ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2016р. Справа№ 914/2085/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Промбізнес, м. Київ

до відповідача: Державного підприємства Львівський бронетанковий завод, м. Львів

про стягнення 346 527, 63 грн.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники

від позивача: не з»явився

від відповідача: ОСОБА_1 - представник

Розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Промбізнес до Державного підприємства Львівський бронетанковий завод про стягнення 346 527, 63 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.08.2016 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.08.2016 р.

Представник позивача в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві та усних поясненнях. 12.09.2016 р. від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги щодо основного боргу не заперечив, подав клопотання про відстрочення виконання рішення на 6 місяці та про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення пені. Вказане клопотання прийняте судом до розгляду.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім Промбізнес (надалі - позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Державного підприємства Львівський бронетанковий завод (надалі - відповідач) про стягнення 346 527, 63 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 28.01.2013 р. між ним та відповідачем був укладений договір поставки № 11 (надалі-договір), відповідно до умов якого позивач зобовязується передати (поставити), а відповідач зобовязується прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п. 3.1 договору, передача товару від позивача до відповідача здійснюється за видатково-прибутковою накладною, в якій сторони зазначають найменування товару, що постачається, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну товару та загальну вартість товару, що постачається. Дата, вказана відповідачем у видатково-прибутковій накладній про прийняття товару є датою поставки товару позивачем.

Разом з видатково-прибутковою накладною позивач передає відповідачу рахунок-фактуру на оплату поставленої партії товару, строк дії якої обмежується строком встановленим у цьому договорі для оплати поставленого товару відповідачем.

Пунктом 2.6 договору передбачено, що відповідач зобов»язаний оплатити товар у розмірі суми поставки, зазначеній у накладній, не пізніше 3 (трьох) робочих днів з моменту поставки.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 814 817, 88 грн.

Відповідач поставлений позивачем товар оплатив частково в розмірі 574 782, 20 грн., у зв»язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 240 035, 68 грн.

02.02.2016 р. позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій просив останнього виконати зобов»язання з оплати отриманого товару. У відповідь на отриману від позивача претензію, відповідач гарантував погашення заборгованості до кінця березня 2016 р., однак вказана заборгованість залишилася не погашеною.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь основний борг в розмірі 240 035, 68 грн.

Крім стягнення основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача, згідно з п.5.5 договору, пеню у розмірі 81 610, 55 грн. та відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в розмірі 17 767, 00 грн. і 3 % річних в розмірі 7 114, 40 грн.

В судових засіданнях представник відповідача подав клопотання про відстрочення виконання рішення на 6 місяці та про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково виходячи із наступних мотивів.

Відповідно до статті ст. 526 ЦК України, 193 Господарського кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, 28.01.2013 р. між сторонами був укладений договір поставки № 11, відповідно до умов якого позивач зобовязується передати (поставити), а відповідач зобовязується прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п. 3.1 договору, передача товару від позивача до відповідача здійснюється за видатково-прибутковою накладною, в якій сторони зазначають найменування товару, що постачається, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну товару та загальну вартість товару, що постачається. Дата, вказана відповідачем у видатково-прибутковій накладній про прийняття товару є датою поставки товару позивачем.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.6 договору передбачено, що відповідач зобовязаний оплатити товар у розмірі суми поставки, зазначеній у накладній, не пізніше 3 (трьох) робочих днів з моменту поставки.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 814 817, 88 грн., що підтверджується накладними, копії яких долучені до матеріалів справи.

Відповідачем поставлений позивачем товар був оплачений частково, в розмірі 574 782, 20 грн., у звязку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 240 035, 68 грн., що підтверджується актом звірки розрахунків станом на 26.08.2016 р., підписаним керівниками сторін.

Приписами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Зважаючи на те, що представник відповідача доказів повного погашення заборгованості за поставлений йому позивачем товар не представив, тому позовні вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 240 035, 68 грн. підлягають до задоволення.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

На підставі вказаної статті позивачем було нараховано відповідачу 3% річних у розмірі 7 114, 40 грн. та інфляційні втрати в розмірі 17 767, 00 грн. В частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат суд вважає, що при їх розрахунку позивачем допущено арифметичні помилки, тому стягненню з відповідача підлягають 3% річних в розмірі 6 710, 75 грн. та інфляційні втрати в розмірі 17 745, 85 грн.

Відповідно до п. 5.5 договору, за порушення грошових зобовязань за цим договором, винна сторона сплачує постраждалій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період припущення порушення винною стороною, від суми невиконаного грошового зобовязання за кожний день порушення виконання.

Позивачем була нарахована відповідачу пеня в розмірі 81 610, 55 грн.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За невчасну оплату поставленого позивачем товару згідно, зокрема, накладної від 30.06.2015 р. № 0517 (строк оплати був до 04.07.2015 р.) позивачем була нарахована відповідачу пеня в загальному розмірі 14 312, 20 грн. Однак вимога позивача про стягнення пені за несвоєчасну оплату вказаної накладної заявлена ним частково з пропуском строку позовної давності, оскільки позовна заява була надіслана до суду 03.08.2016 р.

Таким чином, зважаючи на заяву представника відповідача про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 71 268, 53 грн.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір покладається на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд приймаючи рішення має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Розглянувши заяву відповідача про відстрочку виконання рішення на шість місяців, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні вказаної заяви слід відмовити. При цьому суд виходить із того, що відповідач не обґрунтував належними та допустими доказами винятковості обставин, що ускладнюють виконання рішення суду та не надав жодних доказів в підтвердження важкого фінансового становища. Разом з тим, суд зауважує, що відповідач не позбавлений права звернутися до суду із клопотанням про відстрочку виконання рішення в порядку, передбаченому статтею 121 ГПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд ,-

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» (79031, м. Львів, вул. Стрийська, 73, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Промбізнес» (01011, м. Київ, вул. Рибальська, 13, ) суму в розмірі 340 797, 22 грн., з яких:

- 240 035, 68 грн. основного боргу;

- 6 710, 75 грн. 3 % річних;

- 17 745, 85 грн. інфляційних втрат;

- 71 268, 53 грн. - пені;

- 5 036, 41 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати відповідно ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 16.09.2016 року.

Суддя Манюк П.Т.