номер провадження справи 2/77/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2016 Справа № 908/2003/16

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія ІНГО Україна (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33)

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія КРЕДО (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 34)

про стягнення 12450,90 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №44 від 20.01.2014р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулося приватне акціонерне товариство Акціонерна страхова компанія ІНГО Україна з позовом до товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія КРЕДО про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 12450,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12.02.2016р. на а/д «Київ-Коваль» автомобілем марки «Фольксваген» д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, здійснено ДТП, у результаті якої застрахований ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» автомобіль марки «Шкода» д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, отримав механічні ушкодження. Відповідно до довідки про ДТП ВДАІ Ірпінського МВ ГУМВС України в Київській області та постанови Ірпінського міського суду Київської області ДТП мала місце внаслідок порушення ПДР водієм ОСОБА_2 ДТП визнано страховою подією. Для визначення матеріального збитку «Шкода» д/н НОМЕР_2 було виконано Звіт №007 від 26.02.2016р., відповідно до якого вартість відновлювального ремонту склала 54040,39 грн., а матеріальний збиток склав 37549,10 грн. На підставі рахунку №АВ08-02/16 від 23.02.2016р. СПД ФОП ОСОБА_4 у сумі 483589,65 грн. позивач здійснив оплату відновлювального ремонту платіжним дорученням №1716 від 11.03.2016р., а також позивачем здійснено доплату на підставі рахунку №АВ08-03/16 від 10.03.2016р. СПД ФОП ОСОБА_4 у сумі 3073,50 грн. платіжним дорученням №2469 від 31.03.2016р. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2, який керував автомобілем марки «Фольксваген» д/н НОМЕР_1, на момент ДТП була застрахована ТДВ «СК КРЕДО» за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/7133764. Даним полісом встановлено ліміт відповідальності у розмірі 50000,00 грн., франшиза 0,00 грн. 15.04.2016р. позивач звернувся до відповідача з претензією №1340 про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Відповідач частково здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 37549,10 грн. Решта боргу у сумі 12450,90 грн. залишалась не сплаченою, у звязку з чим позивач звернувся до суду із регресною вимогою про стягнення з відповідача 12450,90 грн.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 993, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 12, 22, 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.08.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 2/77/16 та призначено розгляд справи на 08.09.2016р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.09.2016р. відкладено розгляд справи на 15.09.2016р. у звязку з неявкою представника позивача та необхідністю витребувати додаткові докази.

В судовому засіданні 15.09.2016р. був присутній представник відповідача, за заявою якого фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась.

02.09.2016р. від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника позивача, позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі.

06.09.2016р. на виконання вимог ухвали господарського суду Запорізької області від 01.08.2016р. позивачем надано суду оригінали страхової справи для огляду.

Від відповідача 08.09.2016р. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначає, що позивачем здійснено виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу на підставі рахунку СТО без урахування коефіцієнту фізичного зносу запчастин. Також відповідач зазначає, що СТО не є субєктом оціночної діяльності, а виплати страховиком здійснюються виключно на підставі звіту про проведену оцінку, складеним субєктом оціночної діяльності.

12.09.2016р. від позивача отримано телеграму, відповідно до якої позивач просить суд розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами без присутності представника позивача.

В судовому засіданні 15.09.2106 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

12.02.2016р. на а/д «Київ-Ковель» 23 км. + 800м. сталася ДТП за участю автомобіля марки «Фольксваген» д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля марки «Шкода» д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, що підтверджується довідкою про ДТП №85491073.

Постановою Ірпінського районного суду Київської області від 29.02.2016р. водія автомобіля марки «Фольксваген» д/н НОМЕР_1 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як водія автомобіля марки «Фольксваген» д/н НОМЕР_1, була застрахована в ТДВ «СК «КРЕДО» за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлених полісом серії АЕ/7133764.

Автомобіль марки «Шкода» д/н НОМЕР_2 застрахований у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на підставі договору страхування №250517178.15 від 03.10.2015р.

СПД фізична особа ОСОБА_4 виставила рахунок 23.02.2016р. №АВ08-02/16 на суму 48389,65 грн. та рахунок від 10.03.2016 р. №АВ08-03/16 на суму 3073,50 грн. за проведений відновлювальний ремонт автомобіля марки «Шкода» д/н НОМЕР_2.

Позивачем також було здійснено оцінку та автомобіля марки «Шкода» д/н НОМЕР_2. На підставі звіту №0071 від 26.02.2016р. вартість відновлювального ремонту склала 54040,39 грн., а матеріальний збиток 37549,10 грн.

29.02.2016р. позивачем складено страховий акт №137812 від 29.02.2016р., відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 48389,65 грн., а також страховий акт №138561 від 24.03.2016р. на суму 3073,50 грн.

Платіжним дорученням №1716 від 11.03.2016р. позивачем сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 48389,65 грн. та платіжним дорученням №2469 від 11.03.2016р. у розмірі 3073,50 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2, який керував автомобілем марки «Фольксваген» д/н НОМЕР_1, на момент ДТП була застрахована ТДВ «СК КРЕДО» за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/7133764. Даним полісом встановлено ліміт відповідальності у розмірі 50000,00 грн., франшиза 0,00 грн.

15.04.2016р. позивач звернувся до відповідача з претензією №1340 про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Відповідач частково здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 37549,10 грн. Решта боргу у сумі 12450,90 грн. залишалась не сплаченою, у звязку з чим позивач звернувся до суду із регресною вимогою про стягнення з відповідача 12450,90 грн.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Пункт 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України закріплює, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 29.02.2016р. водія ОСОБА_2 визнано винним у вчинені правопорушення.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно звіту №0071 від 26.02.2016р. про оцінку автомобіля марки «Шкода» д/н НОМЕР_2 вартість відновлювального ремонту склала 54040,39 грн., а матеріальний збиток 37549,10 грн. Фактична сума відновлювального ремонту склала 51463,15 грн., що підтверджується рахунками СПД фізична особа ОСОБА_4 від 23.02.2016р. №АВ08-02/16 на суму 48389,65 грн. та від 10.03.2016 р. №АВ08-03/16 на суму 3073,50 грн. за проведений відновлювальний ремонт автомобіля марки «Шкода» д/н НОМЕР_2.

Майнові інтереси страхувальника ТОВ «Український лізинговий фонд», повязані з експлуатацією автомобіля марки «Шкода» д/н НОМЕР_2, на момент ДТП були застраховані у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на підставі договору страхування №250517178.15 від 03.10.2015р.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Умовами пп. 8.2.1.1 п. 8.2.1 та п. 8.2.2 договору страхування №250517178.15 від 03.10.2015р. передбачено, що страхове відшкодування виплачується в межах страхової суми за вирахуванням розміру встановленої договором страхування франшизи. Розмір страхового відшкодування в разі пошкодження транспортного засобу визначається страховиком на підставі погодженого сторонами рахунку СТО або на підставі висновку спеціаліста-автотоварознавця про вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля (матеріального збитку).

Враховуючи те, що за договором страхування №250517178.15 від 03.10.2015р. франшиза не передбачена, позивачем були складені страхові акти на повну суму відновлювального ремонту 51463,15 грн., що підтверджується страховими актами №137812 від 29.02.2016р. на виплату суми 48389,65 грн. та №138561 від 24.03.2016р. на виплату суми 3073,50 грн. та оплачено на рахунок СТО повну вартість ремонту платіжними дорученнями №1716 від 11.03.2016 р. на суму 48389,65 грн., №2469 від 31.03.2016 р. на суму 3073,50 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічна норма міститься у ст. 27 Закону України від 07.03.1996 р. N 85/96-ВР Про страхування.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як водія автомобіля марки «Фольксваген» д/н НОМЕР_1, була застрахована в ТДВ «СК «КРЕДО» за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлених полісом серії АЕ/7133764.

Частиною 1 статті 22.1 Закону України від 01.07.2004р. № 1961-IV Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Статтею 28 даного Закону встановлено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це, зокрема, шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому у ст. 29 цього Закону визначений порядок відшкодування шкоди, повязаної з пошкодженням транспортного засобу, а у ст. 30 у звязку з фізичним знищенням транспортного засобу, яке має місце, якщо ремонт транспортного засобу є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.

У спірних правовідносинах має місце пошкодження транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Враховуючи те, що відповідальність відповідача як страховика за завдану матеріальну шкоду обмежується умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та закону, на нього не може бути покладено обовязок відшкодовувати завдану майнову шкоду в повному обсязі.

Зазначений висновок суду кореспондується з положеннями норм ч. 1 ст. 993 Цивільного кодексу України ст. 27 Закону України від 07.03.1996 р. N 85/96-ВР Про страхування, відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. А відповідно до приписів ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України обовязок відшкодувати майнову шкоду в повному обсязі покладається на особу, яка її завдала.

Умови здійснення страхової виплати за рахунком СТО без урахування фізичного зносу, які погоджені страховиком і страхувальником у договорі добровільного страхування №250517178.15 від 03.10.2015р., не поширюються на правовідносини між позивачем та відповідачем.

Отже, відповідач повинен відшкодувати в прядку регресу тільки пряму шкоду, завдану пошкодженням автомобіля марки «Шкода» д/н НОМЕР_2.

Такий висновок викладений в ухвалі Верховного Суду України від 11.03.2009 р. у справі №6-17624св07.

При цьому суд враховує, що пунктом 12.1 ст. 12 Закону України від 01.07.2004 р. №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно звіту №0071 від 26.02.2016р. про оцінку автомобіля марки «Шкода» д/н НОМЕР_2 матеріальний збиток склав 37549,10 грн. Полісом № АЕ/7133764 не передбачена виплата франшизи. Отже, сума до відшкодування в порядку регресу становить 37549,10 грн.

Як зазначає позивач у позові відповідачем була визнана та сплачена позивачу сума у розмірі 37549,10 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2485 від 07.07.2016 р.

У звязку з цим позовні вимоги про стягнення суми 12450,90 грн. страхового відшкодування з відповідача є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя Т.В.Мойсеєнко

Рішення оформлено та підписано 21.09.2016р.

і набирає законної сили після закінчення

десятиденного строку з дня його підписання.