номер провадження справи 2/83/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2016 Справа № 908/2112/16

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Оріхівтепломережа, м.Оріхів, Запорізька область,

про стягнення 195105,55 грн.,

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (довіреність №14-138 від 13.05.2014 р.);

від відповідача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 01.07.2016 р.);

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулося публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Оріхівтепломережа про стягнення за договором купівлі-продажу природного газу №13/2613-ТЕ-13 від 28.12.2012р. пені у розмірі 62 844,91 грн., 3% річних у розмірі 23 849,15 грн., інфляційних втрат у розмірі 108 411,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в порушення умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу №13/2613-ТЕ-13 від 28.12.2012р. відповідач оплатив поставлений в період з січня по грудень 2013 року природний газ з простроченням, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення оплати.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 525, 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.08.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 2/83/16 та призначено розгляд справи на 06.09.2016р.

В судовому засіданні 06.09.2016р. оголошувалася перерва до 14.09.2016 р.

В судовому засіданні 14.09.2016 р. були присутні представники обох сторін, за їх заявою фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, а також подав письмові пояснення щодо свого скрутного фінансового стану і просить суд зменшити суму пені. У запереченнях на позов відповідач зауважив, що позивачем не враховані умови договору №897/30 від 23.10.2014 р. про організацію взаєморозрахунків, відповідно до якого відповідач здійснив розрахунок за спожитий у спірному періоді газ 20.11.2014 р. Відповідач вважає, що уклавши договір №897/30 від 23.10.2014 р. про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений позивачем за спірний період.

Представник позивача заперечив проти клопотання відповідача про зменшення пені.

В судовому засіданні 14.09.2016 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

28.12.2012 р. національною акціонерною компанією Нафтогаз України (продавець, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю Оріхівтепломережа (покупець, відповідач) укладено договір № 13/2613-ТЕ-13 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до п. 1.1 цього договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі газ) на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 531,6 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.): січень 113,8, лютий 99,9, березень 87,0, квітень 26,9, жовтень 27,8, листопад 75,1, грудень 101,1.

Кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу (п. 4.1 договору).

Згідно з п. 2.3 договору за розрахункову одиницю газу приймається один кубічний метр (куб.м.), приведений до стандартних умов: (t) = 20 градусів Цельсія, тиск газу (Р) = 760 мм ртутного стовпчика (101,325 кПа).

У пунктах 5.1 5.3 договору визначено, що ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ). Ціна за 1000 куб.м природного газу становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 1 091,00 грн., крім того ПДВ 20% -218,20 грн., всього з ПДВ 1 309,20 грн. У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання, вони є обовязковими для сторін за цим договором з моменту введення їх у дію.

Загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 579975,60 грн., крім того ПДВ 115995,12 грн., разом з ПДВ 695970,72 грн. (п. 5.5 договору).

У п. 6.1 договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 11.1 договору встановлено, що цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині розрахунків до їх повного здійснення.

Отже, на момент розгляду справи умови договору є чинними в частині розрахунків за природний газ.

На виконання умов договору протягом січня-грудня 2013 року позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 899 568,35 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу:

- від 30.09.2013 р. за січень 2013 року на суму 192 245,55 грн. (даним актом анульований попередній підписаний сторонами акт за січень 2013 року на суму 167 254,23 грн. від 31.01.2013 р.);

- від 30.09.2013 р. за лютий 2013 року на суму 175 201,07 грн. (даним актом анульований попередній підписаний сторонами акт за лютий 2013 року на суму 152 424,93 грн. від 28.02.2013 р.);

- від 30.09.2013 р. за березень 2013 року на суму 182 793,12 грн. (даним актом анульований попередній підписаний сторонами акт за березень 2013 року на суму 159 029,83 грн. від 31.03.2013 р.);

- від 30.09.2013 р. за квітень 2013 року на суму 4 508,89 грн. (даним актом анульований попередній підписаний сторонами акт за квітень 2013 року на суму 3 922,37 грн. від 30.04.2013 р.);

- від 31.10.2013 р. за жовтень 2013 року на суму 42 406,30 грн.;

- від 30.11.2013 р. за листопад 2013 р. на суму 118 769,32 грн.;

- від 31.12.2013 р. за грудень 2013 року на суму 183 644,10 грн.

Згідно відомості позивача по операціям ТОВ «Оріхівтепломережа», відповідач повністю оплатив спожитий природний газ наступним чином:

01.07.2013 р. в сумі 194 174,14 грн.;

27.11.2013 р. в сумі 29 085,00 грн.;

23.12.2013 р. в сумі 91 227,74 грн.;

27.01.2014 р. в сумі 87 264,93 грн.;

31.10.2014 р. в сумі 0,54 грн.;

20.11.2014 р. в сумі 497 816,00 грн.

За прострочення оплати боргу позивачем нараховано пеню в розмірі 62 844,91 грн., 3% річних у розмірі 23 849,15 грн. та інфляційні втрати в розмірі 108 411,48 грн., які він просить стягнути в даному позові.

Правовідносини сторін врегульовані договором купівлі-продажу природного газу №13/2613-ТЕ-13 від 28.12.2012р., який за змістом закріплених у ньому прав та обовязків сторін є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні приписи містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення умов п. 6.1 договору відповідач здійснив повний остаточний розрахунок за фактично переданий у спірному періоді газ з простроченням.

Відповідач не визнає факт прострочення оплати, посилаючись на те, що уклавши договір №897/30 від 23.10.2014 р. про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений позивачем за спірний період.

Дослідивши умови договору №897/30 від 23.10.2014 р. про організацію взаєморозрахунків судом встановлено, що даний договір укладено між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Запорізькій області, Департаментом фінансів Запорізької облдержадміністрації, Управлінням фінансів Оріхівської райдержадміністрації Запорізької області, Виконавчим комітетом Оріхівської міської ради, ТОВ «Оріхівтепломережа» та НАК «Нафтогаз України», і предметом цього договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків з погашення заборгованості, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії затвердженим тарифам. Пунктом 8 даного договору передбачено, що ТОВ «Оріхівтепломережа» перераховує на користь НАК «Нафтогаз України» кошти в сумі 497 816,00 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 28.12.2012р. №13/2613-ТЕ-13 за 2013 рік.

При цьому суд зазначає, що на момент укладення цього договору зобовязання з оплати поставленого природного газу за спірний період вже настали та були простроченими. Тобто предметом цього договору була сплата простроченої заборгованості, а не зміна умов основного зобовязання щодо строку оплати природного газу. Крім того, строків сплати заборгованості вказаним договором не встановлено. Тому відповідач безпідставно посилається на договір №897/30 від 23.10.2014 р. про організацію взаєморозрахунків як на підставу для звільнення його від відповідальності за прострочення виконання зобовязання оплати природного газу.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Умовами п. 6.1 договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, відповідно до умов договору та вищенаведеного розяснення прострочення оплати виникає з 14-го числа.

За прострочення оплати природного газу позивач нарахував 3% річних за зобовязаннями січня 2013 року за період з 14.02.2013 р. по 01.07.2013 р. в сумі 2 180,54 грн., за зобовязаннями лютого 2013 року - за період з 14.03.2013р. по 27.01.2014 р. в сумі 4 166,48 грн., за зобовязаннями березня 2013 року за період з 14.04.2013 р. по 20.11.2013р. в сумі 7 966,69 грн., за зобовязаннями квітня 2013 року за період з 14.05.2013 р. по 20.11.2014 р. в сумі 206,05 грн., за зобовязаннями жовтня 2013 року за період з 14.11.2013р. по 20.11.2014 р. в сумі 1 296,59 грн., за зобовязаннями листопаду 2013 року за період з 14.12.2013 р по 20.11.2014 р. в сумі 3 338,56 грн., за зобовязаннями грудня 2013 року за період з 14.01.2014 р. по 20.11.2014 р. в сумі 4 694,25 грн., всього нараховано 3% річних в сумі 23 849,15 грн.

Суд зазначає, що позивач включив в періоди прострочення, за які нараховано 3% річних, дні оплат, що є невірним.

Відповідно до п. 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

У звязку з цим здійснив перерахунок 3% річних наступним чином:

- по акту за січень 2013 року 3% річних нараховані судом від суми боргу 192 245,55 грн. за період з 14.02.2013 р. по 30.06.2013 р. в розмірі 2 164,74 грн.;

- по акту за лютий 2013 року 3% річних нараховані судом від суми боргу 175 201,08 грн. за період з 14.03.2013 р. по 30.06.2013 р. в розмірі 1 569,61 грн.; від суми боргу 173 272,49 грн. за період з 01.07.2013 р. по 26.11.2013 р. в розмірі 2 107,76 грн., від суми боргу 144 187,49 грн. за період з 27.11.2013 р. по 22.12.2013 р. в розмірі 308,13 грн., від суми боргу 52 959,75 грн. за період з 23.12.2013 р. по 26.01.2014 р. в розмірі 152,35 грн., всього 4 137,85 грн.;

- по акту за березень 2013 року 3% річних нараховані від суми боргу 182 793,12 грн. за період з 14.04.2013 р. по 26.01.2014 р. в розмірі 4 326,93 грн.; від суми боргу 148 487,94 грн. за період з 27.01.2014 р. по 27.10.2014 р. в розмірі 3344,03 грн., від суми боргу 148 487,40 грн. за період з 28.10.2014 р. по 19.11.2014 р. в розмірі 280,70 грн., всього 7951,66 грн.

- по акту за квітень 2013 року 3% річних нараховані від суми боргу 4 508,88 грн. за період з 14.05.2013 р. по 19.11.2014 р. в розмірі 205,68 грн.;

- по акту за жовтень 2013 року 3% річних нараховані від суми боргу 42 406,30 грн. за період з 14.11.2013 р. по 19.11.2014 р. в розмірі 1 293,10 грн.;

- по акту за листопад 2013 року 3% річних нараховані від суми боргу 118 769,32 грн. за період з 14.12.2013 р. по 19.11.2014 р. в розмірі 3 328,79 грн.;

- по акту за грудень 2013 року 3% річних нараховані від суми боргу 183 644,10 грн. за період з 14.01.2014 р. по 19.11.2014 р. в розмірі 4 679,15 грн.

Всього за розрахунком за заявлений позивачем період 3% річних складають 23 760,97 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У стягненні 3% річних в сумі 88,18 грн. суд відмовляє.

Також позивачем розраховані інфляційні втрати за зобовязаннями лютого 2013 року - за період з березня 2013 року по січень 2014 року в сумі 649,63 грн., за зобовязанням березня 2013 року - за період з квітня 2013 року по листопад 2014 року в сумі 32 488,35 грн., за зобовязаннями квітня 2013 року - за період з травня 2013 року по листопад 2014 року в сумі 979,00 грн., за зобовязаннями жовтня 2013 року за період з листопада 2013 року по листопад 2014 року в сумі 9 364,34 грн., за зобовязаннями листопада 2013 року - за період з грудня 2013 року по листопад 2014 року в сумі 25 937,75 грн., за зобовязаннями грудня 2013 року за період з січня по листопад 2014 року в сумі 38 992,41 грн. Всього позивачем нараховано інфляційні втрати в сумі 108 411,48 грн.

У пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розяснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Розрахунок інфляційних втрат здійснений позивачем невірно, без урахування вищенаведеного розяснення, оскільки інфляція розраховувалась з місяця, в якому виникло прострочення, а не з наступного місяця, а також інфляція нараховувалась на суму боргу, скореговану на суму інфляційних втрат, а не на основну суму боргу, що є невірним, оскільки інфляція на інфляцію не нараховується.

У звязку з цим суд здійснив перерахунок інфляційних втрат наступним чином:

- за зобовязаннями лютого 2013 року в сумі 175 201,08 грн. інфляційні втрати за період з квітня по червень 2013 року (середній індекс 100,1%) складають 175,20 грн. На суму боргу 173 272,49 грн. за період з липня по листопад 2013 року інфляційні втрати не нараховуються, оскільки в цей період була відсутня інфляція. Від суми боргу 144 187,49 грн. інфляційні втрати за грудень 2013 року (індекс 100,5%) складають 720,93 грн. Від суми боргу 52 959,75 грн. за січень 2014 року (індекс 100,2%) інфляційні втрати складають 105,92 грн. Таким чином, всього за зобовязаннями лютого 2013 року судом нараховано 1002,05 грн. інфляційних втрат, однак суд не може виходити за межі позовних вимог і визнає обґрунтованою суму 649,63 грн., яка розрахована позивачем за цей період;

- за зобовязаннями березня 2013 року в сумі 182 793,12 грн. інфляційні втрати за період з травня 2013 року по січень 2014 року (середній індекс 100,6%) складають 1090,85 грн., від суми боргу 148 487,94 грн. за період з лютого по жовтень 2014 року (середній індекс 118,73%) інфляційні втрати складають 27 818,71 грн., від суми боргу 148 487,40 грн. за листопад 2014 року (індекс 101,9%) інфляційні втрати складають 2 821,26 грн., всього 31 730,82 грн.;

- за зобовязаннями квітня 2013 року в сумі 4 508,88 грн. інфляційні втрати за період з червня 2013 року по січень 2014 року (середній індекс 121,59%) складають 973,51 грн.;

- за зобовязаннями жовтня 2013 року в сумі 42 406,30 грн. інфляційні втрати за період з грудня 2013 року по січень 2014 року (середній індекс 121,84%) складають 9 261,01 грн.;

- за зобовязаннями листопада 2013 року в сумі 118 769,32 грн. інфляційні втрати за період з січня по листопад 2014 року (середній індекс 121,23%) складають 25 217,81 грн.;

- за зобовязаннями грудня 2013 року в сумі 183 644,10 грн. інфляційні втрати за період з лютого по листопад 2014 року (середній індекс 120,99%) складають 38 548,03 грн.

Всього за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 106 380,81 грн. У стягненні інфляційних втрат в сумі 2 030,67 грн. суд відмовляє.

За прострочення оплати природного газу позивач нарахував пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за зобовязаннями січня 2013 року за період з 14.02.2013 р. по 01.07.2013 р. в сумі 10 786,82 грн., за зобовязаннями лютого 2013 року - за період з 14.03.2013р. по 13.09.2013р. в сумі 12 580,63 грн., за зобовязаннями березня 2013 року за період з 14.04.2013 р. по 13.10.2013 р. в сумі 12 805,53 грн., за зобовязаннями квітня 2013 року за період з 14.05.2013 р. по 13.11.2014 р. в сумі 310,06 грн., за зобовязаннями жовтня 2013 року за період з 14.11.2013 р. по 13.05.2014 р. в сумі 2 935,91 грн., за зобовязаннями листопаду 2013 року за період з 14.12.2013 р по 13.06.2014 р. в сумі 8 870,28 грн., за зобовязаннями грудня 2013 року за період з 14.01.2014 р. по 13.07.2014 р. в сумі 14 555,68 грн., всього нараховано пеню в сумі 62 844,91 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строку нарахування пені в договорі не визначено, тому пеня може бути розрахована тільки за 6 місяців з дня виникнення прострочення відповідно до вимог ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України.

Пеня нарахована позивачем в межах шестимісячного терміну з дня виникнення прострочення. Однак суд зазначає, що позивач включив в періоди прострочення, за які нараховано пеню, дні оплат, що є невірним. У звязку з цим здійснив перерахунок пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ наступним чином:

- по акту за січень 2013 року пеня нарахована судом від суми боргу 192 245,55 грн. за період з 14.02.2013 р. по 30.06.2013 р. в розмірі 10 713,08 грн.;

- по акту за лютий 2013 року пеня нарахована судом від суми боргу 175 201,08 грн. за період з 14.03.2013 р. по 30.06.2013 р. в розмірі 7 747,25 грн.; від суми боргу 173 272,49 грн. за період з 01.07.2013 р. по 13.09.2013 р. в розмірі 4 766,18 грн., всього - 12 513,43 грн.;

- по акту за березень 2013 року пеня розрахована від суми боргу 182 793,12 грн. за період з 14.04.2013 р. по 13.10.2013 р. в розмірі 12 805,53 грн.;

- по акту за квітень 2013 року пеня розрахована від суми боргу 4 508,88 грн. за період з 14.05.2013 р. по 13.11.2013 р. в розмірі 310,06 грн.;

- по акту за жовтень 2013 року пеня розрахована від суми боргу 42 406,30 грн. за період з 14.11.2013 р. по 13.05.2014 р. в розмірі 2 935,91 грн.;

- по акту за листопад 2013 року пеня розрахована від суми боргу 118 769,32 грн. за період з 14.12.2013 р. по 13.06.2014 р. в розмірі 8 870,28 грн.;

- по акту за грудень 2013 року пеня розрахована від суми боргу 183 644,10 грн. за період з 14.01.2014 р. по 13.07.2014 р. в розмірі 14 555,68 грн.

Всього за розрахунком за заявлений позивачем період пеня складає 62 703,97 грн. Пеня в сумі 140,94 грн. предявлена до стягнення необґрунтовано.

Відповідачем надані суду письмові пояснення про скрутний фінансовий стан товариства з клопотанням зменшити розмір пені.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В обґрунтування клопотання про зменшення пені відповідач посилається на те, що основний борг сплачений, а стягувана сума складає відповідальність за прострочення сплати основного зобовязання. При цьому відповідач вказує, що за 6 місяців 2016 року товариство має збиток 392,4 тис. грн. Дебіторська заборгованість складає 1069,3 тис. грн. і є заборгованістю населення. Кредиторська заборгованість складає 302,8 тис. грн. за спожитий природний газ. Всі рахунки товариства арештовані виконавчою службою. У звязку з викладеним відповідач не має змоги сплатити нараховані штрафні санкції і просить зменшити розмір пені.

Суд зазначає, що наданим відповідачем фінансовим звітом субєкта малого підприємництва станом на 30.06.2016 р. підтверджується зазначені фінансові показники господарської діяльності відповідача, у тому числі розмір дебіторської та кредиторської заборгованості. Накладення арешту на кошти товариства підтверджується постановами Оріхівського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 17.05.2016 р. ВП №43735255.

Суд враховує, що відповідно до умов п. 1.2 договору газ, який продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками ї їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Заборгованість за спожитий природний газ виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії затвердженим тарифам та боргом населення за надані відповідачем послуги і була повністю погашена відповідачем 20.11.2014 р., а предметом стягнення є пеня, 3% річних та інфляційні втрати за період прострочення оплати.

Враховуючи скрутний фінансовий стан відповідача, а також те, що збитки позивача від знецінення грошових коштів за час прострочення оплати будуть компенсовані за рахунок присуджених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат в загальній сумі 130 141,78 грн., суд дійшов висновку зменшити розмір присудженої до стягнення пені на 50%, що складає 31 351,99 грн.

Таким чином, позовні вимоги задоволені судом частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Оріхівтепломережа (вул. Ленінградських курсантів, буд. 62-а, м. Оріхів, Оріхівський район, Запорізька область, 70500, ідентифікаційний код 13622447) на користь публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 20077720) пеню в сумі 31 351,99 грн. (тридцять одна тисяча триста пятдесят одна грн. 99 коп.), 3% річних в сумі 23 760,97 грн. (двадцять три тисячі сімсот сімдесят шістдесят грн. 97 коп.), інфляційні втрати в сумі 106 380,81 грн. (сто шість тисяч триста вісімдесят грн. 81 коп.) та витрати зі сплати судового збору в сумі 2 892,68 грн. (дві тисячі вісімсот девяносто дві грн. 68 коп.).

Видати наказ.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Суддя Т.В.Мойсеєнко

Рішення оформлено та підписано 19.09.2016р.

і набирає законної сили після закінчення

десятиденного строку з дня його підписання.