ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" вересня 2016 р.Справа № 916/1964/16
За позовом: Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт"

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „ТРЕКСІМ

про стягнення 1792,76 грн.

Суддя Д'яченко Т.Г.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю

Від відповідача: не зявився

Суть спору: Позивач - Державне підприємство „Одеський морський торговельний порт звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою, у якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „ТРЕКСІМ заборгованість за договором №КД-18846 від 25.12.2013р. у розмірі 1792,76 грн., що складається з основного боргу в сумі 0,16 грн., пеню у розмірі 1691,56 грн. та 3% річних у розмірі 101,04 грн.

Відповідач у судові засідання не зявився, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав, свого права на захист не використав, хоча і повідомлявся про час та місце проведення судових засідань належним чином шляхом надіслання ухвал суду на юридичну адресу, відповідно до ОСОБА_2 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, наявного у матеріалах справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (поштові повідомлення) з відміткою про вручення ухвал суду. У звязку з чим суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представника позивача, суд встановив.

25 грудня 2013 року між Державним підприємством „Одеський морський торговельний порт (Порт) та Товариством з обмеженою відповідальністю „ТРЕКСІМ (Замовник) було укладено Договір компенсації № КД 18846, відповідно до п. 1 якого Замовник здійснює Порту компенсацію витрат на сплату земельного податку на земельні ділянки, що перелічені у Додатку 1, загальною площею 7588,0 кв.м. Замовник компенсує Порту щорічну сплату земельного податку за земельні ділянки на підставі виставлених Портом рахунків щомісячно.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. Договору, Замовник має право прийняти рішення про дострокове розірвання цього договору компенсації в разі оформлення відповідно до чинного законодавства України прав на земельні ділянки. Замовник зобовязується забезпечити своєчасне погашення сум сплат земельного податку за земельні ділянки відповідно до умов цього договору.

Положеннями п. 3.1. Договору визначено, що Замовник компенсує Порту сплату земельного податку, зазначену у розділі 1 цього Договору, за земельні ділянки, що знаходяться в оренді за Договором ДФ 377 від 23.08.2013р. за 2013 рік. Замовник здійснює компенсацію Порту, розраховану за рік, щомісячними рівними частками протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту вручення Портом. ПДВ нараховується відповідно до чинного законодавства України. Оплата вважається здійсненою Замовником з моменту надходження грошової суми на розрахунковий рахунок Порту.

На виконання умов укладеного Договору, 31.12.2014р. Портом було виставлено Замовнику рахунок №253069 на суму 5850,08 грн. Відповідно до реєстру виданих рахунків Порту, даний рахунок отримано 12.01.15р., у встановлений строк - до 23.01.2015р. замовником його сплачено не було. Зазначений рахунок було сплачено відповідачем частково у розмірі 5849,92 грн. лише 02.02.2015р., відповідно до банківської виписки, сформованою бухгалтерією за №БВ0000049 від 02.02.2015р. За вказаним рахунком за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 0,16 грн., яка станом на момент розгляду справи є непогашеною.

08.12.2014р. Портом було виставлено Замовнику рахунок №252952 на суму 5850,08грн. Згідно реєстру виданий рахунків Порту, даний рахунок отримано відповідачем 17.12.2014р., останнім днем сплати було 31.12.2014р., що Замовником не виконано. Даний рахунок було сплачено лише 02.02.2015р., що підтверджується банківською випискою, сформованою бухгалтерією за №БВ00000449 від 02.02.2015р.

07.11.2014р. Портом було виставлено Замовнику рахунок №252836 на суму 5850,08грн. Згідно реєстру виданий рахунків Порту, даний рахунок отримано відповідачем 10.11.2014р., останнім днем сплати було 24.11.2014р., що Замовником не виконано. Даний рахунок було сплачено лише 04.12.2014р., що підтверджується банківською випискою, сформованою бухгалтерією за №БВ00004800 від 04.02.2014р.

07.08.2015р. Портом було виставлено Замовнику рахунок №770112 на суму 7306,76грн. Згідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, даний рахунок отримано 17.08.2015р., останнім днем сплати було 24.08.2015р., що Замовником не було виконано. Даний рахунок було сплачено лише 05.04.2016р., що підтверджується банківською випискою, сформованою бухгалтерією №БВ00000918 від 05.04.2016р.

Приймаючи до уваги, що Товариством з обмеженою відповідальністю „ТРЕКСІМ не було здійснено у повному обсязі сплату компенсації витрат на сплату земельного податку за земельні ділянки, за ним на момент звернення позивача до суду з позовом, рахується основна заборгованість в розмірі 0,16 грн.

Згідно з п.4.1. Договору за невиконання чи неналежне виконання зобовязань за цим Договором, Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим Договором.

Відповідно до п. 4.2. Договору, за несвоєчасне внесення платежів Порту, Замовник виплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення від суми заборгованості.

Згідно до п. 5.1. Договору, усі спори, що виникають протягом дії цього Договору, вирішуються згідно чинного законодавства України.

Положеннями п. 6.1. Договору визначено, що дія цього договору поширюється у відповідності зі ст.. 631 ЦК України на правовідносини сторін, що виникли 23.08.2013 року і діє весь строк, протягом якого Порт є платником земельного податку за земельні ділянки, але не більше строку дії договору ДФ 377 від 23.08.2013р.

З метою досудового вирішення спору між сторонами, Державне підприємство "Одеський морський торговельний порт" звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю „ТРЕКСІМ з Претензією №20/1-683 від 12.05.2015р., згідно якої просило терміново перерахувати на банківський рахунок №1 в ПАТ „МАРФІН БАНК оплату штрафник санкцій та річних відсотків на несвоєчасне проведення оплати по рахункам №252954 від 08.12.2014р., №253070 від 31.12.2014р., №253069 від 31.12.2014р., №252952 від 08.12.2014р., №252836 від 07.11.2014р.№ 280132 від 06.01.2015р.,№280133 від 06.01.2015р.

Проте, у матеріалах справи відсутні відомості щодо розгляду Відповідачем даної Претензії.

У звязку з невиконанням з боку відповідача прийнятих на себе зобовязань за Договором, позивачем здійснено розрахунок пені (розрахунок проведено з 25.08.2015р. по 25.02.2016р.) та 3% річних (по рахунку №253069 від 12.01.2015р. розрахунок проведено з 24.01.2015р. по 02.02.2015р.; по рахунку №252952 від 08.12.2014р. розрахунок проведено з 01.01.2015р. по 01.02.2015р.; по рахунку №252836 від 07.11.2014р. розрахунок проведено з 25.11.2014р. по 03.12.2014р.; по рахунку №770112 від 07.08.2015р. розрахунок проведено з 25.08.2015р. по 04.04.2016р.). Так, відповідно до даних такого розрахунку за відповідачем рахується заборгованість по сплаті пені у розмірі 1691,56 грн. та заборгованість по сплаті 3% річних у розмірі 101,04 грн.

Позовні вимоги у справі обґрунтовані порушенням з боку відповідача умов укладеного між сторонами Договору та направлені на стягнення основного боргу, пені та 3% річних.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Товариства з обмеженою відповідальністю „ТРЕКСІМ прийнятих на себе зобовязань за Договором №КД-18846 від 25.12.2013р., отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу в розмірі 0,16 грн. є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 229 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем було здійснено нарахування пені, розрахунок проведено за період з 25.08.2015р. по 25.02.2016р. Відповідно до такого розрахунку за відповідачем рахується заборгованість зі сплати пені у розмірі 1691,56 грн.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення нарахованої пені вважає такий розрахунок вірним, а вимоги про їх стягнення з відповідача правомірними.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у п. 1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти (п. 6.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань).

Позивачем було здійснено нарахування 3% річних, по рахунку №253069 від 12.01.2015р. розрахунок проведено з 24.01.2015р. по 02.02.2015р.; по рахунку №252952 від 08.12.2014р. розрахунок проведено з 01.01.2015р. по 01.02.2015р.; по рахунку №252836 від 07.11.2014р. розрахунок проведено з 25.11.2014р. по 03.12.2014р.; по рахунку №770112 від 07.08.2015р. розрахунок проведено з 25.08.2015р. по 04.04.2016р. Відповідно до такого розрахунку за відповідачем рахується заборгованість зі 3% річних у розмірі 101,04 грн.

Суд перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення нарахованих 3% річних вважає такий розрахунок вірним, а вимоги про їх стягнення з відповідача правомірними.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" зі стягненням з Товариства з обмеженою відповідальністю „ТРЕКСІМ основного боргу у розмірі 0,16 грн., пені у розмірі 1691,56 грн. та 3% річних у розмірі 101,04грн.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 1378грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „ТРЕКСІМ (65026, АДРЕСА_1; код 34871753) на користь Державного підприємства „Одеський морський торговельний порт (65026,м. Одеса, пл. Митна,1; код 01125666) основний боргу у розмірі 0,16 коп. (шістнадцять) коп., пеню у розмірі 1691 (одна тисяча шістсот девяносто одна) грн. 56 коп., 3% річних у розмірі 101 (сто одна) грн. 04 коп. та 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім ) грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Повний текст рішення складено 20 червня 2016 року.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д'яченко