ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 року Справа № 923/793/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Гридасова Ю.В. при секретарі Шепель І.М., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом - Херсонської міської ради м. Херсона,

до відповідача-1 - Комунального підприємства "Сервіс Центр", м. Херсон,

до відповідача-2 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Херсон,

про визнання недійсним правочину,

за участю представників:

позивача - Зеленіна С.М., представник, дов. № 9-357-9/21 від 07.04.16р.;

відповідача-1 - Колодяжний Г.В., директор, витяг з ЄДР від 04.08.16р.; Петренко Н.О., представник, дов. від 05.08.2016 р.;

відповідача-2 - не прибув.

Позивач звернувся до господарського суду Херсонської області з позовною заявою у якій просить визнати недійсним правочин, що виник між Комунальним підприємством «Сервіс-Центр та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, а Договір № 01-16/Б від 17.12.2015 про залучення трудових та матеріально-технічних ресурсів для здійснення заходів з благоустрою міста Херсона та утримання об'єктів благоустрою - майданчиків для паркування транспортних засобів - неукладеним. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини:

- на думку позивача, Відповідач-1 не мав права вступати у договірні відносини з Відповідачем-2, оскільки відповідно до рішення Херсонської міскої ради від 29.12.2015 № 25 був позбавлений повноважень щодо здійснення діяльності з організації експлуатації стоянок, парковок, а також здійснення договірних відносин з юридичними фізичними особами. Зважаючи на те, що спірний Договір був укладений 17.12.2015, а почав діяти з 01.01.2016 (відповідно до умов п. 6.1. спірного Договору), договірні відносини, що виникли за ним, на думку позивача, носили протиправний характер, а істотні умови договору змінилися ще до початку його дії;

- договірні відносини, що виникли між відповідачами, на думку позивача, не відповідають вимогам чинного законодавства України, зокрема щодо наявності необхідного обсягу цивільної дієздатності та спрямованості на одержання реальних правових наслідків, що, на думку позивача, є підставою для визнання їх недійсними;

- з прийняттям Рішення Херсонської міської ради № 169 від 28.04. 2016 Відповідач-2, на думку позивача, втратив необхідний обсяг дієздатності, необхідний для виконання умов оскаржуваного Договору;

- відповідно до п. 8-1 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342, операторам забороняється передавати майданчики для паркування на тротуарах та проїзній частині автомобільних доріг у користування іншим суб'єктам господарювання;

- у оспорюваному договорі вирішується питання утримання об'єктів благоустрою - майданчиків для паркування транспортних засобів, які є власністю Херсонської міської ради, тому положення оскаржуваного Договору стосуються прав та інтересів Херсонської міської ради (позивача), оскільки втративши право розпоряджатися (утримувати майданчики для паркування транспортних засобів) Відповідачами всупереч положенням чинного законодавства України не було припинено договірних відносин та не повернуто майданчики Позивачу.

Представник позивача в ході судового засідання підтримав вимоги, викладені у позовній заяві.

Відповідач-1 у судовому засіданні визнав позовні вимоги у повному обсязі, подавши відповідну заяву.

Відповідач-2, повідомлений про час, дату і місце проведення засідання господарського суду належним чином, відповідно до ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, не скористався своїм правом на участь у вирішенні спору, надіславши відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог, посилаючись на рішення господарського суду Херсонської області у справі № 923/82/16 від 25.02.16 за участю тих же сторін, залишене без змін апеляційною та касаційною інстанціями.

У судовому засіданні 06.09.16 оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, що прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, господарський суд

в с т а н о в и в :

17.12.2015 року між Комунальним підприємством «Сервіс-Центр» (надалі за текстом рішення - Відповідач-1) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі за текстом рішення - Відповідач-2) укладено Договір № 01-16/Б про залучення трудових та матеріально-технічних ресурсів для здійснення заходів з благоустрою міста Херсона та утримання об'єктів благоустрою - майданчиків для паркування транспортних засобів (надалі за текстом рішення - Договір).

Відповідно до умов Договору Відповідач-1 має повноваження на організацію і обслуговування майданчиків для паркування транспортних засобів та справляння місцевого збору за місця паркування транспортних засобів (п. 2.1.3 Договору), а Відповідач-2 - забезпечити роботу майданчиків для паркування транспортних засобів на об'єктах благоустрою (п. 2.3.9. Договору).

Відповідно до п. 1.2. Договору передбачається залучення на договірних засадах трудових та матеріально-технічних ресурсів для здійснення заходів з благоустрою міста Херсона та належного утримання об'єктів благоустрою - майданчиків для паркування транспортних засобів, здійснення паркувальної діяльності з автоматизації надання послуг (встановлення, обслуговування паркувальних автоматів та надання послуг) на майданчиках для паркування транспортних засобів на об'єктах благоустрою.

Згідно умов п. 3.1. Договору Сторона-2 сплачує Стороні-1 до 27 числа кожного місяця плату у розмірі, що встановлюється сторонами згідно протоколу узгодження ціни за кожний окремий майданчик для паркування транспортних засобів.

Додатком № 2 до договору - Протокол узгодження договірної ціни (а.с.21) визначено розмір договірної ціни за експлуатацію місць на майданчиках для паркування транспортних засобів, який складає 53806,37 грн.

Відповідно до п. 6.1. та п.6.2. Договору договір вважається укладеним і набирає чинності з 01.01.2016 року та діє до 31.12.2018 року включно та до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України: "правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)".

Відповідно до ст. 639 ЦК України: "договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення".

Відповідно до ст. 631 ЦК України: "строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору".

Отже, оспорюваний Договір укладений у простій письмовій формі та набрав чинності з моменту його підписання відповідачами - 17.12.15, а у пунктах 6.1 та 6.2. зазначеного договору відповідачами фактично визначено строк його дії: з 01.01.16 до 31.12.18, оскільки зазначене вище законодавство не надає сторонам договору змінювати момент його укладання (вчинення правочину). Натомість встановлення строку дії договору віднесено закном до компетенції його учасників.

Відповідно до п. 2 рішення Херсонської міської ради від 29.12.2015 № 25 «Про визнання такими, що втратили чинність, пунктів 2, 3 рішення міської ради від 28.12.2010 № 19 та рішення міської ради від 22.11.2013 № 1173, внесення змін до Статуту комунального підприємства «Сервіс-Центр» та затвердження Переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території міста Херсона» було внесено зміни до Статуту комунального підприємства «Сервіс-Центр», затвердженого рішенням міської ради від 24.03.2006 № 1125, виключено з нього підпункти 2.2.1,2.2.4,2.2.6, а також пункт 2.3. Тож, даним рішенням було виключено наступні положення: « 2.2. Предметом діяльності Підприємства є:

2.2.1. Організація та експлуатація стоянок, парковок та справляння місцевого збору за парковку автотранспорту на території міста, в тому числі:

- одержання плати за послуги паркування;

- влаштування та оснащення місць для платного паркування;

- блокування (розблокування) коліс транспортних засобів на місцях паркування;

- примусове переміщення транспортних засобів за допомогою спеціальних

технічних пристроїв автомобілями - евакуаторами. ...

2.2.4. Здійснення договірних відносин з юридичними та фізичними особами у межах чинного законодавства.

2.2.6. Проведення спільної підприємницької діяльності з українськими та іноземними фірмами та громадянами, утворення спільних підприємств як в Україні, так і в інших країнах...

2.3. Підприємство має право займатися усіма видами господарської (підприємницької тощо) діяльності без будь-яких обмежень, які не заборонені чинним законодавством України і не суперечать його Статуту.»

Крім того, рішенням Херсонської міської ради від 22.11.2013 № 1173 «Про визначення операторами суб'єктів господарювання, які проводять діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на території міста Херсона» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 583 «Про внесення змін до Правил паркування транспортних засобів», керуючись пунктом 1.1 статті 266 Податкового кодексу України, частиною першою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» операторами, які провадять діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на території міста Херсона, було визначено фізичних осіб-підприємців ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6

Згодом, рішенням Херсонської міської ради від 28.04.2016 № 169 «Про втрату чинності рішення Херсонської міської ради від 22.11.2013 № 1173» рішення Херсонської міської ради від 22.11.2013 № 1173 «Про затвердження операторами суб'єктів господарювання, які провадять діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на території міста Херсона» визнано таким, що втратило чинність.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частинами першою - ретьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Враховуючи, що вказані вище рішення Херсонської міської ради, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, прийняті після укладання оспорюваного Договору (вчинення правочину), правові підстави для задоволення позову відсутні.

Крім того, слід зазначити, що рішенням господарського суду Херсонської області від 25.02.16 у справі № 923/82/16 за позовом Херсонської міської ради м.Херсона до відповідача-1: Комунального підприємства "Сервіс-Центр" та до відповідача-2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, про визнання недійсним договору та зобов'язання до вчинення певних дій, що набрало законної сили, зокрема встановлені наступні обставини:

"Суд погоджується з думкою відповідача-1, що за спірним договором між відповідачами виникли відносини в сфері залучення на договірних засадах трудових та матеріально-технічних ресурсів, а саме паркоматів, та спільної діяльності в сфері організації та обслуговування матеріально-технічних ресурсів для обслуговування транспортних засобів на території міста Херсона в частині своєчасного та у повному обсязі надходження до бюджету міста плати за користування комунальними парковками, справляння місцевого збору за тимчасову парковку автотранспорту, а не відносини з утримання і обладнання майданчиків для паркування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що на правовідносини, які склалися та існують між відповідачами, не розповсюджується Порядок проведення конкурсу із визначення операторів, яким надається право обладнання, утримання і використання майданчиків для паркування транспортних засобів на території міста Херсона. Відповідач-2 за умовами договору не є оператором - суб'єктом господарювання, який здійснює обладнання, утримання та використання майданчиків для паркування."

Отже, майданчики для паркування залишаються у користуванні відповідача-1 (оператора), тому судом не приймаються до уваги посилання позивача на п. 8-1 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342, за яким операторам забороняється передавати майданчики для паркування на тротуарах та проїзній частині автомобільних доріг у користування іншим суб'єктам господарювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 ГПК України господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси. В даному випадку прийняття судом визнання позову Відповідачем-1 порушить права і охоронювані законом інтереси Відповідача-2, тому визнання позову не приймається судом.

З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Позивач у справі № 923/793/16 звернувся з позовом про визнання недійсним та неукладеним того ж договору, що оспорювався ним у справі № 923/82/16 між тими ж сторонами, однак з інших підстав, що унеможливлює припинення провадження у справі № 923/793/16 відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі зазначених вище норм матеріального права, керуючись ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

в и р і ш и в :

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

(Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом).

Повне рішення складено 12 вересня 2016 р.

Суддя Ю.В. Гридасов