РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2016Справа № 923/668/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Геліос-1"

до Товарної біржі "Українська універсальна товарна біржа"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно Каховської міської ради Херсонської області

про визнання договору укладеним, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Дунаєв Д.В. (представник за довіреністю від 16.02.2016р.);

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи: не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Геліос-1" (позивач) звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Товарної біржі "Українська універсальна товарна біржа" (відповідач), яким просить:

- визнати укладеним договір купівлі-продажу нерухомого майна на біржовому аукціоні: Майстерні (Літ. М, М1) загальною площею 476,6 кв. м та прохідної (Літ. Н) загальною площею 8,7 кв. м, між товариством з обмеженою відповідальністю "Геліос-1" та державним підприємством "Спеціалізована пересувна механізована колона -560", розташованого за адресою: м. Нова Каховка, Херсонської області, АДРЕСА_1;

- зобов'язати Відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно Каховської міської ради Херсонської області провести державну реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю "Геліос-1" на нерухоме майно: Майстерню (Літ. М, М1) загальною площею 476,6 кв. м та прохідну (Літ. Н) загальною площею 8,7 кв. м, розташованого за адресою: м. Нова Каховка Херсонської області АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.12.2008р. на цільовому аукціоні, який проводив відповідач було виставлено на реалізацію майно, яке належало Державному підприємству «Спеціалізована пересувна механізована колона - 560». Переможцем вказаного аукціону було визнано позивача, що підтверджується протоколом №1/241208 від 24.12.2008р. та встановлено загальну вартість майна, придбаного позивачем в сумі 153 381,00 грн.

Як зазначає позивач, ним було перераховано на розрахунковий рахунок відповідача вказані вище грошові кошти, проте звернувшись до відповідача з проханням надати біржову угоду та зареєструвати її у відповідності до норм чинного законодавства України позивач відповіді від відповідача не отримав, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, явку свого представника в судові засідання не забезпечив, про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 19.07.2016р. залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно Каховської міської ради Херсонської області та направлено матеріали справи №923/668/16 за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 26.07.2016р. справу №923/668/16 передано на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2016р. справу №923/668/16 прийнято до свого провадження суддею Морозовим С.М. та призначено її до розгляду на 16.08.2016р.

02.08.2016р. до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання третьої особи про розгляд справи за відсутності її представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2016р. у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, розгляд справи відкладено до 13.09.2016р.

В судове засідання 13.09.2016р. представник відповідача повторно не з'явився.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача та третьої особи, належним чином повідомлених про час та місце судового засідання, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 13 вересня 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.12.2008р. на цільовому аукціоні через брокерську контору ПП ОСОБА_1, який проводив відповідач було виставлено майно на підставі заявки на реалізацію від 31 жовтня 2008 року, договору про надання посередницьких послуг брокерської контори від 31 жовтня 2008 року та угоди-доручення від 31 жовтня 2008 року, яке належить Державному підприємству «Спеціалізована пересувна механізована колона - 560», зокрема, лот № 1 Майстерня (Літ. М,М1) загальна площа 476,6 м2 та Лот № 2 Прохідна (Літ Н) загальна площа 8,7 м2, розташованого за адресою: м. Нова Каховка Херсонської області АДРЕСА_1.

Позивачем задля забезпечення участі у проведенні аукціону було перераховано відповідачу суму гарантійного внеску в розмірі 16 021,30 грн., що підтверджується доданою до матеріалів справи копією платіжного доручення №93 від 23.12.2008р.

Як вбачається з протоколу №1/241208 цільового аукціону, проведеного на ТБ «Українська універсальна товарна біржа» від 24.12.2008р. переможцем вказаного аукціону (покупцем) було визнано позивача та встановлено загальну вартість майна, придбаного позивачем в сумі 153 381,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підставі платіжного доручення №3237 від 06.02.2009р. було перераховано Державному підприємству «Спеціалізована пересувна механізована колона - 560» грошові кошти в розмірі 55 912,00 грн.

Також, між сторонами було підписано та скріплено печатками акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого сторони домовились про те, що ДП «Спеціалізована пересувна механізована колона - 560» на підставі протоколу №1/241208 цільового аукціону, проведеного на ТБ «Українська універсальна товарна біржа» від 24.12.2008р. продало, а позивач придбав у свою власність об'єкти нерухомості, які розташовані за адресою: м. Нова Каховка, Херсонської області, АДРЕСА_1. а саме: Майстерня (Літ. М, М1) загальною площею 476,6 кв. м. та прохідна (Літ. Н) загальною площею 8,7 кв. м. на 71 245,90 грн. та сума перерахованих грошових коштів відповідачем у розмірі 71 933,30 грн. є повним розрахунком за нерухоме майно, яке не є заставленим та за частину іншого майна.

Відповідно до наявного в матеріалах справи акту прийому-передачі від 17.03.2009р. ДП «Спеціалізована пересувна механізована колона - 560» передало, а позивач прийняв у свою власність об'єкти нерухомості, які розташовані за адресою: м. Нова Каховка, Херсонської області, АДРЕСА_1, а саме, Майстерня (Літ. М, М1) загальною площею 476,6 кв. м та прохідна (Літ. Н) загальною площею 8,7 кв. м.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 29709130 від 23.05.2016р. у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності на вказане нерухоме майно.

Як зазначає позивач, звернувшись до відповідача з проханням надати біржову угоду та зареєструвати її у відповідності до норм чинного законодавства України, відповіді від відповідача позивачем не отримано та оскільки останнім була здійснена оплата вартості майна та його фактичне прийняття від ДП «Спеціалізована пересувна механізована колона - 560», такий правочин (договір купівлі-продажу), на думку позивача, може бути визнаний судом укладеним.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору.

Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ст.16 ЦК України).

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу, якою визначені межі здійснення цивільних прав. Ч.1 ст.13 визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Вимоги до письмової форми правочину встановлені ст.207 ЦК України, згідно із якою правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. Правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України).

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України), та є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ст.640 ЦК України). Стаття 641 Цивільного кодексу України встановлює, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, відповідно до статті 642 Цивільного кодексу України, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше (ст.180 ГК України).

Статтею 181 Господарського кодексу України визначений загальний порядок укладання господарських договорів, відповідно до якого господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Відповідно до ст. 1 закону України «Про товарну біржу» товарна біржа є організацією, що об'єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних з ним торговельних операцій. Діяльність товарної біржі здійснюється відповідно до цього Закону та чинного законодавства України, статуту біржі, правил біржової торгівлі та біржового арбітражу.

Згідно ст. 15 названого закону біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Позивачем не надано до матеріалів справи біржової угоди, укладеної за наслідками проведення аукціону з продажу нерухомого майна на ТБ "Українська універсальна товарна біржа" від 24.12.2008р., доказів її реєстрації на біржі, а також доказів на підтвердження звернення до відповідача з проханням надати біржову угоду та зареєструвати її у встановленому законом порядку, в тому числі й на виконання вимог ухвали суду.

Суд також критично відноситься до наданих до матеріалів справи доказів на підтвердження оплати вартості придбаного на аукціоні майна, що мав місце 24.12.2008р. у м. Херсоні.

Так, згідно протоколу №1/241208 цільового аукціону, проведеного на ТБ «Українська універсальна товарна біржа» від 24.12.2008р. вартість придбаного позивачем майна становить 153 381,80 грн. Учасники аукціону домовились, що вказані кошти повинні бути перераховані відповідачу на р/рахунок 260079653 в АППБ «Аваль» в м. Херсоні МФО 352093, .

Як про те було зазначено вище, позивачем було перераховано відповідачу суму гарантійного внеску в розмірі 16 021,30 грн. (платіжне доручення №93 від 23.12.2008р.), яка зараховується в суму вартості майна, проте сума коштів в розмірі 55 912,00 грн. відповідно до платіжного доручення №3237 від 06.02.2009р. була перерахована на рахунок ДП «Спеціалізована пересувна механізована колона - 560».

Таким чином, позивачем не надано до матеріалів справи належних доказів на підтвердження оплати вартості придбаного нерухомого майна на рахунок відповідача, вказаний у протоколі №1/241208 від 24.12.2008р.

У відповідності до ст. 17 закону правила біржової торгівлі розробляються відповідно до чинного законодавства і є основним документом, що регламентує порядок здійснення біржових операцій, ведення біржової торгівлі та розв'язання спорів з цих питань.

Правила біржової торгівлі затверджуються загальними зборами членів товарної біржі або органом, ними уповноваженим. У правилах біржової торгівлі визначається: строк та місце проведення біржових операцій; склад учасників біржових торгів і сукупність вимог, що ставляться до них; порядок здійснення та реєстрації біржових операцій; порядок визначення та розмір плати за користування послугами біржі; відповідальність учасників та працівників біржі за невиконання або неналежне виконання правил біржової торгівлі; інші положення, встановлені органами управління біржі.

Учасниками судового процесу не надано до матеріалів справи, в тому числі й на виконання вимог ухвали суду правил біржової торгівлі на ТБ "Українська універсальна товарна біржа" з яких можна було б дійти висновку щодо порядку здійснення та реєстрації вказаної біржової операції, укладення угоди між позивачем та ДП «Спеціалізована пересувна механізована колона - 560».

Додані позивачем до матеріалів справи докази на підтвердження передачі нерухомого майна відповідачу, а саме копії акту звірки взаємних розрахунків без номеру за 2009р., накладної №1 від 17.03.2009р. та акту прийому-передачі від 17.03.2009р. відповідно до ст. 34 ГПК України та п. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не входять до предмета доказування в даній справі та можуть свідчити лише про перехід до позивача права користування вказаними об'єктами нерухомості у непередбачений законом спосіб.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині визнання укладеним договору купівлі-продажу нерухомого майна на біржовому аукціоні є необґрунтованими та недоведеними.

Щодо вимог позивача в частині зобов'язання третьої особи провести державну реєстрацію права власності позивача на нерухоме майно, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До складу учасників судового процесу входять: сторони, треті особи, прокурор, інші особи, які беруть участь у процесі у випадках, передбачених цим Кодексом. (ст. 18 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач. Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Таким чином, позовна вимога може бути пред'явлена лише до відповідача в справі.

Враховуючи, що Відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно Каховської міської ради Херсонської області має процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та за відсутності відповідного клопотання від учасників судового процесу щодо залучення вказаної особи до участі в справі в якості іншого відповідача, позовні вимоги в частині зобов'язання третьої особи провести державну реєстрацію права власності позивача на нерухоме майно задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №923/668/16 позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судовий збір в розмірі 1 378,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.09.2016р.

Суддя С.М. Морозов