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель;

6) забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об'єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства;

8) забезпечувати безперешкодний доступ до об'єктів електромереж, інших інженерних споруд, які проходять через лісову ділянку, для їх обслуговування. Статтею 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно статті 105 Лісового кодексу України особи, винні у порушенні лісового законодавства, зокрема, у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників, несуть встановлену законом дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність.

Відповідно до статті 107 вище зазначеного кодексу підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Стаття 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Частиною 1 ст.68 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища визначено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач, у справі є постійним лісокористувачем, в обовязки якого входить, забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання норм і правил використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Вищого господарського суду України від 16.07.2014р. у справі №907/535/13, від 14.10.2014р. у справі №906/249/14, від 12.11.2014р. у справі №914/1138/14, від 27.07.2015р. у справі №927/850/14 та від 30.07.2015р. у справі №927/56/15.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди відображено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства факту правопорушення, слід виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання обов'язків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних порубок дерев.

Відповідно до статтей 1166 та 1172 Цивільного кодексу України у спорі, про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумпції вини порушника. Отже, заступник прокурора в інтересах держави в особі позивача не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, а навпаки, відповідач повинен довести, що у його працівників відсутня вина у заподіянні такої шкоди. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у Постанові Вищого господарського суду України від 14.10.2014р. у справі №906/249/14.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев), внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов'язків. Протиправна бездіяльності таких осіб полягає у незабезпеченні працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) невстановленими особами. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Вищого господарського суду України від 29.07.2015р. у справі №927/850/14, від 30.07.2015р. у справі №927/56/15, від 08.10.2015р. у справі №912/1676/14 та від 28.10.2015р. у справі №909/132/15.

Як уже зазначалось вище, відповідач - ДП Путильське лісове господарство є постійним лісокористувачем (вказана обставина не заперечується відповідачем у справі), на якого чинним законодавством покладено обов'язок забезпечити охорону лісів на підвідомчій лісовому господарству території.

Відповідно до пункту 4 "Положення про державну лісову охорону", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 976 від 16.09.2009 року, що кореспондується із статті 90 Лісового кодексу України, основними завданнями держлісохорони є здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства власниками лісів, всіма лісокористувачами та користувачами мисливських угідь, іншими юридичними і фізичними особами, забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи доказах, акта перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, розрахунків завданої шкоди заподіяної лісовому господарству самовільною порубкою дерев, проведених на підставі постанови Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу", вироку Путилівського районного суду Чернівецької області від 16.09.2014 року, якого залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 05.11.2015 року правомірно встановив порушення відповідачем вимог законодавства про охорону навколишнього середовища, внаслідок чого державі було заподіяно шкоду в розмірі 296 900, 82 грн.

Посилання скаржника на недоведеність вини працівника у скоєнні самовільної рубки дерев спростовується матеріалами справи та, як зазначено вище, вироком Путильського районного суду Чернівецької області від 16.09.2014 р. у справі №721/1128/13-1.

Також, спростовуються судом апеляційної інстанції твердження апелянта стосовно того, що місцевим господарським судом не встановлено особи яка здійснювала самовільну рубку дерев та вигодоотримувача, оскільки предметом доказування у даній справі є встановлення вини особи до повноважень якої входило охорона та зберігання лісу, що є достатнім для притягнення лісокористувача до відповідальності передбаченої законодавством.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 21.04.1998 № 521 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду України" (чинна станом на момент встановлення факту незаконної порубки), затверджено такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної природним комплексам територій та об'єктів природно-заповідного фонду юридичними і фізичними особами, зокрема внаслідок незаконної рубки або пошкодження деревних видів рослин і таких, що мають здерев'яніле стебло, до ступеня припинення росту.

При цьому незабезпечення службовою особою відповідача охорони лісу і є тою незаконною, неправомірною дією, яка призвела до незаконної рубки лісу, внаслідок чого державі завдано збитки, відтак постанова Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року №665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу", на підставі якої державною екологічною інспекцією у Чернівецькій області здійснено розрахунок заявленої до стягнення суми шкоди правомірно застосована до спірних правовідносин. А тому, посилання апелянта на те, що на його думку вищевказана постанова Кабінету Міністрів України не може застосовуватися до спірних правовідносин є безпідставним.

Виходячи із аналізу вищезазначених правових норм, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів, а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні їх працівниками та не перешкоджанні незаконному вирубуванню лісових насаджень, внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обовязків. Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Вищого господарського суду України від 09.12.2015 р. у справі №926/721/15 та від 01.12.2015 р. у справі №926/722/15.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що при стягненні шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, слід керуватися приписами статті 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та вимоги пункту 7 частини третьої статті 29, пункту 4 частини першої статті 69-1 Бюджетного кодексу України, які визначають, що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, а до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Згідно із ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із частинами 1, 2 статті 43 ГПК України відповідно господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що суд першої інстанції всебічно, повно та обєктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у звязку з чим судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Судові витрати покласти на скаржника відповідно до вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Чернівецької області від 22.06.16 у справі № 926/886/16 залишити без змін, апеляційну скаргу Державного підприємства Путильське лісове господарство без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.09.16

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Плотніцький Б.Д.