КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2016 р. Справа№ 910/9877/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Станіка С.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Жаданов Д. О. - дов. № б/н від 14.06. 2016 р.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Саммит-04" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2016р.

у справі № 910/9877/16 (суддя Отрош І.М.)

за позовом Приватного підприємства "Саммит-04"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аллегро-Ексклюзив"

про визнання договору недійсним

В судовому засіданні 14.09.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

30.05.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного підприємства "Саммит-04" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аллегро-Ексклюзив" про визнання договору недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що договір купівлі-продажу від 29.02.2016, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., було укладено між сторонами під впливом помилки, що має істотне значення, а саме після вчинення даного правочину позивачем було з'ясовано, що об'єкт спірного договору, позивач, як продавець, міг продати дорожче, ніж було відчужено за даним договором, тобто сталось непорозуміння та неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, з урахуванням того, що у позивача виникла гостра потреба у поверненні цього об'єкта, позивач на підставі ст. 229 Цивільного кодексу України просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, яким є силосний склад літери О загальною площею 3991,2 кв.м., що складає 9/50 часток майнового комплексу, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Фрунзе, 4, укладений між Приватним підприємством "Саммит-04" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аллегро-Ексклюзив" від 29.02.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2016р. у справі №910/9877/16 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з відсутності підстав вважати, що в момент укладення договору купівлі-продажу від 29.02.2016р., існували обставини неправильного сприйняття/розуміння дійсної ціни договору позивачем, тобто наявна була помилка щодо обставин, які мають істотне значення, а отже відсутні підстави для визнання недійсним договору в порядку ст. 229 ЦК України.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, рішення прийнято з порушенням ст.ст. 4-3, 4-7, 32, 82 ГПК України. Вчинення правочину апелянт обгрунтовує неправильним сприйняттям фактичних обставин правочину, необачністю, самовпевненістю, неправильним розумінням законодавчих актів, внаслідок чого він помилково уклав договір з відповідачем, а тому, на думку позивача, це є підставою для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, згідно ст. 229 ЦК України.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача 12.07.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Тищенко О.В.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.07.2016р., у зв'язку перебуванням судді Тищенко О.В. у відпустці та перебуванням судді Гончарова С.А. на лікарняному, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Станік С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2016р. колегією суддів у зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.09.2016р.

12.09.2016р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника позивача, в особі директора Масловського С. Л. надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності та просить задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 14.09.2016р. заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.02.2016 між Приватним підприємством "Саммит-04" (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аллегро-Ексклюзив" (покупець, відповідач) було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстрований у реєстрі за №342 (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору, продавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, продав (передав у власність), а покупець купив (прийняв у власність) нерухоме майно, яким є силосний склад (літ. О) загальною площею 3991,2 кв.м., що складає 9/50 часток майнового комплексу, що розташований за адресою м. Вінниця, вул. Фрунзе, 4.

Будівля, що відчужується, належить продавцю на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В.В. 26.03.2015 за реєстровим №1155, номер бланка НАМ739238 (п. 1.2. Договору).

Право власності на силосний склад (літ. О) загальною площею 3991,2 кв.м., що складає 9/50 часток майнового комплексу, що відчужується, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 9190118, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В.В. 26.03.2015 за індексним номером витягу 35511865 (п. 1.3. Договору).

За змістом п. 1.4. Договору, ринкова вартість нежитлової будівлі силосного складу (літ. О) загальною площею 3991,2 кв.м., що складає 9/50 часток майнового комплексу, що розташований за адресою м. Вінниця, вул. Фрунзе, 4, згідно з висновком про вартість майна, наданого суб'єктом оціночної діяльності ТОВ "Оціночна компанія "Місто", станом на 02.03.2016 становить 319200,00 грн.

Відповідно до п. 1.5. Договору, договірна ціна будівлі, тобто сума, за яку продається будівля, становить 319600,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 2.1. Договору сторони погодили, що продаж за домовленістю сторін вчиняється за 319600,00 грн. без ПДВ, які сплачуються покупцем продавцю в строк та в порядку, що визначені цим договором.

За змістом п. 5.1. Договору, сторони підтверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі, а також те, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину.

Ціна продажу, зазначена в п. 1.5. цього договору, за твердженням сторін, відповідає їх дійсним намірам (п. 5.2. Договору).

Згідно з п. 9.1. Договору, останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами, нотаріального посвідчення та діє до повного його виконання сторонами. Державна реєстрація здійснюється в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно нотаріусом, який посвідчив цей договір, як спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу від 29.02.2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстрованого у реєстрі за №342, колегія суддів дійшла висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу нерухомого майна.

За змістом ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частина 2 даної статті передбачає, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При цьому, за змістом ч. 3 ст. 180 ГК України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Під час вирішення даної справи суд виходить з того, що договори можуть бути визнані недійсними лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в справі про визнання договорів недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання їх недійсними і настання певних юридичних наслідків.

За змістом ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов.

Як зазначено у п. 2.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", у силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

При цьому не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).

У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо.

За змістом ст. 640 Цивільного кодексу України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору купівлі-продажу від 29.02.2016, сторонами погоджені істотні умови такого договору та договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстрований у реєстрі за №342, що свідчить про те, що останній є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення (29.02.2016).

Як зазначено вище, відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом ст. 229 Цивільного кодексу якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

В обґрунтування як підстав позову, так і апеляційної скарги позивач вказує на те, що спірний договір купівлі-продажу від 29.02.2016, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстрований у реєстрі за №342, є недійсним, а саме таким, що вчинений під впливом помилки, посилаючись на те, що позивач міг продати об'єкт договору значно дорожче, ніж продав за таким договором.

Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

При цьому, під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших істотних умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилася особа, мають бути наявними на час вчинення правочину.

Обов'язок доведення відповідних обставин покладається на позивача.

Наведені висновки викладені в п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року № 11.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги позивача про те, що підставами для визнання оспорюваного договору недійсним є неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину, його необачність та неправильне розуміння ним законодавчих актів є безпідставними та необґрунтованими.

Як встановлено судом, 29.02.2016 Приватним підприємством "Саммит-04" (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аллегро-Ексклюзив" (покупець, відповідач) було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстрований у реєстрі за №342, відповідно до п. 1.1. якого продавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, продав (передав у власність), а покупець купив (прийняв у власність) нерухоме майно, яким є силосний склад (літ. О) загальною площею 3991,2 кв.м., що складає 9/50 часток майнового комплексу, що розташований за адресою м. Вінниця, вул. Фрунзе, 4.

Згідно з приписами ст. 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Як встановлено судом, відповідно до п. 1.5. договору купівлі-продажу від 29.02.2016, договірна ціна будівлі, тобто сума, за яку продається будівля, становить 319600,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 2.1. договору купівлі-продажу від 29.02.2016 сторони погодили, що продаж за домовленістю сторін вчиняється за 319600,00 грн. без ПДВ, які сплачуються покупцем продавцю в строк та в порядку, що визначені цим договором.

Як зазначено вище, за змістом приписів ст. 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з п. 5.1. договору купівлі-продажу від 29.02.2016 сторони підтверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі, а також те, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину.

Крім того, як встановлено судом, відповідно до п. 5.2. договору купівлі-продажу від 29.02.2016, ціна продажу, зазначена в п. 1.5. цього договору, за твердженням сторін, відповідає їх дійсним намірам.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивач, укладаючи договір купівлі-продажу від 29.02.2016р. усвідомлював правові наслідки своїх дій, за власним вільним волевиявленням погодив, що продаж предмету оспорюваного договору за домовленістю сторін вчиняється за 319 600,00 грн. без ПДВ.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що на момент укладення оспорюваного договору, існували обставини неправильного сприйняття чи розуміння дійсної ціни договору позивачем, а тому відсутні і підстави для визнання такого договору недійсним, в порядку ст. 229 ЦК України.

Крім того, щодо викладених в апеляційній скарзі доводів про виникнення у продавця гострої потреби у поверненні об'єкта, який було відчужено іншій особі за оспорюваним договором купівлі-продажу, колегія суддів зазначає, що такі обставини в будь-якому разі не можуть слугувати підставою для визнання правочину (договору купівлі-продажу) недійсним, в тому числі у зв'язку з його вчиненням під впливом помилки, так як в момент вчинення такого правочину особа повинна усвідомлювати, що з укладенням договору купівлі-продажу, право власності на об'єкт такого договору переходить до іншої особи (покупця) та в силу ст. 346 ЦК України, припиняється у продавця, а тому останній повинен розуміти наслідки вчинення ним правочину щодо продажу належного йому майна, тим більше, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Під час здійснення апеляційного провадження доводи апелянта щодо порушення судом норм ст. ст. 4-3, 4-7, 33, 82 ГПК України не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Саммит-04" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2016р. у справі № 910/9877/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2016р. у справі №910/9877/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/9877/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

С.Р. Станік