РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2016Справа №910/12071/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВК Конфекшінері";

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-

інвестиційний банк";

про розірвання договору, стягнення 459 438,38 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача: Пічахлі С. В., представник, довіреність № 82 від 07.06.2016 р.;

Від відповідача: Мосунов Ю.А., представник, довіреність № 09-32/615 від 26.10.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить розірвати договір банківського рахунку № 20-2-18/2381 від 20.11.2014 року, який укладений між позивачем та відповідачем, та стягнути з відповідача 423 738,38 грн. грошових коштів а також 8 269,57 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2016 року порушено провадження у справі № 910/12071/16, розгляд справи призначено на 21.07.2016 року.

Разом з позовною заявою 01.07.2015 року позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд накласти арешт на грошові кошти відповідача у межах розміру позовних вимог.

Розглянувши подану позивачем заяву про забезпечення позову, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Однак позивач не навів жодних обставин, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, а тому суд відмовляє у її задоволенні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2016 року порушено провадження у справі № 910/12071/16, розгляд справи призначено на 30.08.2016 року.

Через відділ діловодства Господарського суду міста Києва 16.04.2016 р. представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, у якій просить суд стягнути з відповідача 433 918,87 грн. грошових коштів а також 8 422,27 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що вищевказана заява позивача не суперечить вимогам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне прийняти її до розгляду, у зв'язку з чим спір у даній справі вирішується виходячи з нової ціни позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2016 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

30.08.2016 р. та 08.09.2016 р. у судових засіданнях оголошувалась перерва відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України.

У судовому засіданні 13.09.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у своєму письмовому відзиві.

Представником ПАТ "Промінвестбанк" у судовому засіданні 13.09.2016 р. було подано клопотання про витребування в позивача переліку документів, встановлених у прохальній частині клопотання представника відповідача.

Зазначене клопотання судом відхилено, оскільки судом не встановлено неможливості розгляду справи без витребування зазначених представником відповідача матеріалів.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2014 року між TOB «АВК Конфекшінері» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено Договір банківського рахунку № 20-2-18/2381 (надалі - договір), відповідно до умов якого банк, на підставі заяви клієнта, відкриває поточний рахунок у національній валюті та здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до ліцензії, наданої Банку, Тарифів та чинного законодавства України.

Відповідно до п. 1.2 - п.1.4 цього договору сторони домовилися, що у випадку відкриття поточного рахунка, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжного засобу у вигляді пластикової картки, Банк надає Клієнту у користування картку та здійснює обслуговування такого поточного рахунка за платіжною схемою (дебетовою, дебетово-кредитною або кредитною) передбаченою у заяві про відкриття такого рахунка. Дія цього договору рівною мірою поширюється на всі поточні рахунки, відкриті клієнтом у банку. Типові умови відкриття та обслуговування поточного рах) а також права та обов'язки сторін встановлюються Загальними умовами над банківських послуг юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, затвердженим рішенням Правління банку від 25.03.20) 1 № 106/1 та Порядком здійснення розрахунків за допомогою платіжних карток міжнародних платіжних систем та правил користування картками, затвердженим рішенням правління банку від 01.02.2011 № 42.

У розділі 7 договору сторони погодили, що зазначений договір укладається ними на невизначений строк та вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами. Договір не може бути припинений за ініціативою клієнта у випадку наявності у нього невиконаних зобов'язань перед банком.

На виконання договору відповідач відкрив позивачу низку поточних рахунків, в тому числі поточний рахунок в гривні за № 3026 в ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012.

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що ним 03.03.2016 р. були передані відповідачу платіжні документи на перерахування з рахунків позивача коштів, а саме: № 446595476 від 02 березня 2016р. на суму 120 000, 00 грн. та № 446595475 від 02 березня 2016р. на суму 300 000,00 грн. Отримувач коштів - УДКСУ у Подільському районі ГУ ДКСУ у м. Києві, призначення платежу - «сплата податку на прибуток за 2015».

Вказані платіжні доручення було прийнято банком до виконання в той же день, про що свідчить відмітка банку на зазначених вище платіжних дорученнях, однак станом на момент подання позову до суду та розгляду спору по суті переказ за ним проведений відповідачем не був, хоча на рахунку відповідача було достатньо коштів для виконання даного платіжного доручення, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача.

За приписами частин 1, 2 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Частиною 1 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Згідно з частиною 3 статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Однак, вищевказані платіжні доручення банком у встановлений строк, усупереч вимогам діючого законодавства України та умовам договору банківського рахунку, виконано не було.

Вказаним невиконанням було порушене майнове право позивача на вільне володіння та розпорядження належним останньому майном, яким, у розумінні статей 177, 190 ЦК України, є грошові кошти, у т.ч., враховуючи положення пункту 3.1 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", які існують у формі записів на поточному рахунку позивача, відкритому в банку.

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Судом встановлено, що станом на момент подання до банку платіжних доручень, у останнього не було достатніх підстав для його не виконання. Зворотного відповідачем не доведено.

Відповідач порушив прийняті на себе зобов'язання, оскільки відмовився від здійснення розрахункової операції за платіжними дорученнями № 446595476 від 02 березня 2016р. на суму 120 000, 00 грн. та № 446595475 від 02 березня 2016р. на суму 300 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що цей договір може бути розірвано або припинено в інший спосіб, зокрема, за ініціативою однієї із сторін, у випадках та порядку, передбаченому законодавством України.

Відповідно до п. 20.1 "Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах", затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року N 492 поточні рахунки клієнтів банків закриваються, зокрема, на підставі заяви клієнта.

Відповідно до положень ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Це правило є винятком із загальної норми, встановленої ст. 525 ЦК про те, що одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 3 ст. 1075 ЦК України залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

17.06.2016р. позивачем , у зв'язку з тривалим невиконанням платіжних доручень було подано заяву на закриття всіх поточних рахунків. В заяві про закриття поточного рахунку № 3026 позивач дав доручення відповідачу перерахувати залишок коштів в сумі 423 738,38 грн. на свій рахунок № 9001 в ПАТ Банк «ТРАСТ», МФО 380474.

Положеннями п. 20.6 Інструкції передбачено, що банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо. Датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день. Якщо на поточному рахунку власника немає залишку коштів, а заява подана в операційний час банку, то датою закриття поточного рахунку є день отримання банком цієї заяви. У заяві про закриття поточного рахунку (паперовій копії заяви в електронній формі) головний бухгалтер банку або інша уповноважена особа банку зазначає дату та час отримання заяви, дату закриття рахунку та засвідчує це своїм підписом. Заява про закриття поточного рахунку зберігається в справі з юридичного оформлення рахунку. У день закриття поточного рахунку банк зобов'язаний видати клієнту довідку про закриття рахунку.

Станом на день розгляду справи, відповідач рахунки не закрив, доручення позивача перерахувати залишок коштів на рахунок № 9001 в ПАТ Банк «ТРАСТ», МФО 380474 не виконав.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

На підставі встановлених судом фактичних обставин справи та зважаючи на наведені положення законодавства, суд дійшов до висновку, що грошові кошти в сумі 433 918,87 грн., які залишилися на рахунку позивача й не були перераховані після його вимоги слід вважати безпідставно збереженим майном, яке має бути повернуто позивачеві. З огляду на те, що таке майно є грошовими коштами, позовні вимоги, заявлені як стягнення, є правомірними та є такими, що підлягають задоволенню, оскільки Публічним акціонерним товариством Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в свою чергу не доведено суду належними засобами доказування в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України неможливості виконання платіжних доручень позивача про перерахування грошових коштів на момент їх подання до банку.

У зв'язку із невиконанням відповідачем зобов'язань, взятих на себе згідно з умовами договору, позивач звернувся до відповідача із заявою про закриття поточних рахунків юридичної особи вих. № 3457 від 16.06.2016 р., у якій просив відповідача закрити поточні рахунки відкриті у банку.

Згідно з ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що цей договір може бути припинений за ініціативою клієнта у випадку наявності у нього невиконаних зобов'язань перед банком.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Банк закриває поточний рахунок, зокрема, на підставі заяви клієнта або у разі припинення дії договору банківського рахунка (п. 14.1 Загальних умов відкриття та обслуговування поточного рахунка, додаток 1 до Загальних умов, розміщених за адресою: http://www.pib.com.ua/userfiles/obschie_usloviya_obsluzhivaniya_deystvuyuschie_do_18_06_2014.pdf).

Суд зазначає, що ч. 1 ст. 1075 ЦК України носить імперативний характер та встановлює виключення із загального правила про те, що розірвання господарського договору в односторонньому порядку не допускається. При цьому право клієнта на припинення договору банківського рахунку в односторонньому порядку є безумовним та не потребує наявності певних обставин (таких як порушення умов договору іншою стороною тощо) для можливості його здійснення.

Крім того, наслідками розірвання договору банківського рахунку є, по-перше, закриття банківського рахунку, відкритого на виконання такого договору, та, по-друге, повернення клієнтові, зокрема, шляхом перерахування на інший його рахунок, залишку його грошових коштів, що зберігались на банківському рахунку, відкритому на підставі договору, який припиняється.

Відповідно до п. 20.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ № 492 від 12.11.2003 (далі - Інструкція), поточні рахунки клієнтів банків закриваються, зокрема, на підставі заяви клієнта.

Банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком [з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо]. У день закриття поточного рахунку банк зобов'язаний видати клієнту довідку про закриття рахунку (п. 20.6 Інструкції).

Згідно з п. 14.9 Загальних умов відкриття та обслуговування поточного рахунка у разі закриття поточного рахунка на підставі заяви клієнта та за наявності коштів на поточному рахунку банк здійснює завершальні операції за поточним рахунком. Датою закриття поточного рахунка вважається наступний день після проведення останньої операції за поточним рахунком. У день закриття поточного рахунка за заявою клієнта банк видає останньому довідку про закриття поточного рахунка.

Згідно з п. 20.5 Інструкції закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обов'язкових реквізитів: найменування банку; найменування (прізвища, ім'я, по батькові), коду за ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) власника рахунку; номера рахунку, який закривається; дати складання заяви. Заява про закриття поточного рахунку юридичної особи підписується керівником юридичної особи або іншою уповноваженою на це особою і засвідчується відбитком печатки (за наявності) юридичної особи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо розірвання договору банківського рахунка № 20-2-18/2381, укладеного сторонами 20.11.2014 р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем, також заявлено до стягнення пеню в розмірі 35 700,00 грн., нараховану на підставі п. 32.2. ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно із п. 8.3. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи а переказ коштів в Україні", за порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом.

Пунктом 32.2. ст. Закону України "Про платіжні системи а переказ коштів в Україні" передбачено, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Оскільки, відповідач не виконав платіжні доручення №446595476, 446595475 від 02.03.2016 в строк до трьох операційних днів (п. 8.4 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"), позивачем здійснено нарахування пені на суму 35 700,00 грн. за період з 09.03.2016 по 29.06.2016 на підставі п. 32.2. ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Перевіривши розрахунок пені позивача, суд встановив, що розрахунок є обґрунтованим, арифметично вірним, а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення пені у розмірі 35 700,00 грн. підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, господарський суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АВК Конфекшінері" у повному обсязі, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір банківського рахунку № 20-2-18/2381 від 20 листопада 2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВК Конфекшінері" (04080, м. Київ, вул. Межигірська, буд. 82-А, ) та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний Комерційний Промислово-Інвестиційний Банк» (01001, м. Київ, провулок Шевченка, буд. 12, ).

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Комерційний Промислово-Інвестиційний Банк» (01001, м. Київ, провулок Шевченка, буд. 12, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВК Конфекшінері" (04080, м. Київ, вул. Межигірська, буд. 82-А, ) грошові кошти в розмірі 433 918 (чотириста тридцять три тисячі дев'ятсот вісімнадцять) грн. 87 коп., 35 700 (тридцять п'ять тисяч сімсот) грн. 00 коп. пені, 8 422 (вісім тисяч чотириста двадцять дві) грн. 27 коп. витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 19.09.2016 р.