ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"09" вересня 2016 р. Справа № 911/2877/16

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши позовну заяву фізичної особи ОСОБА_1 до Уповноважної особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію (ліквідатор) Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення та зобовязання вчинити певні дії

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою (вх. №2973/16 від 06.09.2016) до Уповноважної особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію (ліквідатор) Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» ОСОБА_2 з вимогами визнати незаконним та скасувати наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства РАДИКАЛ БАНК ОСОБА_2 №204 від 09.11.2015 про визнання правочинів нікчемними, а саме в частині визнання нікчемною трансакції Публічного акціонерного товариства РАДИКАЛ БАНК щодо перерахування на користь ОСОБА_1 грошової суми з призначенням платежу поповнення поточного рахунку власними коштами на суму 200 000,00 грн, дата вчинення трансакції 09.07.2015 та зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства РАДИКАЛ БАНК ОСОБА_2 надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію в частині збільшення кількості вкладників шляхом доповнення списку вкладником Публічного акціонерного товариства РАДИКАЛ БАНК ОСОБА_1, який має право на відшкодування коштів за банківським вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі договору банківського рахунку № 18106/П-1 -980 від 09.07.2015.

Розглянувши матеріали зазначеної позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову в її прийнятті на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Згідно п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського сулу України від 26.12.2011 №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції передбачено, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо спір непідвідомчий господарському суду, зокрема, коли його вирішення законодавством України віднесено до компетенції іншого органу або заява взагалі не підлягає розглядові в судовому порядку.

Згідно ст. 54 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" рішення, що приймаються відповідно до цьогоЗакону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 р. "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" якщо в законодавчому акті підвідомчість спорів визначена альтернативно: суду чи господарському суду, або зазначено, що спір вирішується в судовому порядку, господарському суду слід виходити з суб'єктного складу учасників спору та характеру спірних правовідносин.

Приписами ст. 22 Закону України Про судоустрій і статус суддів передбачено, що місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності.

Частиною 1 ст. 12 ГПК України унормовано, що господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Згідно ст. 21 ГПК України визначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені в ст.1 цього Кодексу.

Статтею 1 ГПК України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Зазначені особи мають право бути позивачами і відповідачами в суді.

Таким чином, справи, де позивачем і/або відповідачем є не юридична особа не підвідомчі господарським судам за правиламиГосподарського процесуального кодексу України.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності. (частина 2 статті 1 ГПК України).

Відповідно до положень п. 4 ст. 12 ГПК України господарським судам, зокрема, підвідомчі справи за участю фізичних осіб, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Згідно з ст. 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Відповідно до п. п. 1, 3.2. постанови пленуму Вищого господарського сулу України від 24.10.2011 №10 Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (стаття 12 ГПК України).

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з:

- приватизацією державного та комунального майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду), в тому числі спори про визнання недійсними відповідних актів органів місцевого самоврядування та органів приватизації, а також спори зі справ, що виникають з корпоративних відносин.

З огляду на приписи частини другої статті 1 та статті 12 ГПК України зазначені справи підвідомчі господарським судам і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Як слідує зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовною заявою про визнання незаконним наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів та зобовязання вчинити певні дії.

Беручи до уваги наведені нормативні приписи, виходячи з аналізу суб'єктного складу та характеру правовідносин, позовні вимоги ОСОБА_1 як фізичної особи, яка не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності, не підлягають розгляду в господарських судах України, оскільки фізична особа не може виступати стороною у процесі, який розглядається в порядку господарського судочинства, так як даний спір не відноситься ані до категорії справ, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів щодо приватизації майна, а ні до справ пов'язаних з корпоративними відносинами.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для відмови у прийняття позовної заяви ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що заявник не позбавлений права звернутися з цією позовною заявою до місцевого загального суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1, 12, п. 1 ч. 1 ст. 62, 86 ГПК України, суд

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у прийнятті позовної заяви до (вх. №2973/16 від 06.09.2016) до Уповноважної особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію (ліквідатор) Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії.

Суддя В.М. Антонова