ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2016 року Справа № 912/1071/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Дармін М.О., Іванов О.Г.

Секретар судового засідання Логвіненко І.Г.

Представники сторін:

позивач: ОСОБА_1, паспорт серія НОМЕР_1 від 14.08.1997 р., ;

від позивача: Ткаченко С.В., адвокат, свідоцтво на право заняття адвокатською діяльність № 476 від 01.10.2012 р. ;

від відповідача: представник не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Кіровоградська область, Добровеличківський район, с. Перчунове

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 27 травня 2016 року у справі № 912/1071/16

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Кіровоградська область, Добровеличківський район, с. Перчунове

до відповідача: Підприємства "Помічнянськийринок" Добровеличківського райспоживтовариства, Кіровоградська область, Добровеличківський район, м. Помічна

про визнання договору продовженим

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 27 травня 2016 року (суддя Глушкова М.С.) відмовлено у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до підприємства "Помічнянський ринок" Добровеличківського райспоживтовариства про визнання договору продовженим.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про визнання договору оренди продовженим.

Зокрема апелянт посилається на те, що рішення суду винесено при неповному з'ясуванні обставин справи, визнав встановленими обставини, які є недоведеними, що мають значення для справи, а тому судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Зокрема, апелянт вважає, що суд взяв до уваги доводи відповідача щодо пропущення позивачем строку звернення з заявою, фактично застосувавши до спірних правовідносин норми щодо переважного права наймача на укладення нового договору, однак предметом позовних вимог є визнання договору оренди продовженим на підставі статті 764 Цивільного кодексу України та ч.4 статті 294 Господарського кодексу України.

Крім того, апелянт вважає, що у зв'язку з тим, що позивач не отримував листа відповідача № 33 від 25 грудня 2015 року, а зі змісту поданого до суду листа не вбачається заяви орендодавця про припинення договору оренди, суд визнав обставини встановленими, які є недоведеними, тим самим порушивши норми процесуального права.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20 липня 2016року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 12 вересня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого судді - Березкіна О.В. (доповідач), суддів - Величко Н.Л., Дармін М.О.

Розпорядженням керівника апарату суду від 09.09.2016р. № 1220/16 у зв'язку з припиненням повноважень судді Величко Н.Л., призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у справі № 912/1071/16, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Березкіна О.В. (доповідач), судді - Дармін М.О., Іванов О.Г.

Представник апелянта та скаржник в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили скасувати рішення господарського суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи без його участі та письмово заперечувавши проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 січня 2015 року між підприємством «Помічнянський ринок» Добровеличківського райспоживтовариства (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ( орендар) було укладено договір оренди торгівельної площі № 2 (договір) .

Відповідно до пункту 1 договору орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування торговельну площу 110 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 (об'єкт оренди) та надається орендодавцем у тимчасове користування орендарю для провадження торговельної або іншої діяльності.

Відповідно до пунктів 3,5 договору орендна плата за об»єкт оренди становить за місяць оренди 500,00грн. без ПДВ за використану електроенергію, водопостачання та водовідведення оплата здійснюється згідно фактичних показників приладів обліку.

Відповідно до пункту 15 договір набуває чинності з 01 січня 2015 року та діє до 31 грудня 2015 року. Якщо орендар має намір укласти договір на наступний строк, він зобов'язаний не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії даного договору, подати орендодавцю письмову заяву з додаванням копій правовстановлюючих документів.

Договір підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками останніх.

Звертаючись до підприємства "Помічнянський ринок" Добровеличківського райспоживтовариства із позовом про визнання договору оренди торгівельної площі № 2 від 02 січня 2015 року продовженим на термін до 31.12.2016 року на тих самих умовах, позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 посилався на те, що укладений між сторонами договір оренди торговельної площі № 2 від 02 січня 2015 року, термін дії якого скінчився 31 грудня 2015 року, має бути продовженим, оскільки позивачем належним чином виконувались умови договору протягом його дії, а також у зв'язку з відсутністю в період з 01січня 2016 року по 01 лютого 2016 року повідомлення підприємства про припинення вказаного договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів звернення до відповідача з письмовою заявою про намір продовжувати договір оренди з додаванням копій правовстановлюючих документів у строки вказані у п.16 договору оренди, а на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди майна, а між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором. При цьому, згідно ст. 284 Господарського кодексу України, строк оренди є істотною умовою договору оренди. Згідно ч. 2 ст.291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Як вбачається з п.п. 15,16 договору, останній набуває чинності з 01.01.2015 року та діє до 31.12.2015 року. Якщо орендар має намір укласти договір на наступний строк, він зобов'язаний не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії даного договору, подати орендодавцю письмову заяву з додаванням копій правовстановлюючих документів.

Судом встановлено, що відповідач заперечив проти продовження строку дії договору, направивши на адресу позивача 25.12.2015 року лист № 33, в якому просив ФОП ОСОБА_1 звільнити об'єкт оренди після закінчення дії спірного договору (а.с.93).

Оскільки позивач не звільнив орендоване приміщення після 31.12.2015 року, відповідачем направлено на адресу позивача претензію від 12.02.2016 року про звільнення торгівельної площі.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди передбачені також ст.764 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України.

У відповідності до зазначених норм, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Зі змісту вказаних правових норм випливає, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення мають бути висловлені ним протягом місяця після закінчення строку договору.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів звернення до відповідача з письмовою заявою про намір продовжувати договір оренди з додаванням копій правовстановлюючих документів у строки вказані у п.16 договору оренди.

Разом з тим, заперечення відповідача про продовження оренди підтверджуються відповідним листом від 25.12.2015 року, та рекомендованим повідомленням про отримання ОСОБА_1 означеного листа.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача, що за відсутності опису вкладення відповідачем не доведено, що саме лист про відмову у продовженні договору оренди був направлений позивачу з огляду на те, що доказів зворотнього, а саме, отримання листа з іншим змістом, позивачем суду не надано.

Доводи позивача про те, що ним взагалі не отримувався лист від відповідача спростовується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 30.12.2015 року, та роздруківкою з Інтернету про вручення відправлення за №767 одержувачу особисто (а.с.128).

Крім того, господарський суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги як належний та допустимий доказ лист ОСОБА_3, листоноші с. Перчунове, написаний на ім'я адвоката Ткаченко С.В., в якому вона повідомляє про те, що не вручала особисто ОСОБА_1 рекомендований лист №767 та самостійно проставила його підпис, оскільки судом не встановлювалася особа листоноші, вказана особа не була залучена судом до участі в судовому процесі в порядку ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, будь-яких пояснень від ОСОБА_3 суд в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України не витребував.

Крім того, відповідно п. 97 Порядку пересилання поштових відправлень, рекомендовані відправлення, в тому числі міжнародні, урядові (прості та рекомендовані), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, первинні повідомлення про надходження поштових відправлень з відмітками "З квитками", "З документами", "З путівками", "Звіт", а також про надходження реєстрованих поштових відправлень, адресованих юридичним особам, всі повторні повідомлення записуються до книги ф. 8 (мал. 20). Книги ф. 8 ведуться за кожною доставною дільницею і окремо на відправлення, що підлягають видачі безпосередньо в об'єкті поштового зв'язку.

Проте, доказів того, що запис про надходження та вручення поштового відправлення ОСОБА_1 не зареєстровано, позивачем також не надано, що спростовує його доводи про неотримання рекомендованого листа з відмовою про продовження договору оренди.

Статтею 291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно правової позиції викладеної в постанові пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", зокрема пункті 4.1., визначено, що зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Про заперечення відповідача щодо поновлення договору оренди на новий строк також вбачається з заяви позивача від 9.12.2015 року, в якій він зазначає про те, що йому було відмовлено власником майна ще у листопаді 2015 року у продовженні договору оренди приміщення.

Доказів того, що означене приміщення планувалось до продажу, позивачем не надано, оскільки відповідно довідки Спілки споживчих товариств Кіровоградської області Добровеличківського районного споживчого товариства від 27 травня 2016 року, постанови про продаж магазину в селі Перчунове по вулиці Миру 1 не приймалось протягом з 01.01.2015 року по 27.05.2016 року ( а.с. 177).

Крім того, відповідачем було повернуто, починаючи з січня 2016 року, всі сплачені позивачем протягом 2016 року орендні платежі та такі дії Підприємства суд розглядає саме як заперечення проти продовження дії договору оренди від 02.01.2015 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази, що підтверджують факт повідомлення позивача на дату закінчення строку договору оренди про відсутність наміру у Підприємства продовжувати строк дії спірного договору, термін якого закінчився 31.12.2015 року, тому вимоги позивача про визнання продовженим договору оренди торговельної площі № 2 від 02.01.2015 року укладеного між сторонами є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують, а лише зводяться до переоцінки досліджених господарським судом доказів та встановлених обставин справи.

Оскільки суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому судове рішення у відповідності до п.1 ч.1 ст. 103 ГПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 27 травня 2016 року у справі № 912/1071/16- залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови підписано 14 вересня 2016 року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О.Дармін

Суддя О.Г.Іванов