КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2016 р. Справа№ 910/33123/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Карась В.В. (довіреність від 11.01.2016 № б/н);

від відповідача: Риков О.О. (довіреність від 19.04.2016 № 56);

розглянувши матеріали апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна"

на рішення господарського суду міста Києва від 09.03.2016

у справі № 910/33123/15 (суддя Демидов В.О.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна"

до приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про відшкодування шкоди у розмірі 49 500,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.03.2016 у справі № 910/33123/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення господарського суду міста Києва від 09.03.2016 у справі № 910/33123/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним дослідженням доказів та невірною їх оцінкою. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що виплата страхового відшкодування була проведена на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту від 16.12.2014 за № 3014/261/000363, а не за № 3014/269/000363, що підтверджується додатковим договором від 17.12.2014 до договору добровільного страхування наземного транспорту № 3014/269/000363 від 16.12.2014 про зміну окремих положень договору, наданого до суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2016 апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" прийнято до провадження та призначено до розгляду за участю уповноважених представників.

Розгляд справи № 910/33123/15 неодноразово відкладався, склад колегії суддів змінювався.

03.08.2016 представником відповідача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" зазначило, що не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить відмовити в її задоволенні.

Представники позивача у судових засіданнях підтримали доводи, викладені у апеляційній скарзі, просили її задовольнити, представник відповідача проти доводів, викладених позивачем у апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом міста Києва та підтверджується матеріалами справи, 16.12.2014 між публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Універсальна" та ОСОБА_4 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №3014/269/000363. Копія вказаного договору, примірник якого додано до матеріалів позовної заяви, не містить інформації стосовно марки застрахованого автомобіля, реєстраційного номеру, номеру кузову, кольору, дати випуску, інформації стосовно страхового тарифу та страхового платежу тощо.

У подальшому на виконання вимог господарського суду міста Києва позивачем надано заповнену копію договору добровільного страхування наземного транспорту №3014/269/000363 від 16.12.2014, та зазначено, що при укладені цього договору в одному з екземплярів страхувальником не були заповнені усі поля, і механічно позивачем такий договір було долучено до страхової справи, проте, при зверненні страхувальника при настанні страхового випадку цей недолік було усунено та договір було дооформлено належним чином в двох екземплярах. Із вказаного екземпляру договору добровільного страхування наземного транспорту №3014/269/000363 від 16.12.2014 вбачається, що його предметом є майнова відповідальність за пошкодження транспортного засобу "Nissan", д.н.з. НОМЕР_1.

Підпунктом А.1 п. 2.2 договору страхування визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП.

Також у договорі страхування зазначено, що вигодонабувачем є особа, визначена згідно із законом.

Строк дії договору страхування - з 16.12.2014 по 15.12.2015 (п.1.13 договору).

Як доказ сплати страхувальником страхового платежу за вказаним договором позивачем надано банківську виписку, з якої вбачається, що 17.12.2014 ОСОБА_4 здійснено страховий платіж на рахунок позивача у розмірі 11 745,00 грн. Проте, вказаний платіж здійснено за договором страхування №3014/261/000363.

31.01.2015 о 10 год. 18 хв. на вул. Васильківська, 7/7 в м. Києві водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем Suzuki, д.н.з. НОМЕР_2, не втримав безпечну дистанцію, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Nissan, д.н.з. НОМЕР_1, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, чим порушив п.п. 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

У результаті ДТП автомобіль Nissan, д.н.з. НОМЕР_1, було пошкоджено, що підтверджується розширеною довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 57086653, виданою ВДАІ Голосіївського РУ ГУМВСУ в м. Києві.

ДТП відбулась внаслідок порушенням водієм ОСОБА_5 п.п. 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, в результаті чого останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, про що зазначено в Постанові Голосіївського районного суду м. Києва від 19.02.2015 у справі №752/1996/15-п (копія знаходиться в матеріалах справи).

У матеріалах справи міститься заява від 03.02.2015 на виплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 3014/269/000363 від 16.12.2014, відповідно до якої страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у вигляді ДТП, та просив виплатити страхове відшкодування на рахунок ТОВ "Кий АВТО".

Відповідно до звіту № 46/03/15 від 12.03.2015, складеного оцінювачем ОСОБА_6 (сертифікат НОМЕР_3 суб'єкта оціночної діяльності від 08.12.2014, дійсний до 08.12.2017), вартість відновлювального ремонту автомобілю Nissan, д.н.з. НОМЕР_1, завданого ДТП складає 64 642,85 грн.

Згідно рахунку-фактури №15040736 від 07.04.2015, виставленого ТОВ "Кий АВТО ХОЛДИНГ", відновлювальний ремонт пошкодження транспортного засобу "Nissan", д.н.з. НОМЕР_1, склав 56 049,16 грн. з ПДВ.

Страховим актом № 13383/1 та розрахунком суми страхового відшкодування, здійсненого за договором страхування №3014/261/000363, підтверджується, що позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу "Nissan", д.н.з. НОМЕР_1, в розмірі 54 699,16 грн.

Відтак, позивачем на виконання саме умов договору №3014/261/000363 та відповідно до страхового акта № 13383/1 та наказу №13383/1/1 була здійснена виплата страхового відшкодування на рахунок ТОВ "Кий АВТО ХОЛДИНГ" в розмірі 54 699,16 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 77756 від 08.04.2015.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 18.08.2015 про виплату страхового відшкодування відповідно до договору страхування № 3014/261/000363 у сумі 54 966,16 грн., отриману представником відповідача 21.08.2015. Проте, зазначена заява залишена відповідачем без виконання, що і стало підставою для звернення позивача з вимогою до приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди у розмірі 49 500,00 грн.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

За змістом положень частини 1 статті 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Статтею 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі за текстом - Закон) передбачено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

У відповідності до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що ним на виконання умов договору № 3014/261/000363 та відповідно до страхового акта № 13383/1 і наказу №13383/1/1 (розрахунок за якими здійснено на підставі договору № 3014/261/000363) була здійснена виплата страхового відшкодування в розмірі 54 699,16 грн.

З огляду на вказане, страхове відшкодування було здійснено позивачем на підставі договору №3014/261/000363.

У той же час до матеріалів справи позивачем не додано договір добровільного страхування № 3014/261/000363, а додано договір добровільного страхування № 3014/269/000363, який, крім іншого, частково не було заповнено.

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України, викладених у п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст.ст. 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва за наявності визначених законом підтсав дійшов вірного висновку, з яким погоджується Київський апеляційний господарський суд стосовно того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог щодо виникнення у нього зобов'язальних відносин за договором №3014/269/000363, як і не доведено наявність підстав для відшкодування відповідачем шкоди в порядку регресу за договором №3014/261/000363, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З приводу долученого до матеріалів справи в суді апеляційної інстанції додаткового договору № 1 від 17.12.2014 до договору добровільного страхування наземного транспорту № 3014/269/000363 від 16.12.2014 про зміну окремих положень договору, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. П. 9 постанови ВГСУ від 17.05.2011 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України» визначено, що обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із ч. 1 ст. 101 ГПК України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що апелянтом жодним чином не обґрунтовано неможливість подання вказаного доказу до суду першої інстанції.

Крім того, додатковий договір № 1 до договору добровільного страхування наземного транспорту № 3014/269/000363 від 16.12.2014 про зміну окремих положень договору було укладено 17.12.2014. Відповідно до п. 1 вказаного договору «сторони погодили заміну коду підрозділу в нумерації договору, а саме, код 269 на код 261. Номер договору № 3014/269/000363 від 16.12.2014 вважати недійсним. Дійсний номер договору № 3014/261/000363». Тобто, на думку апелянта, мало місце невірне зазначення номера договору, що є технічною помилкою. Проте, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в заяві на виплату страхового відшкодування, яка датована 03.02.2015, тобто вже після вказаних змін, на існування яких посилається апелянт, зазначено номер договору № 3014/269/000363, а не № 3014/261/000363, що ставить під сумнів вказані доводи скаржника. У вказаній заяві від 03.02.2015, в разі достовірності вищевказаних доводів апелянта, не міг відображатися договір № 3014/269/000363, а повинні були відображатися реквізити договору, зазначені в додатковому договорі № 1 від 17.12.2014.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції не приймає додатковий договір № 1 до договору добровільного страхування наземного транспорту № 3014/269/000363 від 16.12.2014 про зміну окремих положень договору в якості належного та допустимого доказу у справі № 910/33123/15.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У той же час, доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" на рішення господарського суду міста Києва від 09.03.2016 у справі № 910/33123/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 09.03.2016 у справі № 910/33123/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/33123/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич