ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2016 р.Справа № 916/1731/16

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Кравченко С.В.

за участю представників сторін :

Від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 01.09.2016р.;

Від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3 за довіреністю від 16.05.2016р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/1731/16:

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Запчасть";

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРМАГ";

про стягнення 22026,36 грн., -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю „Запчасть (далі Позивач) звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Формаг» (далі Відповідач ) із позовом про стягнення помилково перерахованих кошів посилаючись на те, що позивачем оплачений рахунок виставлений відповідачем, при цьому позивач зазначає, що жодних відносин з відповідачем у нього немає та не передбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 536, 121,1214 ЦК України позивач просить позов задовольнити.

Відповідач з вимогами не згоден, про що зазначив у відзиві на позов.

За клопотанням позивача засідання господарського суду відбулось в режимі відеоконференції.

В засіданні господарського суду оголошено перерву з 12.09.2016р. по 13.09.2016р. за правилами ст. 77 ГПК України.

В засідання господарського суду 13 вересня 2016р. за правилами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представників сторін, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як випливає із змісту вимог, предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача помилково сплачених коштів.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що ним отриманий рахунок № 1602367 від 24.02.2016 р., виставлений Відповідачем у справі, який був сплачений ним помилково, так як жодних відносин з відповідачем у позивача немає.

З приведеним господарський суд не погоджується виходячи з наступного.

Як встановлено судом та випливає з наявних у справі матеріалів, позивач є сестринської компанією з ТОВ „Запчасть Дизель (реєстрація в Російській Федерації).

Вказане підтверджується роздруківкою з офіційного сайту ТОВ „Запчасть-Дизель, за якою ТОВ „Запчасть, що разташована за адресою: 41600, Сумська обл.., м. Конотоп, вул.Шевченка, 19а входить до складу ТОВ „Запчасть Дизель, що розташовані у Курської та Московській областях та реалізують тотожні товари.

З доданих до відзиву матеріалів випливає, що між сторонами у справі 06 квітня 2011р. укладений договір № 0604 транспортного експедирування за яким Експедитор (Відповідач) зобовязується за плату та за рахунок Клієнта (Позивача) надати або організувати надання транспортно експедиційних послуг повязаних з організацією та забезпеченням перевезення експортно - імпортних та транзитних вантажів Клієнта, також додаткових послуг, необхідних для доставки вантаж у тому числі надання митно-брокерських послуг.

Такий же договір № 2311/15-1 укладений між Відповідачем у справі та ТОВ „Зачасть-Дизель (РФ) 23 .11.2015 р.

На виконання вказаних договорів Відповідач надав ТОВ „Запчасть Дизель послугу у повному обсягу по доставці вантажу „запчастини до тракторів„ з порту Ксінанг (Кітай) до порту ОСОБА_3 (Україна) у контейнері МRКU 8994439.

За надані послуги та понесені втирати Відповідач виставив ТОВ „Запчасть- Дизель рахунок № 1601229 від 26.01.2016 р. на суму 1130 дол. США (за фрахт ТЕО НРР) та рахунок № 1602342 від 23.02.2016р. на загальну суму 760 дол. США (за демередж, зберігання та перетарку контейнера)

За умовами договору № 2311/15-1 ТОВ „Запчасть Дизель оплачує рахунки протягом 3-х банківських днів з дати з оформлення. Тобто рахунок № 1601229 мав був сплачений до 29.01.2016 р.

Як вбачається з електронного листування між представниками Відповідача та ТОВ „Заапачсть Дизель у останнього виникли проблеми з фінансовими установами при переведенні валютних платежів на розрахунковий рахунок Відповідача. ТОВ „Запчасть Дизель надало Відповідачеві гарантійний лист щодо оплати рахунку № 1602341 від 23.02.2016 р., проте взяті на себе зобовязання не виконало.

З метою уникнення утримання вантажу Відповідачем ТОВ „Запчасть Дизель запропонувало прийняти виконання зобовязання по оплаті послуг від 3-ої особи своєї сестринської компанії ТОВ «Запчасть» (Позивач у справі) що і було зроблено шляхом виставлення вказаного рахунку який ТОВ „Запчасть і був сплачений.

При цьому суд зазначає, що у рахунку № 1602367 від 25.02.2016 р. що виставлений Позивачеві на оплату значиться той контейнер - МRКU 8994439., що і у перевізному документі з порту Ксінанг (Кітай) до порту ОСОБА_3 (Україна) на адресу ТОВ „ФОРМАГ (Відповідача).

На думку суду, приведене підтверджує виконання умов договору відповідачем ТОВ „ФОРМАГ а оплата рахунку Позивачем - вказаним електронним листуванням.

За приведених обставин суд вважає вимоги позивача цілком необґрунтованими, помилковість сплачених коштів позивачем не доведено.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Запчасть" - відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 19 вересня 2016 р.

Суддя М.І. Никифорчук