ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2016 р.Справа № 915/657/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів: Л.В. Поліщук, В.В. Бєляновського (на підставі розпорядження в.о. керівника апарату від 06.09.2016р. №690 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.09.2016р.)

при секретарі судового засідання: А.В. Земляк

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту)

на рішення господарського суду Миколаївської області від 19.07.2016 року

у справі № 915/657/16

за позовом Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт»

до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту)

про стягнення заборгованості в розмірі 55381,30 грн., у тому числі 52469,41 грн. основного боргу та 2911,89 грн. пені

ВСТАНОВИВ:

08.06.2016р. Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт» (далі ДП «Миколаївський морський торговельний порт») звернулось до місцевого господарського суду з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) (далі - Адміністрація Миколаївського морського порту) про стягнення заборгованості в розмірі 55381,30 грн., з яких: 52469,41 грн. основного боргу, 2911,89 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 30.12.2013р. № 226-Р, укладеного між позивачем та відповідачем.

18.07.2016р. Адміністрація Миколаївського морського порту звернулась з зустрічним позовом до ДП «Миколаївський морський торговельний порт» про визнання договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 30.12.2013р. № 226-Р недійсним.

Ухвалою суду першої інстанції від 19.07.2016р. відмовлено в прийнятті зустрічного позову, у зв'язку із його поданням після початку розгляду справи по суті.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 19.07.2016р. (суддя Олейняш Е.М.), оформленим відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 25.07.2016р., позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 52469,41 грн. основного боргу, 2904,45 грн. пені, 1377,81 грн. судового збору, в решті пені в сумі 7,44 грн. відмовлено, судовий збір в сумі 0,19 грн. покладено на позивача.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач 01.08.2016р. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати, в позові відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 12.08.2016р. (головуючий суддя Туренко В.Б., судді Поліщук Л.В., Мирошниченко М.А.), апеляційну скаргу прийнято до провадження із призначенням до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив про її безпідставність та необґрунтованість, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У звязку із тимчасовою непрацездатністю судді-учасника колегії ОСОБА_3, за розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 06.09.2016р. №690 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.09.2016р. його замінено на суддю Бєляновського В.В.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 06.09.2016р. у визначеному складі колегії суддів справу прийнято до провадження.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія зазначає наступне.

30.12.2013р. між Адміністрацією Миколаївського морського порту (сторона 1) та ДП «Миколаївський морський торговельний порт» (сторона 2) укладено договір про відшкодування витрат на сплату земельного податку № 226-Р (а.с. 11-13).

До договору складено Додаток № 1 Інформація щодо розташування нерухомого майна та Додаток № 2 план-схема розташування нерухомого майна (а.с. 14-16, 18-21).

В подальшому між сторонами укладались додаткові угоди, а саме: № 1 від 22.12.2014р., № 2 від 10.02.2015р., № 3 від 03.02.2016р., якими сторони, зокрема, змінювали строк договору, перелік ділянок, з яких підлягають відшкодуванню витрати на сплату земельного податку, тощо (а.с. 17, 22, 23),

Договір, додатки до договору та додаткові угоди підписані сторонами та скріплені їх печатками.

За приписами п.п. 1.1, 1.2. Договору сторона 1 відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства зобов'язується відшкодовувати стороні 2 витрати на сплату земельного податку. Сторона 2 укладанням цього договору підтверджує, що вона є платником земельного податку відповідно до ст. 269 Податкового кодексу України, а саме є землекористувачем.

За змістом п.п. 1.3., 1.4. Договору об'єктом оподаткування є земельна ділянка, яка перебуває у користуванні Сторони 2 згідно переліку вказаному у договорі. Відшкодуванню підлягають витрати на сплату земельного податку на земельні ділянки згідно переліку вказаному у договорі (в редакції додаткової угоди № 3).

Додатковою угодою № 3 від 03.02.2016р. сторони погодили перелік земельних ділянок, з яких підлягають відшкодуванню витрати по сплаті земельного податку, та погодили, що додаткова угода набирає чинності з дня її підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Умови додаткової угоди застосовуються до правовідносин сторін, що виникли між ними з 01.01.2016 року (ст. 631 ЦК України).

Згідно з п. 2.2 Договору (в редакції додаткової угоди № 1) розмір відшкодування витрат сторони 2 розраховується пропорційно кількості одиниць площі (169616,73 кв.м.) оподаткування земельної ділянки, які використовуються стороною 1, відповідно до п. 1.3 цього договору, інформації щодо розташування нерухомого майна, яка наведена у додатку № 1 та схеми користування земельною ділянкою, що наведена в додатку № 2 до цього договору та є його невід'ємними частинами. Податок на додану вартість нараховується відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 2.3 Договору відшкодування витрат на сплату земельного податку здійснюється стороною 1 щомісячно не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку сторони 1 на поточний рахунок сторони 2 на підставі виставленого стороною 2 рахунку. Рахунок стороною 2 виставляється не пізніше 5 числа місяця наступного за розрахунковим. У разі неотримання стороною 1 оригіналу належним чином оформленого стороною 2 рахунку у строк, встановлений цим пунктом, сторона 1 звільняється від будь-якої відповідальності за несвоєчасну сплату відшкодування витрат на сплату земельного податку.

В силу п. 2.4 Договору сторона 2 самостійно обчислює суму земельного податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію на поточний рік.

Пунктами 3.1.1, 3.2.1 Договору визначено, що сторона 1 має право здійснювати відшкодування земельного податку стороні 2 виключно за час фактичного користування земельною ділянкою згідно п. 1.4 цього договору. Сторона 1 зобовязана сплачувати відшкодування витрат на сплату земельного податку в порядку, в строки, у розмірах та на умовах, передбаченими законодавством України та цим договором.

За умовами п.п. 3.3.1, 3.4.3 Договору сторона 2 має право отримувати відшкодування витрат на сплату земельного податку в порядку, в строки, у розмірах та на умовах, передбаченими законодавством України та цим договором. Сторона 2 зобовязана виставляти рахунки та надавати стороні 1 рахунки у строки, встановлені цим договором.

Відповідно до п.п. 7.1, 7.2. Договору, останній набуває чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє по 31.12.2014р. включно. Сторони домовилися, що умови даного договору розповсюджуються на відносини між ними, які склалися з 13.06.2013р. У у разі відсутності письмового повідомлення будь-якої із сторін про відмову від продовження строку дії цього договору за 30 календарних днів до спливу строку дії цього договору, цей договір вважається продовженим на кожний наступний рік та на тих самих умовах.

Доказів визнання недійсним чи розірвання цього Договору матеріали справи не містять.

Отже, відповідно до ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 30.12.2013р. № 226-Р виникло господарське зобовязання, яке в силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання умов Договору позивачем - ДП «Миколаївський морський торговельний порт» відповідачу - Адміністрації Миколаївського морського порту виставлено рахунки за період з січня 2016 по березень 2016 року на загальну суму 157408,23 грн., а саме: № 02188234 від 03.02.2016р. на суму 52469,41 грн., № 02198234 від 29.02.2016р. на суму 52469,41 грн., № 06318234 від 31.03.2016р. на суму 52469,41 грн.

Відповідачем частково проведено оплату в сумі 104938,82 грн., а саме рахунок № 06318234 від 31.03.2016р. на суму 52469,41 грн. та рахунок № 02198234 від 29.02.2016р. на суму 52469,41 грн. оплачено повністю, що підтверджується банківськими виписками. Рахунок № 06318234 від 31.03.2016р. на суму 52469,41 грн. відповідачем не оплачено (а.с. 24-26, 27).

Факт направлення рахунку за березень 2016 року підтверджується листом № 40-10/108 від 04.04.2016р., з якого вбачається, що лист отримано відповідачем нарочно, про що свідчить вх. № 2037 від 06.04.2016р. та підпис (а.с. 95).

ДП «Миколаївський морський торговельний порт» направлялись на адресу ДП «Адміністрація морських портів України» та ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії претензії за № 09/424 від 06.05.2016р. та за № 09/425 від 06.05.2016р. з вимогою сплатити заборгованості. Факт направлення претензій підтверджується копією фіскальних чеків (а. с. 30-37).

У відповідь на претензію відповідачем направлено позивачу лист за № 3116 від 02.06.2016р., у якому останній зазначив, що вимоги викладені в претензії відхиляються в повному обсязі, оскільки виконання обовязку щодо сплати земельного податку покладено безпосередньо на позивача - ДП «Миколаївський морський торговельний порт» (а.с. 38-40).

В обґрунтування позовних вимог, ДП «Миколаївський морський торговельний порт» зазначило про неналежне виконанням відповідачем умов договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 30.12.2013р. № 226-Р, укладеного сторонами. За період з січня 2016 року по березень 2016 року відповідачу нараховано 157408,23 грн. - суми відшкодування витрат на сплату земельного податку. Відповідачем не проведено оплату в розмірі 52469, 41 грн. за березень 2016 року, у звязку з чим позивачем нараховано пеню.

За твердженням Адміністрації Миколаївського морського порту, остання набула право господарського відання на нерухоме майно, яке розташоване на земельних ділянках, які знаходяться в постійному користуванні позивача. Однак, в силу ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України до відповідача переходить право власності, право користування на вищевказані земельні ділянки. В силу норм Податкового кодексу плата за землю сплачується власниками земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійними землекористувачами. Договір про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 30.12.2013р. № 226-Р є фактично прихованим договором оренди земельної ділянки.

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий господарський суд виходив зі слідуючого.

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно з ст. 270 ПК України об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

За приписами ст. 14.1.72 ПК України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

За змістом ст. 287.6 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Статтею 14.1.73 ПК України визначено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

У відповідності до ст. 38.2 ПК України сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

За умовами ст. 36.4 ПК України виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Згідно з ст. 87.7 ПК України забороняється будь-яка уступка грошового зобов'язання або податкового боргу платника податків третім особам. Положення цього пункту не поширюються на випадки, коли гарантами повного та своєчасного погашення грошових зобов'язань платника податків є інші особи, якщо таке право передбачено цим Кодексом.

Так, постійним землекористувачем земельних ділянок, які є предметом договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 30.12.2013р. № 226-Р, є позивач - ДП «Миколаївський морський торговельний порт» (п.п. 1.3, 1.4 договору містить перелік державних актів на право постійного користування земельними ділянками з зазначенням площі кожної земельної ділянки). ДП «Миколаївський морський торговельний порт» як постійний землекористувач щорічно до 20 лютого подає до органів податкової служби податкові декларації з плати за землю (а.с. 82-94) та сплачує земельний податок, що підтверджується наявними в справі платіжними дорученнями (а.с. 70-80). Тобто, сплата податку та збору здійснюється платником податку (позивачем) безпосередньо (ст. 38.2 ПК України).

Відповідач - Адміністрація Миколаївського морського порту набула право господарського відання на нерухоме майно, яке розташоване на земельних ділянках, які знаходяться в постійному користуванні ДП «Миколаївський морський торговельний порт». Інформація щодо розташування нерухомого майна наведена в Додатку № 1 до договору (а.с. 14).

За змістом ст. 377 ЦК України, ст. ст. 92, 116, 120, 123 ЗК України набуття права власності на нерухоме майно не має наслідком автоматичного переходу права власності чи права користування земельною ділянкою, а потребує вчинення дій щодо складання технічної документації (проекту відведення), оформлення права власності чи користування, реєстрація відповідного права.

Згідно з ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Матеріали справи не містять доказів оформлення Адміністрацією Миколаївського морського порту права власності чи права користування земельними ділянками, на яких знаходяться об'єкти нерухомого майна, що належать останній на праві повного господарського відання.

Відповідно до ст. 6, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони у даній справі домовились, шляхом укладення договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 30.12.2013р. № 226-Р про відшкодування відповідачем позивачу плати за земельні ділянки, яку останній правомірно самостійно сплачує до органів державної податкової служби, оскільки є постійним землекористувачем з оформленням відповідного права користування. На час укладення Договору та на час розгляду даної справи відповідачем не оформлено право власності чи право користування земельними ділянками, на яких знаходяться належні йому на праві господарського відання об'єкти нерухомого майна. Земельні ділянки не передавались позивачем відповідачу у встановленому законодавством порядку в користування. Натомість, знаходження належних відповідачу на праві господарського відання об'єктів нерухомого майна свідчить про фактичне користування земельними ділянками, у зв'язку із чим між сторонами укладено відповідний договір.

У п.п. 7.3, 7.3.1-7.3.3 Договору встановлено, що відповідно до ч. 2 ст. 212 ЦК України цей договір втрачає чинність відносно відповідної тієї чи іншої земельної ділянки у разі (скасувальна обставина): припинення стороною 1 користування відповідною земельною ділянкою; втрата стороною 2 права власності/користування відповідною земельною ділянкою; оформлення стороною 1 права користування/права власності на земельну ділянку.

В матеріалах справи відсутні докази припинення дії Договору на підставі п.п. 7.3, 7.3.1-7.3.3 Договору, тобто останній в силу ст. 629 ЦК України підлягає виконанню сторонами.

З урахуванням викладеного та того, що матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем утвореної заборгованості, строк оплати якої настав відповідно до п. 2.3 Договору, відповідачем не спростовано факту наявності цієї заборгованості, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відшкодуванню витрат на сплату земельного податку в сумі 52469,41 грн.

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За умовами ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В силу ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до п. 4.2 Договору за порушення строків здійснення відшкодування витрат на сплату земельного податку, передбачених пунктом 2.3. цього договору, сторона 1 несе відповідальність у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент порушення строків здійснення відшкодування, за кожен день прострочення порушення здійснення відшкодування.

За період з 16.04.2016р. по 07.06.2016р. позивачем нараховано відповідачу 2911,89 грн. - пені за порушення строків здійснення відшкодування витрат на сплату земельного податку (а.с. 5).

Суд першої інстанції перевіривши розрахунок розміру пені, здійснений позивачем, встановив, що останнім допущено арифметичну помилку при розрахунку, а саме не враховано, що у 2016 році 366 днів. Детальний розрахунок пені, здійснений місцевим господарським судом міститься в матеріалах справи (а.с. 98).

Судова колегія, здійснивши власний розрахунок пені за період з 16.04.2016р. по 07.06.2016р. включно, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення в межах шестимісячного строку, встановила, що судом першої інстанції цілком правомірно та обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 2904,45 грн., а в стягненні решти пені в сумі 7,44 грн. відмовлено.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують вищевикладеного, а відтак судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за апеляційний перегляд скаржнику не відшкодовується.

Керуючись ст. ст. 99, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 19.07.2016 року у справі № 915/657/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 12.09.2016р.

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя В.В. Бєляновський