ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2016 р. Справа № 920/338/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Лакіза В.В.

при секретарі Марченко В.О.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 02.08.2016 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю СК-АГРО (вх.1953 СХ/2-8) на рішення господарського суду Сумської області від 16.05.2016 у справі №920/338/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СК-АГРО, с. Калінінське Липоводолинського району Сумської області,

до 1) Липоводолинської районної державної адміністрації, смт. Липова Долина Липоводолинського району Сумської області,

2) Фермерського господарства ОСОБА_2В., с. Саї Липоводолинського району Сумської області,

про визнання договору оренди землі недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 16.05.2016 по справі №920/338/16 (суддя Левченко П.І.) визнано недійсним договір оренди землі від 10.09.2015 року на 35 не переоформлених паїв, що знаходяться на території Саївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, загальною площею 111,547 га, укладений між Липоводолинською районною державною адміністрацією (42500, Сумська область, Липоводолинський район, смт. Липова Долина, вул. Леніна, буд. 32, ідентифікаційний код 04058097) та Товариством з обмеженою відповідальністю СК-АГРО (42506, Сумська область, Липоводолинський район, с. Калінінське, вул. Першотравнева, буд. 1, ідентифікаційний код 33976979), з моменту його укладення. В задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права; не ґрунтується на належних та допустимих доказах; прийняте при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи; необґрунтовано застосував статтю 83 Господарського процесуального процесу України та вийшов за межи позовних вимог, оскільки жодних клопотань від заінтересованих осіб з приводу договору від 10.09.2015 року не надходило; договір від 10.09.2015 року не пов'язаний з предметом спору, позивач оспорював виключно чинність укладеного між Липоводолинською РДА та ФГ «ОСОБА_3В.» договору від 01.03.2016 року, і саме цей договір, на думку апелянта, послужив підставою та є безпосередньо повязаним з предметом спору. Окрім того, апелянт, не погоджуючись з висновками суду щодо безпідставного та необґрунтованого поданого, на думку суду, позову до відповідачів, а саме: на відсутність права на укладення договору оренди відповідних не переоформлених паїв; з посиланням на приписи статті 1 Господарського процесуального кодексу України вважає, що оспорюваний договір був укладений з порушенням чинного законодавства України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 03.08.2016 року.

29.07.2016 від першого відповідача за допомогою електронних засобів звязку (вх. ел. пошти №1243 від 29.07.2016) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із перебуванням завідувача сектору з юридичного забезпечення апарату у відпустці. На підтвердження доводів, викладених у клопотанні, заявником надано копію розпорядження т.в.о. голови Липоводолинської районної державної адміністрації від 04.07.2016 №39.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.08.2016р. відкладено розгляд справи на 07.09.2016р.

29.08.2016 року апелянтом подані додаткові пояснення до апеляційної скарги (вх.8442), в яких зазначає, що укладений між Липоводолинською РДА та ТОВ «СК-АГРО» договір від 10.09.2015 року строком на один рік є чинним, зареєстрованим у встановленому законодавством порядку, не був розірваний, земельні ділянки не були витребувані першим відповідачем з володіння позивача, земельна ділянка за договором передана за актом-прийому-передачі, використовувалась орендарем за призначенням; за користування земельною ділянкою сплачувалась орендна плата відповідно до умов договору; заборгованості з орендної плати за договором немає, про що надаються платіжні доручення, довідка та листи Саївської сільської ради; тобто, апелянт вважає, що укладенням договору оренди від 01.03.2016 року, що оспорюється, районна державна адміністрація в односторонньому порядку відмовилась від виконання умов договору і виконання зобовязань за договором оренди, укладеного раніше з позивачем; також, оскаржуваний договір був укладений до закінчення строку дії договору від 10.09.2015 року; перший відповідач не звертався до суду першої інстанції із зустрічним позовом та не просив суд визнати його недійсним.

У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2016р. у звязку з відпусткою судді Тарасової І.В. для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Крестьянінов О.О., суддя Лакіза В.В.

02.09.2016 від першого відповідача за допомогою електронних засобів звязку (вх. ел. пошти №8608 та №8609) надійшли відзив на апеляційну скаргу та клопотання про розгляд справи без участі представника. Заперечуючи проти апеляційної скарги, перший відповідач вважає, що судом правомірно застосовано статтю 83 Господарського процесуального кодексу України, твердження, зазначені в апеляційній скарзі, не можуть бути прийняті апеляційним судом в якості підстав для скасування; з посиланням на ст.. 16 Закону України «Про оренду землі», ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», вважає, що підставою для укладення договору оренди землі є згода орендодавця, яка має оформлюватися у вигляді рішення органу виконавчої влади, і тому має бути розпорядження голови районної державної адміністрації; а відтак позивач не мав права на укладення з відповідачем -1 у 2015 році договору оренди землі на 35 не переоформлених паїв; рішення господарського суду вважає законним та обґрунтованим.

Другий відповідач встановленими Господарським процесуальним кодексом України процесуальними правами не скористався, повноважного представника у судове засідання не направив, відзиву не надав; про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать вручені рекомендовані поштові повідомлення ( а.с. а.с. 116, 118).

Зважаючи на вищевикладене, ухвалами Харківського апеляційного господарського суду від 21.01.2016 року та 03.08.2016 року сторони попереджені, що у разі не зявлення їх представників у судове засідання та не надання сторонами документів, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами та за відсутністю представників сторін, тому справа згідно зі статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядається за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу, просив її вимоги задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 10.09.2015 р. між Липоводолинською РДА (орендодавець) і ТОВ СК-АГРО (орендар) був укладений договір оренди землі (35 не переоформлених паїв), відповідно до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться за межами населеного пункту на території Саївської сільської ради Липоводолинського району, загальною площею 111,547 га, у тому числі 104,094 га ріллі, 7,453 га сіножатей (а.с. 10-11).

До договору доданий список у складі 35 фізичних осіб, земельні частки (паї) яких не переоформлені, із зазначенням ідентифікаційних даних щодо осіб та земельних ділянок, також зазначені кадастрові номери земельних ділянок.

Даний договір був зареєстрований у відповідності до земельного законодавства, що підтверджується записом № 02 від10.09.2015 році у Книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок по Саївській сільській раді Липоводолинського району Сумської області (а.с а.с. 68,69).

Факт прийняття-передачі обєкту оренди зафіксований в акті від 10.09.2015 р. (а.с. 12).

Термін дії договору, встановлений п. 8 1 рік. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

До ТОВ "СК-АГРО" 02.03.2016 р. від ФГ «ОСОБА_2В.» надійшов лист №7 з вимогою про передачу в користування господарству земельних ділянок, які на даний час використовує ТОВ "СК-АГРО», оскільки між Липоводолинською РДА (орендодавець) та ФГ «ОСОБА_2В.» (орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки від 01.03.2016 р., відповідно до п. 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку (55 не переоформлених паїв), яка знаходиться на території території Саївської сільської ради Липоводолинського району, загальною площею 176,646 га, у тому числі 164,937 га ріллі, 11,709 га сіножатей (а.с. 9,15-18).

До договору доданий список у складі 55 фізичних осіб, земельні частки (паї) яких не переоформлені, із зазначенням ідентифікаційних даних щодо осіб та площі земельних ділянок, але без зазначення кадастрових номерів.

Як убачається з наданих додатків до договорів від 01.03.2016 року та від 10.09.2015 року, до списку до договору від 01.03.2016 року входять усі 35 визначених договором від 10.09.2015 року осіб, які мають право на отримання земельних ділянок, але не переоформили свої частки (паї).

Вважаючи те, що договір оренди від 01.03.2016 р. порушує законні права та законні інтереси ТОВ "СК-АГРО", останнє звернулось до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди землі (55 не переоформлених паїв) від 01.03.2016 р., укладеного між Липоводолинською РДА та ФГ «ОСОБА_2В.» на 55 не переоформлених паїв, загальною площею 176,646 га на території Саївській сільській раді Липоводолинського району Сумської області.

В обґрунтування позовних вимог, зокрема, зазначає, що договір від 10.09.2015 року не визнаний недійсним у судовому порядку, ніким не оскаржується, не розірваний, одностороння відмова від договору не допускається, будь-яких пропозицій та повідомлень від районної державної адміністрації не надходило, проте у березні 2016 року на його адресу надійшов лист №7 від 02.03.2016 р. другого відповідача, зі змісту якого йому стало відомо про те, що рішенням земельної комісії при Липоводолинській райдержадміністрації (протокол засідання №3 від 16.02.2016 р.) ФГ «ОСОБА_2В.» були передані в оренду на території Саївськіої сільської ради 55 не переоформлених паїв та був укладений відповідний договір оренди від 01.03.2016 р., у звязку з чим ФГ «ОСОБА_2В.» просив ТОВ "СК-АГРО" передати спірні земельні ділянки в подальше користування другому відповідачу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд на підставі п.1) ч.1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України вийшов за межі позовних вимог про визнання недійсним укладеного 01.03.2016 року між відповідачами договору, визнав недійсним інший договір, а саме, договір оренди землі від 10.09.2015 р., укладений між ТОВ СК-АГРО і Липоводолинською РДА, пославшись на те, що до повноважень Комісії щодо перевірки діючому законодавству використання земель не віднесено право надання в оренду земель державної, комунальної та приватної власності, згода орендодавця у відповідності до ст.. 16 Закону України «Про оренду землі» та ст.. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» має бути у вигляді відповідного рішення органу виконавчої влади, яке, як суд вважає, має бути лише у вигляді розпорядження голови, а таке розпорядження голови районної державної адміністрації відсутнє, що, на думку суду, є обовязковою передумовою подальшого укладення договору оренди земельної ділянки, дійшов висновку про те, що у позивача відсутнє право на оренду землі за цим договором, а відтак відсутні порушені права і охоронювані законом інтереси, за захистом яких, згідно статті 1 ГПК України, він мав би право звертатися до господарського суду, а тому не є належним позивачем у даному випадку.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком господарського суду, виходячи з наступного.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності (далі підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських спорів за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У відповідності до п. 1) ч. 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у повній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Пунктом 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними розяснено, якщо господарський суд, вирішуючи господарський спір, встановить, що зміст договору, повязаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини пятої статті 216 Цивільного кодексу України). Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК України).

У відповідності до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вирішуючи даний спір, предметом якого є укладений 01.03.2016 року між відповідачами договір, господарський суд при визнанні недійсним іншого договору, не визначив, в який частині саме умови (пункти) укладеного між позивачем та першим відповідачем договору від 10.09.2015 року суперечать законодавству. Тобто, не надавши оцінку саме змісту договору, господарським судом здійснено аналіз передумов укладення договору оренди земельної ділянки та зроблено висновок про відсутність у позивача права на укладення договору оренди . Спір про право на оренду, зясування та оцінка обставин щодо наявності або відсутності у особи права на оренду землі мають розглядатися або в окремому позовному провадженні, або за зустрічним позовом у цій справі, однак на момент подачі позову та на момент прийняття судового рішення, а також на момент розгляду в апеляційному суді будь-яких належних та допустимих доказів оскарження дійсності договору від 10.09.2015 року суду першої інстанції сторони не надали. Не надано доказів розірвання цього договору у встановленому законодавством порядку.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що у даному спорі господарським судом помилково застосовано п.1) ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу.

Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що другий відповідач вважав, що позивач обробляє землю без відповідних документів та сплати орендної плати (самозахоплення землі), оскільки йому відповідні документи не були надані (а.с.70); першим відповідачем заперечувалося право на підписання договору 10.09.2015 року від імені першого відповідача ОСОБА_4, оскільки останній був відстороненим від посади голови Липоводолинської РДА з 28.08.2015 року, що стало підставою для повідомлення у порядку кримінального судочинства та звернення з відповідним клопотанням про зупинення даної господарської справі (вх.1189 від 21.04.2016р.) (а.с.57-59).

Окрім того, із клопотанням (вх.1192 від 21.04.2016 р.) про залучення в якості учасника процесу громадянина ОСОБА_4 для надання ним пояснень звернувся позивач, обґрунтовуючи тим, що договір був підписаний саме ОСОБА_4, у період до 25.08.2015 року, на договорі стоїть оригінальна печатка Липоводолинської РДА.

Також, позивачем надано клопотання (вх. 1193 від 21.04.2016 р.) про призначення почеркознавчої експертизи щодо підпису відстороненого від обовязків голови Липоводолинської РДА ОСОБА_4 та технічної експертизи документів щодо справжності відбитків печатки Липоводолинської РДА на договорі від 10.09.2015 року (а.с. 53, 54).

Враховуючи, що судом першої інстанції дані клопотання не були розглянуті, з урахуванням приписів ст. 101 Господарського процесуального кодексу України заявлені сторонами клопотання підлягають розгляду судом апеляційної інстанції для забезпечення повного та всебічного розгляду справи.

У судовому засіданні представник позивача не наполягав на задоволенні заявлених клопотань.

Колегія суддів, розглянувши клопотання позивача та відповідача, дійшла висновку про їх необґрунтованість, оскільки вони не стосуються предмету спору, зокрема, укладеному між відповідачами 01.03.2016 року договору оренди землі. Викладені в клопотаннях позивача та першого відповідача обставини відносяться до іншого договору, укладеному між позивачем і відповідачем 10.09.2015 року, які не мають значення для вирішення даного спору, у звязку з чим заявлені клопотання (вх.1192 від 21.04.2016 р.) (вх. 1193 від 21.04.2016 р.) не підлягають задоволенню.

Розглянувши вимоги позивача, колегія суддів зазначає.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1, ч.3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий право чин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.2 цієї ж статті).

Зі змісту ч. ч. ст. 640 Цивільного кодексу України вбачається, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України Про оренду землі право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст. 17 Закону України Про оренду землі об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2000 р. за №119 було затверджено Порядок реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), який визначає умови та процедуру реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю). Договір оренди реєструється у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв), що ведеться за формою згідно з додатком. Датою реєстрації договору оренди є дата внесення відповідного запису до цієї Книги (п. 4 Порядку).

Як вже зазначалось вище, 10.09.2015 року між Липоводолинською РДА та ТОВ "СК-АГРО" укладено договір оренди землі (35 не переоформлених паїв) строком на 1 рік. За умовами договору орендодавець надає, а ТОВ "СК-АГРО" приймає в строкове, платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 111,547 га, яка знаходиться на території Саївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області (а.с. 10-11).

Пунктом 44 договору сторони обумовили, що договір набирає чинності після підписання сторонами.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить, всього 3132124,45 гривень., в т.ч. рілля 3108926.45 грн., сіножаті 23198,00 грн. (пункт 5 договору).

Згідно пунктів 9, 10 договору орендна плата вноситься орендарем виключно в грошовій формі у розмірі - 5%- всього, 156606,22 гр., в тому числі рілля 155446,32 гривень, сіножаті 1159,9 грн. на рік від нормативної грошової оцінки.

Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Матеріалами справи підтверджується, що за користування земельною ділянкою ТОВ "СК-АГРО протягом 2015 - 2016 років перераховувалась плата за користування земельними ділянками у розмірі, визначену сторонами в договорі.

Виконання умов договору щодо сплати орендної плати підтверджується листами Саївської сільської ради від 01.04.2016 р. за №02-14/174 та від 05.08.2016 р. за №02-14/387 (а.с. а.с 67, 125), в якому вказується на відсутність заборгованості з орендної плати за договором оренди землі, загальною площею 111,547 га від 10.09.2015 р., копіями платіжних доручень про сплату орендної плати (а.с. 126-136). Також, позивачем сплачується земельний податок, про що свідчить податкова декларація (а.с.137-139).

Згідно довідки Саївської сільської ради від 05.08.2016 року користування землею за договором оренди від 10.09.2015 року позивач здійснює за цільовим призначенням, здійснює товарне сільськогосподарське виробництво, протягом 2016 року на орендованій ділянці засіяна озима пшениця, ячмінь соняшник і кукурудза (а..с.124).

Припинення договору оренди землі шляхом його розірвання за ініціативою однією з сторін встановлено ст. 32 Закону України «Про оренду землі», зокрема, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішеннями суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У пункті 8 постанови пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 зазначено, що питання про дострокове припинення користування землею на умовах оренди вирішується шляхом предявлення позову про розірвання договору. В разі закінчення зазначеного в договорі строку оренди переважне право орендарів на поновлення договору оренди, передбачене статтею 33 Закону від 6 жовтня 1998 р. № 161 «Про оренду землі», поширюється на випадки, коли земля знову передається в оренду.

Таким чином, на виконання умов договору від 10.09.2015 року орендодавець передав позивачу земельну ділянку, орендар її використовує за цільовим призначенням, своєчасно та в повному обсязі сплачує орендну плату та земельний податок. Тобто, на момент укладення оспорюваного договору вже існував договір оренди цих же земельних ділянок, який виконувався сторонами, не був розірваний, а земельні ділянки не були витребувані з його володіння, за актом приймання-передачі орендодавцеві не повертались.

Договір оренди земельної ділянки набуває чинності (вважається укладеним) з моменту досягнення згоди з усіх його істотних умов та його підписання сторонами. Тобто після підписання сторонами договору оренди землі між ними виникають права та обов'язки, пов'язані зі зміною та припиненням договірних відносин, у зв'язку з чим зміна умов договору чи його розірвання в односторонньому порядку не допускається, окрім випадків, передбачених законом чи договором.

Статтею 24 Закону України "Про оренду землі" передбачено обов'язок орендодавця не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Згідно приписів статті 214 Цивільного кодексу України відмова від двостороннього правочину може відбуватися лише за взаємною згодою сторін.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак, уклавши договір оренди землі від 01.03.2016 р. Липоводолинська РДА з другим відповідачем, в односторонньому порядку відмовилась від виконання умов і виконання зобов'язань за договором оренди від 10.09.2015 р.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Частиною 3 ст. 152 Земельного кодексу України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною.

Недійсним може визнано господарським судом повністю або в частині (ст. 217 Цивільного кодексу України). Позивачем заявлено позовні вимоги щодо недійсності у повному обсязі (55 непереоформлених паїв), у той час, коли він орендує земельну ділянку, яка охоплює 35 не переоформлених паїв. Враховуючи, що у наданих додатках до договору від 01.03.2016 року відсутні відомості про кадастрові номери усіх 55 земельних ділянок (паїв), з огляду на те, що у відповідності до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» групі власників земельних часток (паїв) підлягають виділенню землі єдиним масивом земельних ділянок, тому неможливо здійснити фактично виділ 35 земельних ділянок ( не переоформлених паїв) з 55 земельних ділянок (не переоформлених паїв) в натурі, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову у повному обсязі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Доводи першого відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо права позивача на укладення договору від 10.09.2015 року, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не стосуються спірного договору від 01.03.2016 року, а стосуються укладеного між першим відповідачем та позивачем від 10.09.2015 р., і не мають значення для вирішення даного спору.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, вважає, що рішення господарського суду Сумської області від 16.05.2016 р. у справі №920/338/16 прийняте при неповному зясуванні всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, порушені норми процесуального права призвели до неправильного рішення, у звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга позивача- задоволенню.

Керуючись статтями 22, 99, 101, 102, п. 2 статті 103, п. п. 1, 4 ч.1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-АГРО» задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської області від 16.05.2016 р. у справі №920/338/16 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі від 01 березня 2016 року, укладений між Липоводолинською районною державною адміністрацією та Фермерським господарством «ОСОБА_2В.» на 55 не переоформлених паїв, загальною площею 176,646 га, на території Саївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області.

Повний текст постанови складено 12.09.16

Головуючий суддя Пуль О.А.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Лакіза В.В.