ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2016 р.Справа № 916/1219/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів Л.В. Поліщук, В.В. Бєляновського

при секретарі судового засідання: А.В. Земляк

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт»

на рішення господарського суду Одеської області від 25.07.2016 року

у справі № 916/1219/16

за позовом Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс»

про стягнення 390962,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

В травні 2016 року Державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт» звернулось до місцевого господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс» про стягнення 365032,68 грн., з яких 315775,80 грн. основного боргу, 46071,76 грн. пені, 3185,12 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору від 21.10.2014р. №366-О про відшкодування (компенсації) понесених витрат, укладеного між позивачем та відповідачем, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість, на яку нараховано пеню та 3% річних.

01.06.2016р. позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог до 390962,99 грн., з яких 315775,80 грн. основного боргу, 54803,77 грн. пені, 4166,50 грн. 3% річних, 16216,92 грн. інфляційних.

У відзиві на позов, відповідач зазначив про його необґрунтованість та безпідставність.

Рішенням господарського суду Одеської області від 25.07.2016р. (суддя Дяченко Т.Г.), оформленим відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 28.07.2016р., у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач 04.08.2016р. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати, позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 15.08.2016р. скаргу прийнято до провадження із призначенням до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити її без задоволення, рішення суду без змін.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія зазначає наступне.

21.10.2014р. між ДП «Іллічівський морський торговельний порт» (Підприємство) та ТОВ «Транс-Сервіс» (Компанія) укладено договір №366-О про відшкодування (компенсації) понесених витрат, за умовами п.п. 1.1., 1.2. якого, Компанія бере на себе зобовязання по відшкодуванню (компенсації) витрат, які несе Підприємство, в т.ч. сплачуючи грошові кошти на користь третіх осіб. Сторони домовились, що відшкодуванню (компенсації) компанією підлягають наступні витрати підприємства (перелік яких не є виключним): витрати, повязані із прибиранням і подачею залізничних вагонів, що сплавляються на користь Одеської залізниці, витрати по сплаті вартості сервітуту причалу № № 12, 14, 15, що перебувають на балансі ДП «АМПУ», до дати укладання безпосередніх договорів з ДП «АМПУ», витрати по сплаті вартості соціально-побутового обслуговування працівників та інші витрати підприємства, необхідні для організації роботи компанії, до моменту укладення відповідних договорів.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. договору відшкодування (компенсація) здійснюється компанією на підставі наданих підприємством рахунків на відшкодування (компенсацію) витрат, у яких визначається перелік, обєм та вартість товарів, робіт, послуг, до яких обовязково додаються копії документів, що підтверджують факти здійснення підприємством витрат, зазначених у п. 1.2. договору. Оплата виставленого рахунку стороною, що його тримала, здійснюється протягом 10 (десяти) банківських днів з дня виставлення підприємством рахунку шляхом безготівкового переказу.

У п.п. 3.1., 3.1.2. договору сторони встановили, що умови цього договору застосовуються до відносин, які виникли до його укладання, а саме з 01.10.2014р. Договір діє до укладання компанією договорів з контрагентами, які будуть безпосередньо надавати послуги та виконувати роботи для компанії, а в частині розрахунків за договором - до повного виконання.

За приписами п.п. 4.1., 4.2., 4.3. договору за порушення Компанією строків сплати відшкодування (компенсації) за договором, Компанія сплачує підприємству пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. У випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобовязуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій. У разі недосягнення сторонами згоди, спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що пропозиції, попередження та будь-які листи чи повідомлення передбачені даним договором, викладаються у письмовій формі та належним чином вручаються іншій Стороні, тобто або рекомендованим листом із внутрішнім описом поштового вкладення або ж під розписку особи, яка уповноважена на прийняття поштової кореспонденції.

Договір підписано сторонами та скріплено їх печатками (а.с. 13 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи, ДП «Іллічівський морський торговельний порт» виставлені рахунки з актами здачі-прийняття робіт ТОВ «Транс-Сервіс», а саме: рахунок ПР/11 234 від 31.08.2015р. за вересень 2014 року на суму 11193,26 грн. зі строком сплати до 06.10.2015р., який було оплачено 02.12.2015р., рахунок ПР/22 551Р від 31.08.2015р. за жовтень 2014р. на суму 31473,93 грн. зі строком сплати до 06.10.2015р., який було оплачено 02.12.2015р., рахунок ПР/23 461Р від 31.08.2015р. за листопад 2014р. на суму 61849,57 грн. зі строком сплати до 06.10.2015р., який було оплачено 02.12.2015р. та 15.12.2015р. Означені рахунки оплачені відповідачем повністю, проте з пропущенням встановленого строку для їх оплати (а.с. 16, 18, 21, 128, 132 т.1).

Позивачем виставлено рахунок з актом здачі-прийняття робіт ТОВ «Транс-Сервіс» ПР/26 228Р від 31.08.2015р. за грудень 2014 року на загальну суму 227752,52 грн., який було оплачено відповідачем частково на суму 225621,20 грн. Отже, за вказаним рахунком у відповідача існує заборгованість в розмірі 2131,32 грн. (а.с. 24, 136 т.1).

ДП «Іллічівський морський торговельний порт» виставлені рахунки з актами здачі-прийняття робіт ТОВ «Транс-Сервіс», які не оплачені останнім, а саме: рахунок ПР/1338Р від 31.08.2015р. за січень 2015р. на суму 13837,38 грн., рахунок ПР/3033Р від 31.08.2015р. за лютий 2015р. на суму 10505,06 грн., рахунок ПР/4608Р від 31.08.2015р. за березень 2015р. на суму 8852,02 грн., рахунок ПР/6072Р від 31.08.2015р. за квітень 2015р. на суму 9371,30 грн. та рахунок ПР/7504Р від 31.08.2015р. за травень 2015р. на суму 7719,44 грн. (а.с. 27, 29, 31, 34, 36, 140, 147, 150, 153, 158, 160 т.1). Зазначені акти здачі-приймання робіт отримані представником ТОВ «Транс-Сервіс» ОСОБА_3 21.09.2015р., про що свідчить його підпис на супровідному листі №679/05.3-22 3222 від 18.09.2015р.

Підставою для перерахунку вартості спожитої електроенергії та додаткового виставлення вищевказаних рахунків з боку позивача, стало проведення позапланованого аудиту фінансової діяльності ДП «Іллічівський морський торговельний порт» Управлінням аудиту та контролю Міністерства інфраструктури України, яким встановлено, що ДП «Іллічівський морський торговельний порт» не виставлялись рахунки щодо зовнішнього освітлення складу №8, за відсутнісю лічильників щодо мото-годин на портальних кранах не враховано спожиту електроенергію та зростання вартості 1кВТ електроенергії у 2014 році у порівнянні з 2012 роком.

Крім того, позивач додатково виставив рахунки за актами здачі-прийняття робіт ТОВ «Транс-Сервіс», а саме: рахунок ПР/12530Р від 30.10.2015р. за вересень 2015р. на суму 233933,62 грн., який було оплачено відповідачем частково у розмірі 217456,55 грн., а відтак за означеним рахунком у відповідача існує заборгованість у розмірі 16486,07 грн. Цей рахунок отримано представником відповідача 05.11.2015р., що підтверджується відміткою у реєстрі видачі рахунків ТОВ «Транс-Сервіс»; рахунок ПР/14926Р від 30.12.2015р. за листопад 2015р. на суму 220135,52грн., який було оплачено відповідачем частково у розмірі 209391,04 грн., тому за вказаним рахунком у відповідача існує заборгованість у розмірі 10744,48 грн. Цей рахунок отримано відповідачем 05.01.2016р., згідно відмітки про вручення на рахунку; рахунок ПР/15938Р від 29.01.2016р. за грудень 2015р. на суму 362992,19 грн., який було оплачено відповідачем частково у розмірі 126864,46 грн., отже за означеним рахунком у відповідача існує заборгованість у розмірі 236128,73 грн. Цей рахунок отримано відповідачем 01.02.2016р., про що свідчить відмітка про вручення на рахунку (а.с. 41, 44, 45, 48, 168, 173, 177 т.1).

Підставою для додаткового виставлення позивачем рахунків ПР/12530Р від 30.10.2015р., ПР/14926Р від 30.12.2015р. та ПР/15938Р від 29.01.2016р. стало збільшення вартості електроенергії, оскільки у звязку з проведенням реорганізації відбувся розподіл функцій та майна між державними підприємствами морського транспорту, в тому числі між ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та ДП «АМПУ». Електромережі перейшли на баланс ДП «АМПУ», у звязку з чим укладено договір на підключення до електричних мереж №733-О від 22.11.2013р. Між ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та ДП «АМПУ» в особі Іллічівськом філії укладено договір №11-П-ІЛФ-15/48-О від 30.01.2015р. про відшкодування витрат з використання технологічних електричних мереж, за умовами якого ДП «Іллічівський морський торговельний порт» відшкодовує витрати щодо утримання технологічних електричних мереж. Наказом ДП «Іллічівський морський торговельний порт» №412 від 27.10.2015р. встановлені нові тарифи вартості електроенергії. За наведених обставин як зазначив позивач, відповідачу і було додатково виставлені вищевказані рахунки.

ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на адресу ТОВ «Транс-Сервіс» направлялась претензія №172/04-15 від 18.11.2015р. щодо погашення заборгованості, однак означена претензія залишена поза увагою останнього, що і стало підставою для звернення ДП «Іллічівський морський торговельний порт» з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог, позивач заначив про неналежне виконання ТОВ «Транс-Сервіс» прийнятих на себе зобовязань за договором від 21.10.2014р. №366-О про відшкодування (компенсації) понесених витрат, у звязку з чим позивачем нараховано пеню, 3% річник та інфляційні на визначену ним суму несплачених коштів.

Відповідач зазначив про відсутність правових підстав щодо стягнення додаткових сум за умовами договору від 21.10.2014р. №366-О про відшкодування (компенсації) понесених витрат, укладеного між позивачем та відповідачем.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог повністю, місцевий господарський суд виходив зі слідуючого.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтями 626, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

За умовами ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. 193 Господарського Кодексу України, ст. 526 Цивільного Кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

В силу ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. ст. 903, 905 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

31.08.2015р. позивачем виставлено відповідачу рахунок ПР/110234 від 31.08.2015р. на суму 11193,26 грн. за вересень 2014 року, який не оплачено відповідачем.

Так, за умовами договору від 21.10.2014р. №366-О про відшкодування (компенсації) понесених витрат строк його дії почався з 01.10.2014р.,а відтак у відповідача не виникло обовязку щодо сплати рахунку за вересень 2014 року.

Рахунки з актами здачі-приймання робіт ПР22551Р від 31.08.2015р. за жовтень 2014р., ПР/23461Р від 31.08.2015р. за листопад 2014р., ПР/26 228Р від 31.08.2015р. за грудень 2014р., ПР/1338Р від 31.08.2015р. за січень 2015р., ПР3033Р від 31.08.2015р. за лютий 2015р., ПР/4608Р від 31.08.2015р. за березень 2015р., ПР/6072Р від 31.08.2015р. за квітень 2015р., ПР/7504Р від 31.08.2015р. за травень 2015р. виставлені позивачем ТОВ «Транс-Сервіс» додатково, а саме після проведення позапланового аудиту відповідності та фінансового аудиту ДП «Іллічівський морський торговельний порт» за період з 17.07.2013 по 01.07.2015р. Управлінням аудиту та контролю Міністерства інфраструктури України.

Разом з тим, аудиторський звіт, на який посилається позивач як на підставу виставлення рахунків, за своєю природою не має нормативного характеру, а містить лише рекомендації щодо удосконалення діяльності установи залежно від характеру виявлених проблем.

Отже, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що аудиторський звіт не може бути підставою для додаткового виставлення ДП «Іллічівський морський торговельний порт» рахунків ТОВ «Транс-Сервіс» та породжувати для останнього обовязки щодо додаткової оплати за вказані періоди, оскільки чіткий і вичерпний перелік зобовязань відповідача визначено в укладеному між сторонами договорі від 21.10.2014р. №366-О про відшкодування (компенсації) понесених витрат.

Крім того, як вбачається з аудиторського звіту витрати з утримання та обслуговування мостових перевантажувачів у жовтні-грудні 2014 року, не відшкодовані ДП «Іллічівський морський торговельний порт» ТОВ «Транс-Сервіс» є збитками підприємства. ДП «Іллічівський морський торговельний порт» рекомендовано, зокрема, забезпечити проведення претензійно-позовної роботи відносно контрагента ТОВ «Транс-Сервіс» з метою відшкодування завданих порту збитків і одержання усіх належних порту коштів.

Відповідно до ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню, відносяться: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для настання деліктної відповідальності у вигляді відшкодування збитків необхідна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: вина особи, яка заподіяла шкоду; протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням наведених норм та встановлених обставин справи, судова колегія, погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях ТОВ «Транс-Сервіс» відсутній склад протиправної поведінки та порушення договірних зобов'язань, що спричинило шкідливий результат для зобов'язаного контрагента, а тому не може вважатися доведеним факт заподіяння збитків (витрат) ДП «Іллічівський морський торговельний порт», оскільки донарахування сум цих витрат зроблено позивачем саме на підставі висновків аудиторського звіту, а нарахування штрафних санкцій, здійснено за несплату сум, визначених в додатково виставлених відповідачу рахунках.

Стосовно виставлення рахунків з актами здачі-прийняття робіт за договором від 21.10.2014р. №366-О про відшкодування (компенсації) понесених витрат, а саме: ПР/12530Р від 30.10.2015р. за вересень 2015р., ПР/14926Р від 30.12.2015р. за листопад 2015р., ПР/15938Р від 29.01.2016р. за грудень 2015р., колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, підставою для виставлення означених рахунків з актами-здачі приймання робіт відповідачу, стало проведення реорганізації, що призвело до розподілу функцій та майна між державними підприємствами морського транспорту, в тому числі між ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та ДП «АМПУ». Відповідно до такого поділу відбувся й розподіл обєктів підприємств. Приймаючи до уваги, що електромережі перейшли на баланс ДП «АМПУ», був укладений договір на підключення до електричних мереж №733-О від 22.11.2013р. У звязку з чим 30.01.2015р. між ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та ДП «АМПУ» (Іллічівська філія) укладено договір №11-П-ІЛФ-15/48-О про відшкодування витрат з використання технологічних електричних мереж, відповідно до умов якого позивач у даній справі відшкодовує витрати щодо утримання технологічних електричних мереж.

На виконання умов договору №11-П-ІЛФ-15/48-О про відшкодування витрат з використання технологічних електричних мереж, ДП «Іллічівський морський торговельний порт» наказом №412 від 27.10.2015р. встановило тарифи вартості електроенергії, що і стало підставою для виставлення вже відповідачу у даній справі рахунків з актами здачі-приймання ПР/12530Р від 30.10.2015р. за вересень 2015р., ПР/14926Р від 30.12.2015р. за листопад 2015р., ПР/15938Р від 29.01.2016р. за грудень 2015р..

За твердженням позивача, останнє виставляло нові рахунки і акти, в яких в назві міститься літера «Р», що відповідно до інструкції ДП «Іллічівський морський торговельний порт» робиться при виставленні «коригувального акту».

Предметом розгляду даної справи є стягнення грошових коштів, частина яких є несплаченою відповідачем сумою додаткових витрат ДП «Іллічівський морський торговельний порт», згідно рахунків з актами здачі-прийняття послуг, які виставлялись ТОВ «Транс-Сервіс» на виконання умов договору від 21.10.2014р. №366-О про відшкодування (компенсації) понесених витрат та нараховані позивачем пеня, 3 % річних та інфляційні.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що ДП «Іллічівський морський торговельний порт» виставлялися рахунки ПР/110234 від 31.08.2015р. за період вересень 2014р., підстав на виставлення якого у позивача не було та рахунки з актами здачі-приймання з поміткою «літера Р», які за своїм значенням є корегованими рахунками, підставою для виставлення яких, стала аудиторська перевірка, в одному випадку, та наказ про встановлення підвищених тарифів, в іншому.

Місцевий господарський суд проаналізувавши зміст та умови договору від 21.10.2014р. №366-О про відшкодування (компенсації) понесених витрат, вірно встановив, що відповідних підстав донарахування додаткових витрат і виставлення повторно рахунків за один і той самий період цей договір не містить, а відтак правових підстав для коригування вже визначених у відповідності до підписаних між сторонами актів сум, у ДП «Іллічівський морський торговельний порт» не було. З урахуванням того, що стягнення штрафних санкцій є способом захисту порушеного права, який є похідним від стягнення заборгованості, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог повністю.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують вищевикладеного, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за апеляційний перегляд не відшкодовується скаржнику.

Керуючись ст. ст. 99, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 25.07.2016р. у справі №916/1219/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 19.09.2016р.

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя В.В. Бєляновський