КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" вересня 2016 р. Справа№ 910/3487/14
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Баранця О.М.
суддів: Сітайло Л.Г.
Ткаченка Б.О.
при секретарі Матюхін І.В.
за участю представників сторін:
від позивача: Шило С.М.
від відповідача: Кисличук Л.М.
розглянувши матеріали
апеляційної скарги Командування сухопутних військ України Військова
частина НОМЕР_1
на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2014 р.
у справі № 910/3487/14 (суддя: Пукшин Л.Г.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Перший
український експертний центр
до Командування сухопутних військ України Військова
частина НОМЕР_1
про стягнення 11 408,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.04.2014 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю Перший український експертний центр задоволено повністю.
Стягнуто з Командування сухопутних військ України Військової частини НОМЕР_1 (04119 м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 19, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Перший український експертний центр (04060 м. Київ, вул. М. Берлінського, буд. 15, ідентифікаційний код 36844047) основну заборгованість за договором оренди житлового приміщення № 83 в сумі 11408 (одинадцять тисяч чотириста вісім) грн. 39 коп., судовий збір в сумі 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2014 року скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити позов без розгляду.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2016 р. Командуванню сухопутних військ України Військової частини НОМЕР_1 відновлено строк подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2014 року у справі № 910/3487/14, прийнято її до розгляду, порушено апеляційне провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Баранець О.М.; судді: Ткаченко Б.О., Сітайло Л.Г.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів даної справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю Перший український експертний центр (далі - позивач, орендодавець) та Військовою частиною НОМЕР_1 (далі відповідач, орендар) укладено договір оренди житлового приміщення № 83 від 01.06.2013 року (далі - договір), відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування житлове приміщення місця в кімнаті будинку з майном, що у ній знаходиться, у кількості 3, за адресою: м. Київ, вул. Котовського, 29.
Згідно з п. 2.1 договору об`єкт оренди передається для тимчасового проживання працівників орендаря.
Відповідно до п. 4.1. договору, розмір орендної плати складає 665,00 грн. з ПДВ за 1 ліжкомісце, підлягає оплаті за 3 ліжкомісця за місяць оренди 1995,00 грн. з ПДВ.
Пунктом 4.2. договору встановлено, що орендна плата сплачується щомісячно готівкою або в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця через установи банку або КП ГІОЦ не пізніше 20 числа кожного місяця.
Відповідно до п. 4.5 договору в разі закінчення дії договору та несвоєчасному звільнені орендованого приміщення, орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату по день фактичного звільнення з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення та штрафу у розмірі вартості послуг за три місяці.
Строк дії договору встановлено з 01.06.2013 року до 31.12.2013 року (п. 3.1. договору).
Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором оренди № 83 від 01.06.13 в період з червня по грудень 2013 року, у зв`язку з чим позивач вказував на існування заборгованості у розмірі 11408,39 грн.
Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.
Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.
За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором найму (оренди), а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України.
Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до п. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Аналогічні норми містяться в положеннях ст. 759 Цивільного кодексу України.
Матеріалами справи підтверджується факт передачі майна в оренду, користування відповідачем об`єктом оренди та правомірне нарахування позивачем орендної плати.
Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи пункту 4.2 договору оренди № 83 строк виконання відповідачем зобов`язань по сплаті орендної плати за червень-грудень 2013 року станом на момент вирішення спору настав.
На підтвердження виконання свого зобов`язання за договором позивач надав суду акт прийому-передачі ліжко-місць в гуртожитку, згідно якого орендодавець передав а орендар прийняв у користування 3 ліжко-місця в гуртожитку, за адресою: м. Київ, вул. Котовського, 29.
Додатком № 2 до договору № 83 є акт про договірну ціну, відповідно до якого сторони дійшли згоди встановити плату за проживання в гуртожитку в сумі 1995,00 грн. з ПДВ, на місяць
Відповідно до по 6.1.2. договору, орендар зобов`язується своєчасно здійснювати орендні та інші платежі, передбачені цим договором.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов`язання по оплаті вартості оренди ліжко-місць виконав не в повному обсязі, сплативши лише частину орендних платежів в сумі 2556,61 грн., внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 11408,39 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість Військової частини НОМЕР_1 станом на 31.03.2014 року, яка підписана керівником та головним бухгалтером позивача.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням визначених змістом зобов`язання умов (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.
Відповідач, не довів, що він зобов`язання за договором оренди житлового приміщення № 83 від 01.06.2013 року виконав своєчасно та в повному обсязі, відповідно до умов договору. Відповідач доказів відсутності заборгованості по орендній платі не надав, доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.
Не звернення позивача до органів казначейської служби та дії органів казначейської служби не можуть бути підставою для відмови в позові або залишення позову без розгляду.
Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті орендних платежів в розмірі 11 408,39 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2014 року у справі №910/3487/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
2. Справу № 910/3487/14 повернути до Господарського суду міста Києва.
3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Л.Г. Сітайло

Б.О. Ткаченко