ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13 вересня 2016 р. Справа № 903/419/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО - Тайс", м. Київ

до відповідача 1: Любешівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, смт. Любешів

до відповідача 2: Головного територіального управління юстиції у Волинській області, м. Луцьк

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Державна Казначейська служба України, м. Київ

Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області, м. Луцьк

про стягнення 67889,54грн.

Суддя Шум М. С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 02.06.2014р.

від відповідача 1: ОСОБА_2 головний державний виконавець Любешівського ВДВС

від відповідача 2: ОСОБА_3, довіреність № 09-8/956 від 09.03.2016р.

від ДКЗ України: ОСОБА_4, довіреність № 5-29/2954-9843 від 02.06.2016р.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст.ст. 22, 29 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

Суть спору: позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО - Тайс" звернувся до суду з позовною заявою до Любешівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, в якій просить суд стягнути 6134,37грн. річних, 61755,17грн. інфляційних втрат в рахунок відшкодування шкоди (втрат) у звязку із невиконанням рішення Господарського суду Київської області від 11.02.2014р. по справі № 911/4532/13.

Відповідач 1 в запереченні № 2953/03-22 від 19.07.2016р. та представник в судовому засіданні заперечує щодо позову з наступних підстав:

За заявами стягувана 03.04.2014р. було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень з накладенням арешту та все майно боржника по виконанню наказу № 911/4532/13 виданого Господарським судом 03.03.2014р.

Оскільки на той момент у відділі перебувало зведене виконавче провадження у ЄДРВП № 37181216 по ФГ «Гримікс», державним виконавцем 10.04.2014 року були винесені постанови про приєднання до зведеного. З відповідей на запити державного виконавця та при перевірці майнового стану боржника, було встановлено, що будь-яке майно відсутнє та за боржником не зареєстроване, окрім зернозбирального комбайна ДОН-1500А, 1989 року випуску, державши номер 11613АС. Державним виконавцем винесено постанову 03.06.2014р. про зупинений виконавчого провадження» так як у зведеному провадженні від 16.12.2013р. вих. № 5589/3-22 винесена постанова про оголошення розшуку даного транспортного засобу. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (боржник чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;) 25.12.2014р. винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувану.

Отже, не можна вважати що 03.09.2014р. сплив 6-ти місячний термін щодо примусового виконавчі наказів Господарського суду Київської області, так як відкрито виконавчі провадження 03.04.2014р. зупин0020ено 03.06.2014р., а 25.12.2014р. виконавчі провадження поновлено, виведено зі складу зведеного та повернуто виконавчі документи стягувачеві. Відповідно до п. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» строк здійснення виконавчого провадження не включає час зупинення виконавчого провадження.

За клопотанням стягувана на підставі п. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем 11.08.2015р. було відновлено виконавчі провадження у ЄДРВП № 42818646 та №42818102 по виконанню наказу №911/4532/13, виданого Господарським судом 03.03.2014 про стягнення солідарно з ТзОВ «ПК Трейдсервісгруп» та ФГ "Гримікс" на користь ТзОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" 5000 грн. пені, 10000 грн. витрат на послуги адвоката та 2092,90 грн. судового збору, а всього 17 092,90 грн. та відповідно по виконанню наказу Господарського суду№ 911/4532 від 03.03.2014 року про стягнення з ФГ "Гримікс" на користь ТзОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" 2807,37грн. пені, 96142,63грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами та 696,55гри. інфляційних втрат, а всього 99 646,55 грн.. ОСОБА_2 постанов №3264/03- 22 та № 3264/03-22 від 11.08.2015 року надіслано сторонам виконавчого провадження для відома.

20.08.2015р. винесені постанови про приєднання до зведеного виконавчого провадження.

У Любешівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження у ЄДРВП № 37181216 про стягнення з ФГ «Гримікс» боргу на користь юридичних та фізичних осіб в якому перебуває 10 виконавчих проваджень на загальну суму 449886,27гра. У зведеному провадженій знаходиться одне із виконавчих проваджень, де стягувачем є держава, і її вимоги відносяться до 5 черги, а вимоги інших стягуваній (у тому числі і по виконавчих провадженнях №42818646 та №42818102) до 6 черги задоволення вимог стягувачів відповідно до ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження». До зведеного виконавчого провадження но ФГ «Гримікс» приєднувались виконавчі провадження 07.10.2015р. та 16.12.2015р. Останнє виконавче провадження приєднано до зведеного 16.12.2015р. Тобто станом на 06.06.2016р. (дата подання позовної заяви позивачем) дані виконавчі провадження не прострочені, оскільки перебували у зведеному виконавчому провадженні і відповідно до п. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчої документа.

Тому обґрунтування позивачем понесених ним втрат (збитків) з посиланням на те, що шестимісячний термін щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області сплив 03 вересня 2014 року, вважаємо безпідставним і відповідно існування шкоди в розмірі 67 889,54 гри. не обґрунтованим.

В ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження та з метою виявлення майна належного боржнику, та на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, державним виконавцем повторно надіслано відповідні запити до Держінспекції сільського господарства у Волинській області, Територіального сервісного центру 0743, відділу держземагенства у Любешівському районі Волинської області, Державної податкової служби України.

Також були зроблені запити до Державної авіаційної служби, агентства з ідентифікації і реєстрації тварин, Головного управління статистики у Волинській області, ДП «Держреєстри України», Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Державної: інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, Українського центру іноватики та патентно-інформаційних послуг, Державної служби інтелектуальної власності України, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

03.06.2014р. та 26.10.2015р. винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно відповіді Державної інспекції сільського господарства України вих. Ж28/15 від 23.09.2015р. та №1/16 від 06.01.2016 року встановлено, що за боржником зареєстрований зернозбиральний комбайн марки ДОН-1500А, 1989 року випуску, який знаходиться в розшуку згідно постанов про розшук майна від 16.12.2013р. та повторно від 23.09.2015р. за вих. №3934/03-22.

З інформації Любешівського відділення Ратнівської ОДПІ встановлено, що у боржника існують відкриті рахунки, в банківських установах, на які було накладено арешт 03.06.2014р. та повторно. 04.04.2016р. Надсилались платіжні вимоги, які повернені банками без виконання оскільки на рахунках боржника відсутні копті для погашення боргу.

Згідно відповіді вих.№1077 від 08.02.2016р. за ФГ «Гримікс» в державному реєстрі земель відомості щодо реєстрації земель відсутні.

Згідно відповіді Територіального сервісного центру 0743 внхШ91 від 26.02.2016 року за боржником транспортні засоби не зареєстровані.

Згідно інформації ДП «Агенства з ідентифікаці і реєстрації тварин» за вих. № 306/11-ЮР від 20.04.2016 року встановлено, що ФГ «Гримікс», як власник тварин в Єдиному державному реєстрі тварин не зареєстроване.

Згідно інформації Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області за вих. №1000-1.ІЗ./922-16 від 22.04.2016 року встановлено, що в електронному реєстрі Держархівбудінспекції у Волинській області інформація відсутня про видачу і реєстрацію дозвільних документів та ліцензій на провадження господарської діяльності, повязаної із створення обєктів архітектури ФГ «Гримікс».

Із відповідей на запити державного виконавця встановлено, що в Єдиному реєстрі повітряні та водні судна за ФГ «Гримікс» не зареєстровані.

Згідно витягів №23836731 від 04,07.2014 року, №117518042 від 26.10.2015р. та № НОМЕР_1 від 25.04.2016р. зДержавного реєстру речових опав на нерухоме майно відомості відсутні.

Крім того, з метою перевірки майнового стану боржника, державним виконавцем здійснено виїзди за місцем розташування боржника для перевірки майнового стану, про що складено відповідні акти державного виконавця від 04.09.2015р., 23.10.2015р., 21.12.2015р., 03.02.2016р. та 05.04.2016р.

Таким чином твердження позивача про те, що за боржником рахується нерухоме майно, не відповідає дійсності, а зареєстроване рухоме майно - зернозбиральний комбайн ДОН - розшук якого здійснювався органами Національної поліції, не виявлене протягом року з дня оголошення розшуку.

Тобто майнової можливості у боржника виконати рішення за рахунок наявного у нього майна не було.

Як вже зазначалось, що на виконанні у відділі перебували й інші виконавчі провадження про стягнення боргу з ФГ «Гримікс». У звязку з цим ТзОВ «Компанія «Ніко- Тайс» було не єдиним стягувачем, який би задовільнили в свої вимоги за рахунок майна боржника навіть у разі його наявності.

Статтею 44 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі якщо сума, стягнута з боржника, недостатня для задоволення всіх вимог за виконавчими документами, вона розподіляється державним виконавцем між стягуваними в порядку черговості, встановленому цією статтею. У разі якщо стягнута сума недостатня для задоволення в повному обсязі усіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувану суми.

Відповідно до ст. 43 ПІК України, рішення суду не може грунтуватися на припущеннях. Інших доказів, які б свідчили про розмір завданих позивачу збитків, останній не надав.

Разом з тим, ВП № 42818646 та № 42818102 не припинені, в межах цих провадження здійснюються дії но примусовому виконанню рішення суду, зокрема вживаються заходи щодо розшуку майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення.

У звязку з чим відсутній причинний наслідковий звязок між бездіяльністю відділу та нанесеною шкодою.

Крім того, із приписів статей 1166, 1174 Цивільного кодексу України вбачається, що відшкодування майнової шкоди є компенсацією певних майнових втрат особи які вже настали для неї.

Разом з тим позивачем не спростовано, що виконавчі провадження щодо виконання наказів № 911/4532/13, виданих Господарським судом 03.03.2014 року та № 911/4532 від 03.03.2014р. тривають. Тому позивач не втратив об'єктивної можливості задоволення своїх вимог у процесі виконання наказів господарського суду. Таким чином відсутні правові підстави вважати, що позивачу заподіяно майнову шкоду, а задоволення позову у даній справі призведе до можливості отримання позивачем коштів у подвійному розмірі - за результатами розгляду даного: спору, та за наслідкам и виконання вищевказаних наказів суду, що суперечило б таким загальним засадам цивільного законодавства, наведеним у етапі 3 Цивільного кодексу України, як справедливість, добросовісність та розумність.

Як вже зазначалось, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди с факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи ного посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний звязок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду.

Разом з тим, хоча Ухвалою Господарського сулу Київської області по справі №911/4532/13 від 28 квітня 2016 року визнано бездіяльність ВДВС Любешівського РУЮ під час примусового виконання рішення Господарського суду Київської області у справі №911/4532/13 незаконною та протиправною, однак дане рішення було ухвалене у звязку з ненаданням відділом документів у підтвердження викладених у своєму запереченні за вих. №>1538/3-22 від 27.04.2016р. обставин. Дані документи були надіслані до суду поштовою кореспонденцією, яка не надійшла на момент розгляду справи. А фактично державним виконавцем вживались передбачені Законом заходи, спрямовані на виконання рішень суду у справі.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення у діях Любешівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, зокрема не доведено, що відповідачем заподіяно шкоду (її розмір) та не доведено, що заподіяння шкоди позивачеві перебуває у причинно- наслідковому зв'язку з діями відповідача.

Головне територіальне управління юстиції у Волинській області у відзиві на позовну заяву № 098/3975 від 07.09.2016р. та представник в судовому засіданні, позовну заяву вважає її безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення з наступних підстав:

Як вбачається зі змісту позовних вимог, посилаючись на ухвали господарського суду Київської області в справі №911/4532/13 (від 17.06.2015, від 25.08.2015 та від 28.04.2016), зокрема, факт визнання дій (бездіяльності) відділу державної виконавчої служби Любешівського районного управління юстиції Волинської області при виконанні наказів господарського суду Київської області від 03.03.2014 по справі №911/4532/13, неправомірними та незаконними, позивач обґрунтовує заподіяння йому збитків внаслідок такої бездіяльності, що привело до неотримання позивачем грошей.

Разом з тим, право на отримання грошей у позивача виникло на підставі угоди про заміну кредитора у зобов'язанні № 15-11/12-127 від 15.11.2012 (відступлення права вимоги на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК300410/3 від 30.04.2010). Таким чином, порушення права позивача на отримання грошей відбулося внаслідок невиконання Фермерським господарством Гримікс обов'язків за договором, а не через неправомірні дії (бездіяльність) відділу державної виконавчої служби.

Для застосування деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди - відповідача; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина відповідача - заподіювача шкоди.

В той же час, відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення унеможливлює стягнення шкоди.

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому предметом доказування у такій справі будуть факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди.

Позивачем не надано доказів того, що судове рішення могло бути фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, що боржник мав майно достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому.

Більше того, варто звернути увагу суду на те, що після відкриття виконавчого провадження відповідно до постанови головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Любешівського районного управління юстиції від 03.04.2014р., державним виконавцем встановлено, що на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження по боржнику за №37181246 (постанова про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження від 10.04.2014), тобто фактично існували заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника, по виявленню якого виконавцем вживались дії ще з 2011 року (даний факт встановлено і ухвалою господарського суду Київської області від 17.06.2015); на виявлені рахунки та майно боржника постановами від 03.06.2014 накладався арешт; крім того, вживалися дії по розшуку транспортного засобу, що ставало причиною неодноразового зупинення виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, вище зазначене спростовує наведене у позовній заяві позивачем про наявність вини та протиправної поведінки відповідача, та причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача у розмірі, заявленому до стягнення.

Крім того, посилання позивача на ст. 625 Цивільного кодексу України як на підставу визначення розміру збитків спростовується наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, дана норма закріплює відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань у вигляді сплати інфляційних та річних при простроченні виконання саме грошового зобов'язання на підставі договірних правовідносин. Натомість, в даному випадку має місце інша правова природа правовідносин, що виникли між позивачем та відділом державної виконавчої служби (деліктні правовідносини), в зв'язку з чим відсутні правові підстави для застосування даної норми та, відповідно, для нарахування на розмір збитків у вигляді інфляційних втрат та 3% річних.

Дана правова позиція підтверджується судовою практикою, а саме постановою Вищого господарського суду України від 06.06.2011 у справі №13/115, постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2011 у справі № 14/5025/35/11, постановою Вищого господарського суду України від 02.08.2016 у справі № 910/2340/16, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 06.05.2015 у справі №6-11826ск15 та позицією Верховного суду України, викладеній в листі від 01.07.2014 Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві.

Державна Казначейська служба України та Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області у відзиві від 08.09.2016р. в задоволенні позовних вимог просять відмовити, в звязку з тим, що згідно із загальними нормами цивільно-правової відповідальності при вирішені спору про відшкодування шкоди обовязковому зясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього.

Причинний звязок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обовязковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала обєктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювана шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК України відповідальність настає незалежно від вини.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня.

Позивачем не доведено факту спричинення йому шкоди (втрат) та наявності причинного звязку між протиправною поведінкою і настанням шкоди.

Враховуючи вищевикладене та той факт, що Позивачем не надано достатніх та переконливих доказів, які б підтверджували факт спричинення шкоди, Головне управління Казначейства вважає, що дії посадових осіб Любешівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області не виходили за межі чинного правового поля та підстави для відшкодування шкоди відсутні.

Відповідно до п. 9 Рекомендацій Вищого господарського суду України від 29.12.2007р. № 04-5/239 Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 01.03.1994 № 02-5/215 Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди у вирішенні спорів про невиконання судового рішення та неотримання кредитором присудженого судом. Під час розгляду справи суду необхідно встановити, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, зокрема, чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, чи не було це майно обтяжене іншими зобов'язаннями, які перешкоджали б виконанню рішення, чи були заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника тощо. При цьому, факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб державної виконавчої служби на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, встановив:

Позивач - ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» звернулась до суду з позовною заявою до Любешівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, в якій просить суд стягнути 6134,37грн. річних, 61755,17грн. інфляційних втрат в рахунок відшкодування шкоди (втрат) у звязку із невиконанням рішення Господарського суду Київської області від 11.02.2014р. по справі № 911/4532/13.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Господарського суду Київської області від 11.02.2014р. по справі №911/4532/13 солідарно стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (08633, Київська область, Васильківський район, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, код 38267861) та Фермерського господарства «Гримікс» (44200, Волинська область, Любешівський район, смт. Любешів, вул. Лісна, 1, код 35298132) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (03187, АДРЕСА_1, код 38039872) - 5000 (п'ять тисяч) грн. 00коп. пені, 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. витрат на послуги адвоката та 2092 (дві тисячі дев'яносто дві) грн. 90 коп. судового збору.

Стягнуто з Фермерського господарства «Гримікс» (44200, Волинська область, Любешівський район, смт. Любешів, вул. Лісна, 1, код 35298132) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (03187, АДРЕСА_1, код 38039872) - 2807 (дві тисячі вісімсот сім) грн. 37 коп. пені, 96142 (дев'яносто шість тисяч сто сорок дві) грн. 63 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами та 696 (шістсот дев'яносто шість) грн. 55 грн. інфляційних втрат.

03.03.2014р. на виконання рішення Господарського суду Київської області від 11.02.2014р. по справі №911/4532/13, яке набрало законної сили, було видано накази.

Відповідно до Постанови ВДВС Любешівського РУЮ Волинської області від 03.04.2014р. відкрито виконавче провадження №42818646, № 42818102 щодо примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 03.03.2014р. по справі №911/4532/13.

Відповідно до статті 1 Закону України Про державну виконавчу службу, державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

За статтею 1 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів «посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону

Згідно приписів статті 11 Закону України Про виконавче провадження, державний зиконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені , виконавчим документом. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Стаття 2 Закону України Про виконавче провадження прямо передбачає, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу.

Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, у разі ненадання зоржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Виконавчі дії - це заходи примусового виконання, перелік яких міститься в ст.. 32 -зазваного Закону, а саме: 1) звернення стягнення на майно боржника; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Частиною 2 статті 30 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з днявинесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, шестимісячний термін щодо примусового виконання ВДВС Любешівського РУЮ Волинської області наказів Господарського суду Київської області від 03.03.2014р по справі №911/4532/13 сплив 03 вересни 2014 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17 червня 2015 року по справі №911/4532/13, скаргу ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» на бездіяльність ВДВС Любешівського РУЮ Волинської у виконавчому провадженні № 42818646 та № 42818102 задоволено, визнано бездіяльність ВДВС Любешівського РУЮ Волинської області протиправною та незаконною.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25 серпня 2015 року по справі №911/4532/13, скаргу ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» на бездіяльність ВДВС Любешівського РУЮ Волинської області у виконавчому провадженні №42818646 та №42818102 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області від 03.03.2014р., по справі №911/4532/13 задоволено та, зокрема, визнано бездіяльність ВДВС Любешівського РУЮ Волинської області у виконавчому провадженні №42818646 та №42818102 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області від 03 березня 2014 року по справі №911/4532/13, протиправною та незаконною.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28 квітня 2016 року по справі №911/4532/13, скаргу ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» на бездіяльність ВДВС Любешівського РУЮ Волинської області у виконавчому провадженні №42818646 та №42818102 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області від 03 березня 2014 року по справі №911/4532/13 задоволено та, зокрема, визнано бездіяльність ВДВС Любешівського РУЮ Волинської області у виконавчому провадженні №42818646 та №42818102 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області від 03 березня 2014 року по справі №911/4532/13, протиправною та незаконною.

Отож, як ставерджує позивач, виконавчі дії не були проведені ВДВС Любешівського РУЮ Волинської області в строк, належним, повним та об'єктивним чином, що спричинило збитки позивачу , позивач є належним кредитором відповідача, щодо отримання 6134,37грн. 3% річних, 61755,17грн. інфляційних втрат за рахунок неправомірних та протиправних дій відповідача.

Проаналізувавши документи додані до справи, заслухавши пояснення представників сторін, враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що в позові необхідно відмовити, виходячи з наступного:

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Ухвалами Господарського суду Київської області від 17.06.2015р., від 25.08.2015р., 28.04.2016р. по справі №911/4532/13 визнано бездіяльність ВДВС Любешівського РУЮ Волинської області протиправною та незаконною.

Посилаючись на зазначені судові акти, а саме, факт визнання бездіяльності виконавчої служби при виконанні наказу неправомірною, позивач обґрунтовує заподіяння йому збитків внаслідок такої бездіяльності. Зокрема, позивач зазначає, що бездіяльність ДВС проявилася у невиконанні судового рішення, що призвело до неотримання позивачем грошей.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Аналізуючи природу заявлених до стягнення грошей, не можна їх оцінювати як збитки, оскільки вони (природа їх виникнення не містить вказаних у ст. 22 ЦК України ознак збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Зазначене в сукупності свідчить про те, що для застосування деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди - відповідача; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина відповідача - заподіювача шкоди.

В той же час, відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення унеможливлює стягнення шкоди.

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому предметом доказування у такій справі будуть факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди.

Слід зазначити, що відповідно до п. 9 Рекомендацій Вищого господарського суду України від 29.12.2007р. № 04-5/239 "Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 01.03.1994 N 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" у вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду, для висновку про наявність безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою недостатньо встановити тільки факт невиконання судового рішення та неотримання кредитором присудженого судом. Під час розгляду справи суду необхідно встановити, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, зокрема, чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, чи не було це майно обтяжене іншими зобов'язаннями, які перешкоджали б виконанню рішення, чи були заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника тощо.

При цьому, факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб державної виконавчої служби на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування.

Як вже зазначалося вище, ухвалами Господарського суду Київської області від 17.06.2015р., від 25.08.2015р., 28.04.2016р. по справі №911/4532/13 визнано бездіяльність ВДВС Любешівського РУЮ Волинської області протиправною та незаконною.

При цьому, посилання позивача на сам факт невиконання рішення господарського суду Київської області від 11.02.2014р. у справі № 911/4532/13 та визнання незаконною бездіяльності посадових осіб відділу державної виконавчої служби ще недостатньо для висновку про наявність безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням судового рішення та шкодою (збитками).

Позивачем не надано доказів того, що судове рішення могло бути фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, що боржник мав майно достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому.

Отже, позивачем не доведено належними засобами доказування наявність вини та протиправної поведінки відповідачів, та причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідачів та збитками позивача у розмірі, заявленому до стягнення.

Суд вважає, що допущені відділом державної виконавчої служби порушення, в тому числі порушення шестимісячного строку виконання рішення суду, не є підставою для стягнення суми, яку за рішенням суду повинен сплатити боржник, з державної виконавчої служби, тим більш, що наказ знаходиться на виконанні.

Позивачем необґрунтовано вимоги в частині стягнення з відповідачів нарахованих на розмір збитків інфляційних втрат та 3% річних, заявленої на підставі ст. 625 ЦК України, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, дана норма закріплює відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань у вигляді сплати інфляційних та річних при простроченні виконання саме грошового зобов'язання. Натомість, в даному випадку, як правомірно встановив суд першої інстанції, має місце інша правова природа правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем 1, в зв'язку з чим відсутні правові підстави для застосування даної норми та, відповідно, для нарахування на розмір збитків інфляційних втрат та 3% річних.

Проте, питання про стягнення з відповідачів зазначеної в позовній заяві суми, має вирішуватися лише після встановлення факту спричинення шкоди, завданої державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження.

Як визначає ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 ГПК України докази подаються сторонами, іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 ГПК України обовязок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

В даному випадку із аналізу наданих позивачем обґрунтувань позовних вимог та документів в їх підтвердження, наданих відповідачами відзивами, судом встановлено, що доводи позивача є по суті необґрунтованими, а тому в позові необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати по справі при відмові в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 1166, 1173 ЦК України, ст.ст. 33, 34, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Повний текст рішення

складено 16.09.2016

Суддя М. С. Шум