ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2016 року Справа № 904/4160/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Джихур О.В., Дмитренко Г.К.

при секретарі: Крицькій Я.Б.

Представники сторін:

позивача не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

відповідача не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс», м.Селідове Донецької області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2016 року по справі № 904/4160/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс», м. Селидове, Донецька область

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», м. Дніпропетровськ

про стягнення 28571, 65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2016р. по справі № 904/4160/16 (суддя Ярошенко В.І.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс», м. Селидове, Донецька область до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», м. Дніпропетровськ про стягнення 28571, 65 грн. у задоволенні позову було відмовлено (а.с.42-45).

Рішення господарського суду мотивовано фактом пропуску позивачем строків позовної давності, передбачених ст.ст.134, 136 Статуту залізниць України та ст.315 Господарського кодексу України, для подання позову до залізниці щодо спричинення збитків під час перевезення товару, про застосування якого заявлено відповідачем у справі.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, його оскаржив в апеляційному порядку позивач по справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс», посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, зокрема:

- господарський суд порушив вимоги ст.4-2 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед судом;

- крім того, рішення господарського суду не відповідає вимогам Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012р. «Про судове рішення», оскільки судом першої інстанції не зазначено з яких мотивів відхилені доводи позивача та прийняті доводи відповідача у цій справі;

- також господарським судом не вірно застосовані до спірних відносин положення ст.315 Господарського кодексу України, оскільки зазначеною статтею передбачений шестимісячний строк не тільки для пред`явлення претензії до перевізника, але й строк для надання такої відповіді перевізником, який складає три місяці, і тільки з цього часу починається перебіг шестимісячного строку для подання позову; при цьому, зазначеною статтею чітко визначено, що заявник має право звернутись з позовом до перевізника і в разі додержання претензійного порядку пред`явлення претензії та отримання відповіді на неї, і в разі недодержання претензійного порядку після закінчення строку, встановленого для надання відповіді на претензію; зазначений порядок обчислення строків роз`яснений у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»;

- скаржник також зауважує, що господарським судом був встановлений факт спричинення перевізником збитків позивачу, при цьому, відмовивши в позові, останнього було позбавлено права на відшкодування понесених збитків.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.07.2016р. апеляційну скаргу позивача було прийнято до розгляду колегією суддів у складі: ОСОБА_1 (головуючий, доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3 та призначено до розгляду на 30.08.2016р. (а.с.49).

Розпорядженням керівника апарату суду від 29.08.2016 року № 1097/16 призначено повторний автоматизований розподіл справи в звязку з відпусткою суддів Кузнецової І.Л., Герасименко І.М.

Для розгляду справи, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2016р., обрано колегію суддів у складі: ОСОБА_1 (головуючий, доповідач), ОСОБА_4, ОСОБА_5

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 29.08.2016р. справу прийнято до провадження вищезазначеною колегією суддів (а.с.64).

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбачений ст..96 ГПК України, не скористався; як не скористався правом участі в судовому засіданні, передбаченим ст.22 ГПК України; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази (поштові повідомлення а.с.61, 67).

Скаржник також не скористався правом участі в судовому засіданні, передбаченим ст.22 ГПК України; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.60).

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглядає апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами (а.с.75, 99 ГПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід скасувати на підставі п.1 ч.1 ст.104 ГПК України, з урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції, передбачених ст.103 ГПК України, виходячи з наступних підстав.

Згідно з матеріалами справи, 15.03.2015р. зі станції Кривий Торець Донецької залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс» здійснило відправлення вагонів №№ 56166762, 53530655, 62112065, 56219066, 57429854 навантажених кам'яним вугіллям згідно залізничної накладної № 50179365 на станцію Енергодар Придніпровської залізниці, одержувач ДТЕК «Запорізька ТЕС» (а.с.12).

При проходженні вагонів через станцію Енергодар Придніпровської залізниці, на підставі ст. 24 Статуту Залізниць України, залізницею проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вищевказаних вагонах не відповідає масі, вказаній відправником у накладних. Тобто, було виявлено різницю маси вантажу у спірних вагонах, а саме:

- у вагоні № 56166762 вказана в накладній маса вантажу складає 67000 кг, а фактична маса вантажу становить 62700 кг, що на 4300 кг менше, ніж зазначено у накладній; зазначений факт підтверджується комерційним актом РА № 006631/188 від 21.03.2015р., яким засвідчено, що при комерційному огляді у вагоні виявлено: навантаження навалом, на рівні бортів, марковано трьома подовжніми смугами; праворуч по ходу потяга над 2 люком виїмка довжиною 1,9 м, шириною 0,8 м, глибиною 0,4 м; у місці виїмки маркування порушено; двері, люка закриті; в технічному відношенні вагон справний; течі вантажу немає (а.с.13);

- у вагоні № 553530655 вказана у накладній маса вантажу складає 68400 кг, а фактично маса вантажу становить 64000 кг, що на 4400 кг менше, ніж вказано у накладній; зазначений факт підтверджений комерційним актом РА № 006632/189 від 21.03.2015р., в якому, засвідчено, що при комерційному огляді у вагоні виявлено: навантаження навалом, на рівні бортів, маркування трьома подовжніми смугами, праворуч по ходу потяга над 2, 3, 4 люками вздовж борту виїмка довжиною 3,0 м. шириною 2,0 м, глибиною 0, 8 м; у місці виїмки маркування порушено; двері люка закриті; течі вантажу немає; у технічному відношенні вагон справний (а.с.14);

- у вагоні № 62112065 вказана у накладній маса вантажу складає 67800 кг, а фактично маса вантажу становить 63900 кг, що на 3900 кг менше, ніж вказано у накладній; даний факт підтверджений комерційним актом РА № 006637/194 від 21.03.2015р., в якому засвідчено, що при комерційному огляді в вагоні виявлено: навантаження навалом, на рівні бортів, маркування трьома подовжніми смугами, праворуч по ходу потяга над 2, 3, 4 люками вздовж борту виїмка довжиною 4,5 м, шириною 0,8 м, глибиною 0,8 м; у місці виїмки маркування відсутнє; двері люка закриті; течі вантажу немає; в технічному відношенні вагон справний (а.с.15);

- у вагоні № 56219066 вказана у накладній маса вантажу складає 67200 кг, а фактично маса вантажу становить 63000 кг, що на 4200 кг менше, ніж зазначено у накладній; зазначений факт підтверджений комерційним актом РА № 006638/195 від 21.03.2015р., в якому засвідчено, що при комерційному огляді у вагоні виявлено: навантаження навалом, на рівні бортів, маркування трьома подовжніми смугами; праворуч по ходу потяга над 5, 6, 7 люками вздовж борту виїмка довжиною 5,0 м, шириною 0,8 м, глибиною 0,8 м; у місці виїмки маркування відсутнє; двері, люка закриті; течі вантажу немає; в технічному відношенні вагон справний (а.с.16);

- у вагоні № 57429854 вказана у накладній маса вантажу складає 67300 кг, а фактично маса вантажу становить 61800 кг, що на 5500 кг менше, ніж зазначено у накладній; даний факт підтверджений комерційним актом РА № 006640/197 від 21.03.2015р., в якому засвідчено, що при комерційному огляді у вагоні виявлено: навантаження навалом, на рівні бортів, вантаж маркований трьома подовжніми смугами; праворуч по ходу потяга над 2, 3, 4, 5, 6, 7 люками вздовж борту виїмка довжиною 9,5 м, шириною 0,4 м, глибиною 0,6 м; ліворуч по ходу потяга вздовж борту над 3, 4, 5, 6 люками виїмка довжиною 6,5 м, шириною 0,6 м, глибиною 0,8 м; в місцях виїмок маркування відсутнє; двері, люки закриті; течі вантажу немає; у технічному відношенні вагон справний (а.с.17).

Таким чином, вказаними комерційними актами встановлено, що при перевантаженні вагонів у статистичному режимі на справних 150 т вагонних електронно-тензометричних вагах виявилось:

- у вагоні № 56166762 маса брутто - 85300 кг., тара за документом - 22600 кг., нетто - 62 700 кг., що менше ніж зазначено в документі на 4300кг.;

- у вагоні № 53530655 маса брутто - 86000 кг., тара за документом - 22000 кг., маса нетто - 64 000 кг., що менше ніж зазначено в документі на 4400 кг.

- у вагоні № 62112065 маса брутто - 87400 кг., тара за документом - 23500 кг., маса нетто - 63 900 кг., що менше ніж зазначено в документі на 3900 кг.

- у вагоні № 56219066 маса брутто - 85500 кг., тара за документом - 22500 кг., маса нетто - 63 000 кг., що менше ніж зазначено в документі на 4200 кг.

- у вагоні № 57429854 маса брутто - 85500 кг., тара за документом - 23700 кг., маса нетто - 61 800 кг., що менше ніж зазначено в документі на 5500 кг.

Отже, відповідальна недостача вугілля з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення становить:

1) у вагоні № 56166762 маса нетто при відправлені складає 67000 кг: норма нестачі 67000 х 1 % = 670 кг; відповідальна нестача 4300 кг - 670 кг = 3630 кг х 1509, 89 грн. (ціна за тону з ПДВ згідно довідки); розмір нестачі складає 5480, 90 грн.;

2) у вагоні № 53530655 маса нетто при відправлені складає 68400 кг: норма нестачі 68400 х 1% = 684 кг; відповідальна нестача 4400 кг - 684 кг = 3716 кг х 1509, 89 грн. (ціна за тону з ПДВ згідно довідки); розмір нестачі складає 5610, 75 грн.

3) у вагоні № 62112065 маса нетто при відправлені складає 67800 кг: норма нестачі 67800 х 1 % = 678 кг; відповідальна нестача 3900 кг - 678 кг = 3222 кг х 1509, 89 грн. (ціна за тону з ПДВ згідно довідки); розмір нестачі складає 4864, 87 грн.;

4) у вагоні № 56219066 маса нетто при відправлені складає 67 200 кг: норма нестачі 67200 х 1 % = 672 кг; відповідальна нестача 4200 кг - 672 кг = 3528 кг х 1 509, 89 грн. (ціна за тону з ПДВ згідно довідки); розмір нестачі складає 5326, 89 грн.

5) у вагоні № 57429854 маса нетто при відправлені складає 67300 кг: норма нестачі 67300 х 1 % = 673 кг; відповідальна нестача 5500 кг - 673 кг = 4827 кг х 1509, 89 грн. (ціна за тону з ПДВ згідно довідки); розмір нестачі складає 7288, 24 грн.

В результаті виявленої недостачі ТОВ «Енергоімпекс» зазнав збитків у розмірі вартості сплаченої, але не отриманої продукції у сумі 28 571,65 грн.

23.05.2016р. позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 28571, 65 грн. збитків від втрати вантажу, посилаючись на те, що спірні вагони з кам'яним вугіллям були прийняті залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, тому в силу ст.110 Статуту залізниць України відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу, покладається на залізницю (а.с.3-7). При цьому, слід зазначити, що звернення позивача (вантажовідправника) з позовом було здійснено в зв`язку з передачею такого права від вантажоодержувача вантажовідправнику, що засвідчено у накладній № 50179365 (а.с.12, на звороті).

Отже, як встановлено судом першої інстанції, в результаті виявленої нестачі позивач зазнав збитків на суму 28 571,65 грн., що підтверджено комерційними актами №№ 006631/188, 006632/189, 006637/194, 006638/195, 006640/197 від 21.03.2015р.; датою встановлення обставин, що стали підставою подання позову обґрунтовано визначено дату складання відповідних комерційних актів 21.03.2015р. Проте застосування шестимісячного строку позовної давності до спірних відносин, про яке зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву (а.с.33-34), є таким, що суперечить нормам закону, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 113 Статуту залізниць України (далі Статут) за не збереження прийнятого до перевезення вантажу залізниця несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що нестача виникла з незалежних від неї причин.

Згідно підпункту «а» п. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Пунктом 115 Статуту встановлено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ч. 2 п. 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Пунктом 136 Статуту передбачено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Пунктом 134 Статуту встановлено, що претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців; зазначені терміни обчислюються: а) з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу; ж) з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення претензії, - в усіх інших випадках.

Частинами 1, 2, 3 ст. 314 ГК України встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини; у транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника; за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - у розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача вантажу сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало; перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Часинами 1-4 ст. 315 Господарського кодексу України регламентовано, що до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії; претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів; перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців; претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів; якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

На зазначені розбіжності в нормах права було вказано у Постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 19.04.2012р. по справі №3-22гс12 за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України від 29.11.2011р. у справі №10-26/166-10-4300 з питань неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права. Відповідно до вказаної постанови, Верховним судом України зазначено, що дійсно ст.136 Статуту залізниць України встановлено шестимісячний термін пред`явлення позовів до залізниць, який обчислюється відповідно до вимог ст.134 цього Статуту. Пунктом «а» ст.134 Статуту залізниць України передбачено, що претензії можуть бути заявлені з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу.

Водночас, згідно ч.ч.2, 3, 4 ст.315 ГК України, претензії до перевізника можуть пред`являтися протягом шести місяців. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців. Якщо заявлену перевізнику претензію, що випливає з договору перевезення вантажу, відхилено або відповідь на неї не одержано у строк, зазначений у частині третій цієї статті (в даному випадку три місяці), заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Отже, Верховний суд України, зазначив, що вказаною правовою нормою по-іншому, ніж Статутом залізниць України, розраховується початок перебігу строку позовної давності.

Так, ч.5 ст.307 Господарського кодексу України України, яка кореспондується із ч.4 ст.909, ч.1 ст.920 Цивільного кодексу України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Тобто, ст.315 Господарського кодексу України і ст.ст.134, 136, 137 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності у позовах про відшкодування збитків (вартості нестачі вантажу), що виникають із залізничних перевезень.

Статут залізниць України було затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року №457, і останні зміни в нього вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2002 року №1973.

Тоді як Господарський кодекс України, який за своєю правовою природою є законом України, був прийнятий Верховною Радою України 16 січня 2003 року за №436-IV і набув чинності з 1 січня 2004 року. Крім того, у прикінцевих положеннях Господарського кодексу України законодавець зобов`язав Кабінет Міністрів України привести свої нормативні акти (у тому числі і Статут залізниць України, оскільки він суперечить ГК України) у відповідність до норм Господарського кодексу України, а тоді вже застосовувати ці норми поряд з нормами ГК України, що Кабінетом Міністрів України зроблено не було.

Отже, за висновком Верховного суду України, викладеним в постанові від 19.04.2012р., застосуванню щодо перебігу строків позовної давності у спорах з перевізником слід дотримуватись норм Господарського кодексу України, доки не внесені відповідні зміни до Статуту залізниць України. Зазначений висновок Верховного Суду України відповідно до ст.111-28 ГПК України є обов`язковим для застосування всіма судами України.

Зазначене також відображено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» відповідно до п.п.4.7.1 п.4.7 якої, у визначенні перебігу позовної давності за позовами до перевізників, що випливають з договорів перевезення вантажів, слід враховувати таке: якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред'явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (ч.4 ст.315 ГК України). Однак, оскільки дотримання претензійного порядку не є обов'язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку її розгляду (ч.2, 3 ст.315 ГК України), незалежно від того, чи пред'являлася відповідна претензія до перевізника.

Враховуючи, що датою встановлення обставин, які стали підставою для звернення ТОВ «Енергоімпекс» до господарського суду з позовом, судом першої інстанцій вірно визначено дати комерційних актів (21.03.2015р.), початком перебігу строку позовної давності щодо обставин за актами від 21.03.2015р. слід вважати 21.12.2015р. (шість місяців від 21.03.2015р. для пред`явлення претензії до перевізника + три місяці на надання відповіді на зазначену претензію перевізником); позивач з претензією до перевізника (відповідача) не звертався, докази протилежного відсутні в матеріалах справи, отже, кінцевим строком перебігу позовної давності у даній справі згідно з ч.4 ст.315 ГК України слід вважати 21.06.2016р. (шість місяців з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді); а ТОВ «Енергоімпекс» подало позов до господарського суду Дніпропетровської області 23.05.2016р. (згідно штемпелю господарського суду на першому аркуші позовної заяви - а.с.3), тобто, в межах встановленого чинним законодавством України строку позовної давності, то господарським судом зроблений помилковий висновок щодо пропуску позивачем строку позовної давності та, як наслідок, наявність правових підстав для відмови в позові.

Таким чином, доводи позивача, викладені у позовній заяві та апеляційній скарзі є обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, отже такими, що підлягають задоволенню.

Щодо посилань господарського суду на Постанову Верховного Суду України від 16.05.2006р. у справі № 17/160, якою підтверджене застосування шестимісячного строку для пред`явлення позову до перевізника відповідно до п.п.134, 136 Статуту залізниць України, то вони є помилковими, оскільки Верховним Судом України був зроблений інший висновок зі спірного питання у постанові від 19.04.2012р. по справі №3-22гс12, яка винесена за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України від 29.11.2011р. у справі № 10-26/166-10-4300 з питань неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права.

За цих обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні господарського суду від 07.07.2016р. не відповідають вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, а доводи, наведені в апеляційній скарзі є підставою для скасування судового рішення та прийняття нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс», м. Селидове, Донецька область задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2016 року у справі № 904/4160/16 - скасувати.

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», м. Дніпропетровськ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс», м. Селидове, Донецька область 28 571,65 грн. збитків, 1378 грн. судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», м. Дніпропетровськ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс», м. Селидове, Донецька область 1515,80 грн. судового збору, сплачених за подачу апеляційної скарги.

Видачу відповідних наказів згідно зі ст.ст.116-117 ГПК України доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Справу повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя О.В. Джихур

Суддя Г.К. Дмитренко