РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2016Справа №910/14459/16

За позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"
доПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"
простягнення 29033,37 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін:

від позивачане з'явився
від відповідачане з'явився
Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" 29033,37 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №111/14-Тз/Дн від 03.03.2014 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/1456990, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків в межах фактичних затрат - у розмірі 29033,37 грн. покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/14459/16 та призначено розгляд справи на 07.09.2016.

В судове засідання 07.09.2016 представник позивача не з'явився. 02.09.2016 через канцелярію Господарського суду міста Києва позивач подав клопотання про розгляд справи без участі його представника у судовому засіданні, заявлені позовні вимоги підтримав.

В судове засідання 07.09.2016 представник відповідача не з'явився. 05.09.2016 відповідач надав через канцелярію Господарського суду міста Києва відзив на позов, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували вину заподіювача шкоди, як однієї із підстав для настання цивільно-правової відповідальності особи, відповідальність якої застрахована відповідачем за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/1456990.

Відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2014 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №111/14-Тз/Дн (надалі - договір), згідно з умовами якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню, автомобіля Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_1.

24.03.2014 на перетині пр. Київський та пр. Партизанський в м. Донецьк сталася ДТП, за участю автомобіля Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно висновку ТОВ "Експертно-консалтінгове бюро" №73/04 від 08.04.2014 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_1, вбачається, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_1 складає 24833,57 грн.

Відповідно до рахунку-фактури ТОВ "Богдан-Авто Донецьк" №ДН-0004312 від 10.04.2014 вартість ремонту автомобіля Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_1, становить 23940,38 грн., а згідно рахунку - фактури №ДН-0005078 від 13.06.2014 - 5971,99 грн.

Відповідно до складеного позивачем страхового акту №111/14-Тз/Дн-1 від 27.05.2014 і розрахунку до нього, розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, склав 23061,38 грн., а відповідно до страхового акту №111/14-Тз/Дн-1 від 03.07.2014 і розрахунку до нього, розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, склав 5971,99 грн.

Згідно листа ПАТ "Дельта банк" за вих.№05-2142081 від 15.05.2014, останнє не заперечувало проти виплати страхового відшкодування по страховому випадку, який стався 24.03.2014 з автомобілем Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_1 шляхом перерахування на рахунок відповідної станції технічного обслуговування.

Враховуючи зазначене, позивач на виконання умов договору виплатив 30.05.2014 страхове відшкодування в сумі 23061,38 грн. на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Богдан-Авто Донецьк", що підтверджується платіжним дорученням від 30.05.2014, а 03.07.2014 виплатив страхове відшкодування у розмірі 5971,99 грн., що підтверджується платіжним дорученням №14316 від 30.05.2014, а всього на загальну суму 29033,37 грн.

Відповідно до довідки УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області від 05.11.2015, зазначена ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 13.1 Правил дорожнього руху України, про що складений відповідний протокол про адміністративне правопорушення. При цьому, у вказаній довідці зазначено про направлення адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_3 до Центрально-міського районного суду м. Горлівка в Донецькій області, яким винесено постанову (інформація у вказаній базі щодо №, серії постанови відсутня) про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_3 та накладення штрафу у розмірі 340,00 грн.

Згідно листа Слов'янського міськрайонного суду Донецької області за вих.№43699/15 від 04.12.2015 суд повідомив позивача про те, що не має можливості надати постанову Центрально-міського районного суду м. Горлівка в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, у зв'язку з тим, що приміщення вказаного суду розташовано на окупованій території та захоплено незаконними озброєними формуваннями.

Така постанова відсутня і в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Як стверджує позивач, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2, станом на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/1456990.

Вказаним договором (полісом) №АС/1456990 передбачено, що франшиза становить 00,00 грн., а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50000,00 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що з огляду на вищевказані положення законодавства після виплати страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток в межах фактичних затрат, а тому вказує на наявність підстав для стягнення на його користь збитків у розмірі 29033,37 грн., що становлять суму страхового відшкодування, сплаченого позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №111/14-Тз/Дн від 03.03.2014.

Частинами 1,2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Згідно положень п. 2 Роз'яснення Вищого господарського суду України від 01.04.1994 № 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою, а п. 4 цього ж роз'яснення вказано, що питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів, рішення господарського суду не може обґрунтовуватись тільки довідкою органу ДАІ або постановою про відмову у порушенні кримінальної справи.

Статтею 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що постанови по справам про адміністративні правопорушення щодо порушень правил дорожнього руху приймаються суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого, як особи, яка експлуатує автомобіль ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2, була застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) № АС/1456990 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50000,00 грн., франшиза - 00,00 грн.) приймав участь у спірній ДТП, однак будь-яких належних та допустимих в розумінні ст.34 ГПК України доказів, які б підтверджували встановлення вини цієї особи та притягнення її до адміністративної відповідальності, як то постанова районного суду або матеріали слідчих органів по ДТП в матеріалах справи відсутні.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відтак, за недоведеності належними та допустимими засобами доказування протиправної поведінки і вини громадянина ОСОБА_3 у скоєнні ДТП та вчинення ним адміністративного правопорушення у вигляді порушення Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження застрахованого позивачем автомобіля, та враховуючи, що висновок про наявність вини не може ґрунтуватися лише на довідці УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області від 05.11.2015, суд не вбачає підстав для покладення обов'язку на відповідача відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП (виплатити страхове відшкодування), і в задоволенні позовних вимог відмовляє в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відмовою в позові, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.09.2016

Суддя Ю.М. Смирнова