РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2016Справа №910/13864/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом державного підприємства спиртової та лікеро - горілчаної промисловості "Укрспирт" до товариства з обмеженою відповідальністю "РОЗЕТКА.УА" про стягнення заборгованості у розмірі 27 700, 62 грн,

за участю представників сторін:

від позивача - Овчинніков Д.В. (довіреність № 05-08/02 від 05.08.2016);

від відповідача - Сташенко І. Ю. (довіреність № б/н від 29.08.2016);

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 державне підприємство спиртової та лікеро - горілчаної промисловості "Укрспирт" (далі по тексту - позивач, ДП "Укрспирт") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "РОЗЕТКА.УА" (далі по тексту - відповідач, ТОВ "РОЗЕТКА.УА") про стягнення заборгованості у розмірі 27 700, 62 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем був укладений договір поставки у спрощеній формі відповідно до умов якого відповідач зобов'язувався поставити позивачеві товар, а позивач, в свою чергу - оплатити поставлений товар.

На підставі рахунків-фактури від 09.07.2014 № СФ-0087421, від 08.08.2014 № СФ-0102391, від 18.08.2014 № СФ-0106678, від 23.10.2014 № СФ-0147954 та від 10.11.2014 № СФ-0161781 позивач здійснив попередню оплату товару, визначеного у вказаних рахунках на загальну суму 27 700, 62 грн, однак, як зазначає позивач, відповідач, в порушення умов договору та чинного законодавства України, зазначений товар не поставив, внаслідок чого позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача сплачені позивачем грошові кошти за непоставлений товар у розмірі 27 700, 62 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2016 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 30.08.2016.

30.08.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначає, що частину товару ним було поставлено, що підтверджується видатковими накладними від 11.07.2014 № 87421, від 21.08.2014 № 106678, від 31.10.2014 № 147954, від 11.11.2014 № 161781, а решту сплачених позивачем грошових коштів у розмірі 8 124, 48 грн повернуто останньому, що підтверджується платіжним дорученням від 11.08.2016 № 2556960. З огляду на викладене, відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2016 розгляд справи відкладено на 12.09.2016.

12.09.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення по справі в яких позивач зазначив, що відповідачем було повернуто позивачу грошові кошти у розмірі 8 124, 48 грн, а поставлений відповідачем товар фактично та на балансі підприємства відсутній.

У судове засідання, призначене на 12.08.2016 представники сторін з'явилися та надали пояснення по суті спору.

Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, судом встановлено таке.

ДП «Укрспирт» на підставі рахунків-фактури від 09.07.2014 № СФ-0087421 на суму 9 362, 04 грн, від 08.08.2014 № СФ-0102391 на суму 8 124, 48 грн, від 18.08.2014 № СФ-0106678 на суму 1 467, 96 грн, від 23.10.2014 № СФ-0147954 на суму 524, 04 грн та від 10.11.2014 № СФ-0161781 на суму 8 222, 10 грн було здійснено попередню оплату товару, визначеного у рахунках, що підтверджується платіжними дорученнями від 09.07.2014 № 2477 на суму 9 362, 04 грн, від 12.08.2014 № 3710 на суму 8 124, 48 грн, від 18.08.2014 № 4017 на суму 1 467, 96 грн, від 23.10.2014 № 6830 на суму 524, 04 грн, та від 10.11.2014 № 7527 на суму 8 222, 10 грн, а всього - на суму 27 700, 62 грн. Належним чином засвідчені копії вказаних документів містяться в матеріалах справи, а оригінали оглянуто судом у судовому засіданні.

Однак, як стверджує позивач, відповідач не здійснив позивачу поставку товарів, обумовлених в рахунках-фактури, вартість яких була сплачена позивачем за вищевказаними платіжними дорученнями на суму 27 700, 62 грн.

Як вбачається з матеріалів справи позивач 18.05.2016 звернувся до відповідача з вимогою № 02-7-3/582 про повернення грошових коштів в розмірі 27 700, 62 грн на поточний рахунок позивача протягом семи днів з моменту отримання вимоги з огляду на те, що станом на 18.05.2016 відповідачем не здійснено поставку товарів, зазначених в рахунках-фактури, однак вказана вимога повернулась на адресу позивача з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання».

12.07.2016 позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів у розмірі 27 700, 62 грн, яка 18.07.2016 була вручена представнику відповідача за довіреністю. Однак, як зазначає позивач, відповідей на вищевказані вимоги відповідачем не надано.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача суму попередньої оплати товарів на підставі рахунків фактури від 09.07.2014 № СФ-0087421, від 08.08.2014 № СФ-0102391, від 18.08.2014 № СФ-0106678, від 23.10.2014 № СФ-0147954 та від 10.11.2014 № СФ-0161781 на загальну суму 27 700, 62 грн.

З огляду на викладені вище обставини та наявні у матеріалах даної справи докази, суд зазначає таке.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положенням статті 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ст. 181 Господарського кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на викладене, даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, укладеним у спрощеній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи та доказів, наданих відповідачем, останній виставив позивачу рахунки-фактури від 09.07.2014 № СФ-0087421, від 08.08.2014 № СФ-0102391, від 18.08.2014 № СФ-0106678, від 23.10.2014 № СФ-0147954 та від 10.11.2014 № СФ-0161781 на загальну суму 27 700, 62 грн.

Зокрема, у рахунку-фактури від 09.07.2014 № СФ-0087421 на суму 9 362, 04 грн (разом з ПДВ) вказано: ноутбуки NKLSK/Lenovo IdeaPad Z71 (59-407636) Dark Chocolate, кількістю 1 шт; у рахунку-фактури від 08.08.2014 № СФ-0102391 на суму 8 124, 48 грн (разом з ПДВ) вказано: ноутбуки NKLSK/Lenovo ThinkPad Edge E330 (33542D5) Midnight Black, кількістю 1 шт; аксессуары для ноутбуков/Lenovo Wireless Mouse N3903A (888012044) Black, кількістю 1 шт; сумка для ноутбука Sumdex PON-343BK, кількістю 1 шт; у рахунку-фактури від 18.08.2014 № СФ-0106678 на суму 1 467, 96 грн (разом з ПДВ) вказано: монітор 21.5" Philips V-line 226V4LSB/01, кількістю 1 шт; у рахунку-фактури від 23.10.2014 № СФ-0147954 на суму 524, 04 грн (разом з ПДВ) вказано: аккумуляторы для фото- и видеокамер/аккумулятор для Samsung IA-BP85ST, 7.4 B, 850 мАч, Li-ion (DV00DV1209), кількістю 2 шт; у рахунку-фактури від 10.11.2014 № СФ-0161781 на суму 8 222, 10 грн (разом з ПДВ) вказано: сумка Lowerpo Format 100 Black (6034748), кількістю 1 шт; відеокамера Sony Handycam HDR-CX330 Black (HDRCX330EB.CEL), кількістю 2 шт; батарейка Duracell 6LR61 MN1604 (5214444), кількістю 1 шт.

Судом встановлено, що відповідач поставив позивачу вищевказаний товар на загальну суму 19 576, 14 грн, що підтверджується видатковими накладними від 11.07.2014 № 87421, від 21.08.2014 № 106678, від 31.10.2014 № 147954, від 11.11.2014 № 161781, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками позивача та відповідача, належним чином засвідчені копії яких долучено відповідачем до матеріалів справи, а оригінали оглянуто судом у судовому засіданні.

Суд зазначає, що найменування, кількість, ціна та загальна вартість товару, який було поставлено відповідачем позивачу за видатковими накладними від 11.07.2014 № 87421, від 21.08.2014 № 106678, від 31.10.2014 № 147954, від 11.11.2014 № 161781 ідентичні найменуванню, кількості, ціні та вартості товару, які зазначені у рахунках-фактури від 09.07.2014 № СФ-0087421, від 18.08.2014 № СФ-0106678, від 23.10.2014 № СФ-0147954 та від 10.11.2014 № СФ-0161781 на загальну суму 19 576, 14 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що грошові кошти у розмірі 19 576, 14 грн, які позивач сплатив відповідачу за платіжними дорученнями від 09.07.2014 № 2477 на суму 9 362, 04 грн, від 18.08.2014 № 4017 на суму 1 467, 96 грн, від 23.10.2014 № 6830 на суму 524, 04 грн, та від 10.11.2014 № 7527 на суму 8 222, 10 грн є оплатою за товар, який відповідач поставив позивачу за видатковими накладними від 11.07.2014 № 87421, від 21.08.2014 № 106678, від 31.10.2014 № 147954, від 11.11.2014 № 161781 на загальну суму 19 576, 14 грн, з огляду на встановлення судом ідентичності найменування, кількості, ціни та вартості товару, зазначеного у вказаних видаткових накладних та рахунках-фактури, на які посилався позивач при здійсненні оплати, а грошові кошти у розмірі 8 124, 48 грн за непоставлений товар згідно рахунку-фактури від 08.08.2014 № СФ-0102391 були повернуті відповідачем позивачу згідно платіжного доручення від 11.08.2016 № 2556960.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, беручи до уваги, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами факту невиконання відповідачем свого обов'язку з поставки товару, за який позивач сплатив грошові кошти у розмірі 27 700, 62 грн за платіжними дорученнями від 09.07.2014 № 2477, від 12.08.2014 № 3710, від 18.08.2014 № 4017, від 23.10.2014 № 6830 та від 10.11.2014 № 7527 у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позов державного підприємства спиртової та лікеро - горілчаної промисловості "Укрспирт" до товариства з обмеженою відповідальністю "РОЗЕТКА.УА" про стягнення заборгованості у розмірі 27 700, 62 грн як попередньої оплати товару задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову державного підприємства спиртової та лікеро - горілчаної промисловості "Укрспирт" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21 вересня 2016 року.

Cуддя Я.А. Карабань