РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року Справа № 924/241/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Тимошенко О.М. , суддя Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Дроздюк О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Довгацький А.І. - представник;

відповідача: Ящук Т.І. - представник;

третіх осіб - представники у судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницького від 15.07.2016 р. на рішення господарського суду Хмельницької області від 05.07.16 р. у справі № 924/241/16 (суддя Танасюк О.Є.)

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницького

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача :

1.Кабінет Міністрів України

2.Міністерство оборони України

до відповідача Ізяславської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача :

3. Комунальне підприємство "Житлосервіс"

4. Комунальне підприємство "Ізяславводоканал"

5. ОСОБА_1

про визнання незаконним та скасування рішення 11 сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 27.02.2007 р. "Про припинення права користування земельними ділянками"

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області у справі № 924/241/16 від 05.07.16р. в позові Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницького м. Хмельницький, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України до Ізяславської міської ради , за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунального підприємства "Житлосервіс", Комунального підприємства "Ізяславводоканал", ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення 11 сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 27.02.2007 р. "Про припинення права користування земельними ділянками" відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що у позивача відсутні правовстановлюючі документів на земельні ділянки, право на які він захищає. КЕВ м. Хмельницький вів лише облік зазначених земель оборони. Натомість користувачем земель оборони є Міністерство оборони України. Позивач звернувся до суду з позовом про захист права, яке йому не належить. Враховуючи норми господарського та цивільного законодавства, щодо права на звернення до суду та захисту своїх прав та інтересів, позивач КЕВ м. Хмельницький є неналежним позивачем, оскільки просить поновити право користування земельними ділянками, які знаходяться у віданні Міністерства оборони України.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницького звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою від 15.07.2016 р., в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 05.07.16р. у справі 924/241/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницького задоволити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Крім того, апелянт, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що висновки суду щодо відсутності у позивача правовстановлюючих документів, зокрема, державних актів на право постійного користування земельними ділянками, які б посвідчували б таке право на відповідних площах земельних ділянок, згідно норм чинного законодавства є не вірними, оскільки не в повному обсязі досліджено наведені доводи як представника Міністерства оборони України так і позивача. Апелянт зазначає, що оскільки чинне законодавство на час прийняття рішення № 308 від 21.08.1956 р. щодо підтвердження право користування за Міністерством оборони на земельні ділянки військових містечок № 1, № 2 в м. Ізяславі не визначало момент, з якого особа набувала прав землекористування, отже вказане рішення виконкому від 21.08.1956 р. було підставою для виникнення права постійного землекористування у військових установ Шепетівського гарнізону, які підпорядковувалися Міністерству. Після набуття Шепетівською КЕЧ району права землекористування землями військових містечок на підставі рішення № 308 та рішення № 02 від 04.02.1952 р., Земельними кодексами (1970,1990 рр.) було встановлено, що право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі державного акту, що посвідчує відповідне право. Враховуючи норми чинного законодавства, що регулюють дані правовідносини, роз`яснення судів вищих інстанцій, рішення Конституційного суду щодо зобов`язання переоформити, зокрема, право постійного користування земельною ділянкою, громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. Таким чином, таке право набуте в установленому порядку, не втрачається, а зберігається до його належного переоформлення. Відтак, зміни що відбулися у земельному законодавстві не позбавили власників та користувачів земельних ділянок відповідних прав на них. Апелянт вважає, що користування земельною ділянкою з відсутністю державного акту, як правовстановлюючого документу, не було на час надання земельної ділянки та не є перешкодою у користуванні земельними ділянками на даний час у м. Ізяслав. Разом з тим, сам відповідач та представники третіх осіб не заперечують що дані землі були землями оборони та їх користувачем була Шепетівська КЕЧ району. Скаржник також заважує, що спірне рішення 11 сесії Ізяславської міської ради від 27.02.2007 р. прийнято із порушенням норм чинного законодавства, в даному випадку рада перевищила межі свої повноваження, а відтак порушено права та законні інтереси позивача КЕВ м.Хмельницький.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить суд рішення господарського суду Хмельницької області від 05.07.16р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, викладених у відзиві.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача у судовому засіданні, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 05.07.16р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу (ГПК) України апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ізяславської районної ради депутатів трудящих № 308 від 21.08.1956 р. "Про затвердження проекту встановлення зовнішніх меж військових містечок № 1, № 2 в м. Ізяславі" вирішено, зокрема, Військове містечко № 1 розташоване на двох земельних ділянках площею: 17,82 га та 42,66 га, загальною площею 60,48 га в межах, вказаних на доданому плані, масштаби 1:5000, підтвердити право користування за Міністерством оборони (а.с. 246, т.І).

З матеріалів справи слідує, що у 1993 році було проведено Інвентаризацію земель, які знаходяться в користуванні Міністерства оборони України у м. Ізяславі, яка здійснюється згідно з завданням на виконання робіт по інвентаризації виданим управлінням земельних ресурсів обласної державної адміністрації. Підставою для виконання робіт є спільний наказ голови державного комітету по земельних ресурсах і Міністра оборони України 1992 року № 34/203 та розпорядження представника президента України по Хмельницькій області від 02.02.1993р. № 351. За результатами проведення інвентаризації складено технічний звіт по інвентаризації земель, які знаходяться в користуванні Міністерства оборони України в/ч 41612 Ізяславського району Хмельницької області (а.с. 184-186, т.І).

Відповідно до акту інвентаризації земель Міністерства оборони України та додатків до нього № 4, № 7, на час проведення інвентаризації в користуванні Міністерства оборони України на території м. Ізяслава Хмельницької області знаходилося 12,6 га земель, з яких 1,1 га (спірна земельна ділянка) - під громадськими дворами, будівлями. Безпосереднім землекористувачем є військова частина 41612 (а.с. 187-189, т.І).

Згідно записів книги обліку земельних участків Шепетівської КЕЧ району том № 3, на обліку Шепетівської КЕЧ району по Ізяславському гарнізону перебували земельні ділянки, зокрема, площею 1,1 га у військовому містечку № 14 (раніше військове містечко № 38) на підставі рішення Ізяславського РВК № 02 від 04.02.1952 р. та площею 5,11 га у військовому містечку № 16 (раніше військове містечко № 1) на підставі рішення Ізяславського РВК № 308 від 22.08.1956 р. В графі "умови відводу земельної ділянки" зазначено: "в постійному користуванні" (а.с. 146-148, т.І).

З метою повного, всебічного та об`єктивного вирішення спору, ухвалою господарського суду від 11.05.2015 р., задоволено клопотання позивача, та на підставі статті 38 ГПК України витребувано з Державного архіву Хмельницької області, зокрема, рішення Ізяславського РВК № 02 від 04.02.1952 р. (а.с. 237-239, т.І).

В листі від 20.05.2016 р. № 542/01.01-12/2016 Державним архівом Хмельницької області на запит суду, щодо вказаного рішення повідомлено, що в протоколах засідань Ізяславського райвиконкому з січня по березень 1952 року питання, що стосується земельних ділянок, які належать КЕЧ не розглядалися. Рішення виконкому від 04.02.1952р. №02 немає (а.с. 245, т.І).

Разом з тим, 30.05.2016 р. інженером КЕВ м. Хмельницький Попиком Л.А. складено рапорт, в якому повідомлено начальника КЕВ, що в облікових даних КЕВ м. Хмельницький невірно вказано (допущено помилку) дату рішення № 308 виконкому Ізяславської районної ради депутатів трудящих, а саме зазначено дату "22.08.1956", однак фактична дата - "21.08.1956". Враховуючи зазначене, просить надати дозвіл на виправлення помилки в облікових даних КЕВ м. Хмельницький (а.с.8, т. ІІ).

Як вбачається із витягу з книги обліку земельних ділянок КЕВ м. Хмельницький на підставі листа Державного архіву Хмельницької області від 20.05.201 6р. №542/01.01-12/2016 та рішення виконавчого комітету Ізяславської районної ради депутатів трудящих №308 від 21.08.1956 р. до облікових даних щодо військового містечка №16 внесено зміни, зокрема, в графі "кому відведена і ким використовується земельна ділянка" зазначено: "Міністерство оборони, Концерн, Військторгсервіс", в графі "ким дозволено відведення земельної ділянки, № і дата документа" вказано Ізяславська РВК №308 від 21.08.1956р." (а.с. 9-17, т.ІІ).

Згідно інформації щодо інвентаризації земель, які знаходяться у користуванні Міністерства оборони України Шепетівської КЕЧ району станом на 01.01.2006р. по м. Ізяславу за підписом начальника районного відділу земельних ресурсів, землекористувачем земельних ділянок в м. Ізяслав, розташованих по вул. Клембівське шосе, площею 1,1 га (військове містечко №14) та по вул. Жовтневій, 25, Заводській, 10, вул. Станіславського, 2, 23-26, площею 4,86 га (військове містечко №16) є Будинкоуправління №3 Шепетівської КЕЧ району. У примітці вказано, що БУ №3 Шепетівської КЕЧ району фактично користується цими землями (без правовстановлюючих документів) (а.с. 205, т.І)

Відповідно до довідки щодо інвентаризації земель, які знаходяться у користуванні Міністерства Оборони України станом на 01.01.2007 р. по м. Ізяславу, землекористувачем військового містечка № 14, площею 1,1 га (громадська забудова (водонасосна станція)) та військового містечка № 16, площею 4,86 га (житлова забудова (багатоповерхові будинки) - 2,05 га; громадська забудова (адмінбудинок БУ №3, котельня) 0,8 га; земля вільна від забудови (інші) 2,01 га) є БУ №3 Квартирно-експлуатаційний відділ (а.с. 207, т.І).

Згідно Директиви Міністра оборони України від 10.01.2005 р. № Д-322/1/010 вирішено переформувати Хмельницьку квартирно-експлуатаційну частину району (м. Хмельницький) у квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький з підпорядкуванням начальнику Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління (ідентифікаційний код 07928461) (а.с. 233, т.І).

На підставі Директиви Міністра оборони України від 20.01.2005 р. №Д-322/1*3 було розформовано Шепетівську квартирно-експлуатаційну частину району (м. Шепетівка Хмельницької області). Правонаступником визначено квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький (а.с. 128, т.І)

Відповідно до Положення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький, затвердженого начальником Західного територіального КЕУ 02.07.2013 р. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький є державною установою, яка заснована на базі Хмельницької квартирно-експлуатаційної частини району згідно директиви Міністра оборони України № 322/1/10 від 20.04.2005 р. та створена Міністерством оборони України (засновником) і підпорядкована Західному Територіальному квартирно-експлуатаційному управлінню. Квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький є правонаступником Хмельницької КЕЧ району (а.с.28-31, т. І).

Згідно пунктів 3.1., 3.5. Положення установа (КЕВ м. Хмельницький) є юридичною особою та утримується за рахунок державного бюджету України, несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного їй майна, згідно з чинним законодавством.

Відповідно до пункту 4.2. Положення майно установи є державною власністю і закріплюється за нею на праві оперативного управління.

Пунктом 4.5. Положення передбачено, що установа користується закріпленою за нею землею, а також іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства.

Як вбачається з загального акту приймання-передачі військового майна від 30.12.2005 р., комісією було проведено обстеження та прийом-передачу об`єктів військових частин та організацій Міністерства оборони України, які перебували в районі обслуговування та на обліку Шепетівської КЕЧ району на облік Хмельницького КЕВ станом на 27.12.2005р., серед яких: військове містечко №14, розташоване в м. Ізяслав по вул. Жовтневій, площа земельної ділянки - 1,1 га та військове містечко №16, розташоване в м. Ізяслав по вул. Жовтневій, 25, вул. Станіславського, 2, 23-26, вул. Заводській, 10, площа земельної ділянки - 4,86 га. (а.с. 129, т.І).

06 червня 2006 року. прийнято рішення другої сесії Ізяславської міської ради 5 скликання "Про надання згоди на прийняття в комунальну власність об`єктів нерухомого майна Міністерства оборони України". Відповідно до вказаного рішення Ізяславська міська рада надала згоду на прийняття в комунальну власність територіальної громади м. Ізяслав об`єктів нерухомого майна Міністерства оборони України, розташованих в межах м. Ізяслав (а.с. 17, т.І).

Рішенням третьої (позачергової) сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 23.06.2006 р. надано згоду на прийняття в комунальну власність територіальної громади міста Ізяслав об`єктів нерухомого майна Міністерства оборони України, розташованих в межах м. Ізяслав, зокрема, із житлового містечка №16: житлові будинки по вул. Станіславського, 23-26, кількість 4, площа 7094 м.кв., балансова вартість 2476,117 тис. грн., комунальні споруди котельні, кількість 1, площа 535 м.кв., балансова вартість 739,6 тис. грн.; військове містечко №14: будівлі і споруди ВНС, кількість 1, площа 160 м.кв., балансова вартість 26,636 тис. грн., площа земельної ділянки 1,1 га. (а.с. 18, т.І).

Так, в пункті 4 даного рішення Ізяславської міської ради зазначено: "Вважати таким, що втратило чинність рішення другої сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 06.06.2006 р. "Про надання згоди на прийняття в комунальну власність об`єктів нерухомого майна Міністерства оборони України".

Листом від 18.07.2006 р. № 303/23/1/749/1624 за підписом начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління начальнику КЕВ м. Хмельницький було надіслано витяг з директиви Міністра оборони України від 07.07.2006 р. № Д-41 "Про безоплатну передачу військового майна до комунальної власності територіальних громад міста Ізяслав", де зазначено: "1....організувати безоплатне вилучення з балансу квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницького військового майна та його безоплатну передачу до комунальної власності територіальної громади міста Ізяслав згідно з Переліком військового майна, що безоплатно передається до комунальної власності територіальної громади міста Ізяслав" (а.с. 20, 220, т.І).

Даним листом зобов`язано начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницького створити комісію по прийому-передачі, та здійснити передачу згідно чинного законодавства.

Додатком до директиви Міністра оборони України від 07.07.2006 р. № Д-41 визначено перелік військового майна, що безоплатно передається до комунальної власності територіальної громади міста Ізяслав, серед якого, зокрема, військове містечко № НОМЕР_1 (вул. Жовтнева) водонасосна станція та житлове містечко №16 (вул. Станіславського, 2; 23-26, Заводська, 10, Жовтнева, 25) (а.с.19, 220 на звороті, т.І).

Як вбачається з матеріалів справи , розпорядженням Ізяславського міського голови № 52 від 10.07.2006 р. утворено комісію, якою здійснено передачу військового майна будинкоуправління №3 а саме: військове містечко №11, вул. Жовтнева (буд.-1 КНС), військове містечко №14 м. Ізяслав, вул. Жовтнева (буд.-1 ВНС), житлове містечко №16, вул. Станіславська 23-26,-4 будівлі та 1 котельня 16/133 вул. Станіславського, 2, житлове містечко №17 вул. Жовтнева, 22-1 будівля, обладнання ВНС 14/15, обладнання КНС 11/2, мережі водопостачання та каналізації, мережі теплопостачання на земельних ділянках загальною площею 5,96 га., що належить до сфери управління Міністерства Оборони України з обліку КЕВ м. Хмельницький в комунальну власність м. Ізяслав. Приймання-передача майна підтверджується актом приймання-передачі військового майна будинкоуправління № 3 в комунальну власність м. Ізяслав (а.с. 218, т.І).

12.02.2007р. начальник квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький звернувся до Ізяславського міського голови з листом №235, в якому просив винести на сесію міської ради питання про згоду на припинення права користування квартирно-експлуатаційним відділом м. Хмельницький земельними ділянками військового містечка № НОМЕР_1 по вул. Жовтневій загальною площею 1,1 га і військового містечка №16 по вул. Станіславського загальною площею 4,86 га, та вилучити їх із складу земель оборони в запас міста Ізяслав. Повідомляє, що у 2006р. в комунальну власність м. Ізяслава передано нерухоме військове майно військових містечок Ізяславського гарнізону, а також передано разом із нерухомістю земельні ділянки військових містечок № 14 - 1,1 га та № 16 - 4,86 га. Вказує, що документи про надання земель відсутні. Зазначає, що рішення сесії міської ради необхідне для зняття вказаних земельних ділянок з обліку квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький (а.с. 26, т.І).

27.02.2007р. Ізяславська міська рада одинадцятої сесії 5 скликання розглянувши клопотання начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький про припинення права користування земельними ділянками військового містечка № НОМЕР_1 по вул. Жовтневій та по вул. Станіславського у м. Ізяславі керуючись статтями 19,20, 141 Земельного кодексу України вирішила: Припинити право користування КЕВ м. Хмельницький земельними ділянками по вул. Жовтневій, площею 1,1 га та по вул. Станіславського, загальною площею 4,86 га у м. Ізяславі та перевести дані земельні ділянки із категорії земель оборони до категорії земель житлової та громадської забудови, про що винесено відповідне рішення міської ради "Про припинення права користування земельними ділянками" (а.с. 27, т.І).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що рішенням п`ятої сесії Ізяславської міської ради 23 скликання від 25.12.1998 р. "Про передачу і надання у приватну власність земельних ділянок" у зв`язку з передачею військовою частиною А-2075 частини будівлі колишньої комендатури по АДРЕСА_1 під жилий будинок гр. ОСОБА_2 , надано дозвіл гр. ОСОБА_2 на приватизацію земельної ділянки площею 0,2796га для обслуговування жилого будинку 0,10га; 0,1796га для ведення особистого підсобного господарства та передано в постійне користування земельну ділянку площею 0,0552га для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 81-82, т.І).

Даним рішенням від 25.12.1998р. надано дозвіл гр. ОСОБА_3 на приватизацію земельної ділянки площею 0,1790га, з них: 0,10 га для обслуговування жилого будинку, 0,0790 га для ведення особистого підсобного господарства та передано в постійне користування земельну ділянку площею 0,0552 га для ведення особистого підсобного господарства.

Вказані земельні ділянки неодноразово відчужувалися на користь юридичних та фізичних осіб, що слідує з договору дарування від 19.08.2004 р. (а.с.77, т. І).

25.07.2007р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір на підставі якого було добровільно об`єднані земельні ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 в одну земельну ділянку на праві спільної часткової власності для здійснення спільного будівництва житлового будинку, встановлення порядку володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою (а.с. 73-76, т.І).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 28.03.2016 р. земельна ділянка площею 0,2 га, кадастровий номер :01:006:0191 по АДРЕСА_1 знаходиться у приватній власності ОСОБА_1 (а.с. 70-71, т.І).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення 14 сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 17.07.2007 р. "Про передачу житлового фонду міста на баланс комунального підприємства "Житлосервіс"" (а.с. 65, т.І) та згідно акту приймання-передачі нерухомого майна територіальної громади м. Ізяслав на баланс КП "Житлосервіс" разом із житловим фондом було передано земельну ділянку для обслуговування нерухомого майна загальною площею 10,53 га. Частина площі цієї земельної ділянки, зокрема, земельна ділянка площею 1,12 га під житловими будинками по вул. Станіславського БОСи 23-26 та земельна ділянка площею 0,66 га під адміністративною будівлею по АДРЕСА_2 знаходиться на балансі КП "Житлосервіс" (а.с. 68, т.І).

Згідно акту приймання-передачі від 01.09.2006 р. будинкоуправлінням № 3 було передано КП "Ізяславводоканал" ВНС, КНС, водопровідні та каналізаційні мережі (а.с. 84, т.І).

Відповідно до рішення 2/2 45 (позачергової) сесії Ізяславської міської ради 6 скликання від 24.07.2013 р. "Про затвердження технічної документації із землеустрою", зокрема, згідно пункту 2 рішення Комунальному підприємству "Ізяславводоканал" надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,2800 га для обслуговування водонасосних станцій по АДРЕСА_3 . Право постійного користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації цього права (пункт 3 рішення) (а.с. 87, т.І).

Право постійного користування зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.08.2013 р., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна про реєстрацію іншого речового права від 22.08.2013 р. (а.с 88, т.І).

Висновком Територіального Центрального управління Департаменту внутрішнього аудиту та контролю Міністерства оборони України № 234/3/337 від 19.03.2013 р. на коментарі начальника КЕВ м. Хмельницький № 621 від 26.02.2013 р., які надані до Територіального Центрального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю департаменту Міністерства оборони України вказано, що відмова від права користування земельною ділянкою, рішення (згода) Міністра оборони України про припинення права користування земельною ділянкою до перевірки не надавалися, у КЕВ м. Хмельницький відсутні. Рішення одинадцятої сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 27.02.2007 р., яким припинено право користування земельними ділянками площами 4,86 га у військовому містечку № НОМЕР_2 і 1,1 га у військовому містечку №14 приймалося за клопотанням КЕВ м. Хмельницький. Документи, що підтверджують погодження Органу управління майном передачу земельних ділянок до перевірки не надавалися. Крім цього, не було дотримано порядку вилучення земельних ділянок встановленого законодавством. Також зазначено, що відповідно до законодавства прийняття рішень (розпоряджень) про вилучення земельних ділянок державної власності відносяться до повноважень органів державних адміністрацій, а не органів місцевого самоврядування (а.с. 133-138, т.І).

За наведених обставин, вважаючи рішення одинадцятої сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 27.02.2007 р. "Про припинення права користування земельними ділянками" таким що порушує, норми чинного законодавства та його права, керуючись частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницького звернувся до господарського суду з позовом про визнання такого рішення незаконним та його скасування (а.с. 2-8, т.І)

Статтею 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зазначені положення Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач, зазначає недотримання відповідачем - Ізяславською міською радою статей 141, 142 Земельного кодексу України про відмову власника та землекористувача від земельної ділянки, а тому просить визнати незаконним та скасувати зазначене рішення одинадцятої сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 27.02.2007 р. яким припинено право користування КЕВ м. Хмельницький земельними ділянками по вул. Жовтневій, площею 1,1 га та по вул. Станіславського, загальною площею 4,86 га у м. Ізяславі та переведено дані земельні ділянки із категорії земель оборони до категорії земель житлової та громадської забудови.

Згідно статті 2 Земельного кодексу України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб`єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами - землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні паї (частки).

Частиною 1 статті 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Згідно статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальної громади та вирішення питань у галузі земельних відносин.

За приписами частини 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Отже, законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесії.

Таким чином, міська рада у спірних відносинах діє як орган, через який територіальна громада реалізує повноваження власника, а право розпорядження вирішується радою шляхом прийняття відповідних рішень.

Відповідно до статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, щодо регулювання земельних відносин є прийняття рішення сесії.

Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно частини 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частинами 1-2 статті 84 Земельного кодексу України 2001 р. (в редакції чинній на момент прийняття спірного рішення) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відповідно до закону.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, зокрема, землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення (частина 3 статті 84 Земельного кодексу України).

Статтею 77 Земельного кодексу України визначено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Згідно статті 1 Закону України "Про використання земель оборони" 2003 р. (зі змінами) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (військові частини).

Аналогічні норми містить стаття 14 Закону України "Про Збройні Сили України" 1991 р. (зі змінами), відповідно до якої земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління.

Частиною 2 статті 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" 1999 р. (зі змінами) Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Отже, враховуючи викладене, держава є власником земель оборони за законом, а Міністерство оборони України є органом, який уповноважений державою на управління державним майном, у тому числі земельними ділянками.

Наказом Міністра оборони України від 03.07.2013 р. № 448 затверджено Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, яке визначає організацію та завдання квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України. Пунктом 2.1. Положення визначено, що квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами ЗС України, до яких відносяться:

Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України (Головне КЕУ ЗС України);

територіальні квартирно-експлуатаційні управління та Київське квартирно-експлуатаційне управління (КЕУ);

квартирно-експлуатаційні відділи (квартирно-експлуатаційні частини) (КЕВ (КЕЧ));

квартирно-експлуатаційні служби військових частин.

Квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин проводиться за схемами:

Головне КЕУ ЗС України - КЕУ - КЕВ (КЕЧ)) - військові частини; Головне КЕУ ЗС України - види Збройних Сил України - військові частини (згідно з рішенням Міністра оборони України).

Пунктом 2.4. вказаного Положення визначено, що КЕВ (КЕЧ) здійснює безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності. КЕВ (КЕЧ) підпорядковується КЕУ за територіальним принципом. З питань використання фондів і територій військових містечок виконує накази (розпорядження) начальника гарнізону.

З матеріалів справи слідує, що згідно Директиви Міністра оборони України від 10.01.2005р. №Д-322/1/010 вирішено переформувати Хмельницьку квартирно-експлуатаційну частину району (м. Хмельницький) у квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький з підпорядкуванням начальнику Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління (ідентифікаційний код 07928461).

На підставі Директиви Міністра оборони України від 20.01.2005р. №Д-322/1*3 було розформовано Шепетівську квартирно-експлуатаційну частину району (м. Шепетівка Хмельницької області). Правонаступником визначено квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький (а.с. 128, т.І).

Відповідно до Положення Квартирно-експлуатаційного відділу м.Хмельницький, затвердженого начальником Західного територіального КЕУ 02.07.2013р. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький є державною установою, яка заснована на базі Хмельницької квартирно-експлуатаційної частини району згідно директиви Міністра оборони України № 322/1/10 від 20.04.2005 р. та створена Міністерством оборони України (засновником) і підпорядкована Західному Територіальному квартирно-експлуатаційному управлінню. Квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький є правонаступником Хмельницької КЕЧ району (а.с. 28-31, т.І).

Згідно пунктів 3.1., 3.5. Положення установа (КЕВ м.Хмельницький) є юридичною особою та утримується за рахунок державного бюджету України, несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного їй майна, згідно з чинним законодавством.

Пунктом 4.2. Положення, визначено, що майно установи є державною власністю і закріплюється за нею на праві оперативного управління.

Пунктом 4.5. Положення передбачено, що установа користується закріпленою за нею землею, а також іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства.

Отже, КЕВ м. Хмельницький є юридичною особою, яка набуває прав та обов`язків відповідно до положень чинного законодавства та входить в структуру органів Збройних Сил України.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про використання земель оборони" передбачено, що військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Статтею 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Вимога позивача про скасування вказаного рішення міської ради від 27.02.2007р. "Про припинення права користування земельними ділянками", обґрунтована тим, що право постійного користування на спірні земельні ділянки набуті Шепетівською КЕЧ району, правонаступником якої є КЕВ м. Хмельницький на підставі раніше діючого законодавства УРСР.

Положеннями частини ІV Земельного кодексу УРСР, затвердженого постановою ВЦВК від 29.11.1922р. передбачалося обов`язковість оформлення, державної реєстрації та видачі землекористувачам документів на землю.

Прийнятими надалі Земельними кодексами УРСР (1970р., 1990р.) було встановлено, що право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі державного акту, що посвічує відповідне право.

Статтями 125, 126 Земельного кодексу України 2001 р. визначено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

З аналізу матеріалів даної справи, вбачається, що правовстановлюючі документи, зокрема державні акти на право постійного користування земельними ділянками, які б посвідчували право постійного користування КЕВ м. Хмельницький або Шепетівської КЕЧ району на земельні ділянки у м. Ізяславі по вул. Жовтневій, площею 1,1 га та по вул. Станіславського, загальною площею 4,86 га відсутні.

При розгляді даної справи позивачем - КЕВ м. Хмельницький не заперечувалася відсутність правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки.

Колегія суддів погоджується, висновком суду першої інстанції, про те що, записи, що містяться в книзі обліку земельних ділянок Шепетівської КЕЧ району, згідно яких землі оборони відповідно рішень виконавчого комітету Ізяславської районної ради від 04.02.195 2р. № 2 (земельна ділянка площею 1,1 га) та від 21.08.1956 р. № 308 (земельна ділянка площею 4,86 га) знаходяться в постійному користуванні Шепетівськії КЕЧ району, не підтверджують його право користування земельними ділянками Шепетівської КЕЧ району, так як законодавство, що регулює спірні правовідносини на той момент минуле і діюче законодавство чітко передбачає, що право постійного користування підтверджується відповідним актом.

Судом першої інстанції правомірно відхилено доводи позивача щодо того, що рішення виконавчого комітету Ізяславської районної ради депутатів трудящих № 308 від 21.08.1956 р. "Про затвердження проекту встановлення зовнішніх меж військових містечок № 1, № 2 в м. Ізяславі" та рішення Ізяславського райвиконкому від 04.02.1952 р. № 02 підтверджують наявність в нього прав на земельну ділянку, оскільки, такі посилання та твердження є безпідставними, необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, а саме, як уже зазначалося, рішенням № 308 від 21.08.1956 р право користування військовим містечком № 1, яке розташоване на двох земельних ділянках площею: 17,82 га та 42,66 га, загальною площею 60,48 га підтверджено саме за Міністерством оборони. А рішення Ізяславського райвиконкому від 04.02.1952 р. № 02, згідно повідомлення Державного архіву Хмельницької області взагалі немає.

Відповідно до частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведені норми законодавства, схеми військових містечок № 14 та № 16 також не можуть бути доказами підтвердження права землекористування у позивача.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які підтверджують заявлені позовні вимоги; твердження позивача, що землі військового містечка № 16 та військового містечка № 14 закріплювалися за безпосереднім землекористувачем Шепетівською КЕЧ району відповідно до Положення "Про квартирно-експлуатаційні служби і квартирне забезпечення радянської армії і військово-морського флоту", введеним в дію Наказом Міністра оборони СССР № 75 від 22.02.1977 р. є також безпідставними та не обґрунтованими, виходячи з наступного.

Пунктом 97 вказаного Положення передбачено, що після отримання державного акту на право користування землею і документів щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж відведеної земельної ділянки начальникам КЕУ військових округів чи головних і центральних управлінь Міністерства оборони СССР даються вказівки військовим частинам безпосереднім землекористувачам приступити до фактичного використання наданої в користування Міністерству оборони СССР земельної ділянки.

Згідно пункту 101 Положення військові частини - безпосередні землекористувачі повинні використовувати земельні ділянки тільки за прямим призначенням, визначеному в рішеннях про надання в користування Міністерству оборони СССР цих ділянок.

Пунктом 103 Положення передбачено, що передача земель у постійне користування іншим землекористувачам Міністерства оборони СССР здійснюється за рішенням Міністра оборони СССР з будівництва і розквартирування військ.

Разом з тим, такого рішення Міністра оборони СССР з будівництва і розквартирування військ про передачу земель у постійне користування Шепетівській КЕЧ району позивачем на час розгляду даної справи суду не надано.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо (стаття 4 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України").

Постановою Кабінету Міністрів від 4 серпня 2000 р. № 1225 затверджено Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах.

Пунктом 3 Положення визначено, що Міноборони як центральний орган управління Збройних Сил закріплює згідно із законодавством військове майно за військовими частинами на праві оперативного управління, про що ним видаються відповідні акти.

Аналіз даних норм права, нормативних актів та матеріалів справи свідчить про відсутність у позивача будь-яких документів (актів), які б підтверджували, що за КЕВ м. Хмельницький або Шепетівською КЕЧ району земельні ділянки у м. Ізяславі по вул. Жовтневій, площею 1,1 га та по вул. Станіславського, загальною площею 4,86 га. дійсно були закріплені на праві оперативного управління.

Враховуючи приписи Інструкції з обліку земельних ділянок в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.12.2011р. № 795 щодо обліку земельних ділянок, виходячи із витягу з книги обліку земельних участків (ділянок) Шепетівської КЕЧ району вбачається, що на обліку Шепетівської КЕЧ району по Ізяславському гарнізону перебували земельні ділянки, зокрема, площею 1,1 га у військовому містечку № 14 (раніше військове містечко № 38) та площею 5,11 га у військовому містечку № 16 (раніше військове містечко № 1).

Крім того, як було уже зазначено, що з інформації щодо інвентаризації земель, які знаходяться у користуванні Міністерства оборони України Шепетівської КЕЧ району слідує, що станом на 01.01.2006 р. по м. Ізяславу, БУ № 3 Шепетівської КЕЧ району фактично користується спірними землями (без правовстановлюючих документів).

Отже, наявні в матеріалах справи документи свідчать про те, що земельні ділянки у м. Ізяславі по вул. Жовтневій, площею 1,1 га та по вул. Станіславського, загальною площею 4,86 га перебували на обліку Шепетівської КЕЧ району. Доказів "закріплення" у спосіб визначений законодавством за Шепетівською КЕЧ району, а в подальшому за позивачем, зазначених земельних ділянок, під час судового розгляду даної справи суду не надано.

Згідно загального акту приймання-передачі військового майна від 30.12.2005 р., комісією було проведено прийом-передачу об`єктів військових частин та організацій Міністерства оборони України, які перебували в районі обслуговування та на обліку Шепетівської КЕЧ району на облік Хмельницького КЕВ, серед яких: військове містечко №14, розташоване в м. Ізяслав по вул. Жовтневій, площа земельної ділянки - 1,1 га та військове містечко №16, розташоване в м. Ізяслав по вул. Жовтневій, 25, вул. Станіславського, 2, 23-26, вул. Заводській, 10, площа земельної ділянки -4,86 га.

Таким чином, позивач - КЕВ м. Хмельницький, як правонаступник Шепетівської КЕЧ району (згідно Директиви Міністра оборони України від 20.01.2005 р. №Д-322/1*3) здійснював облік спірних земельних ділянок, однак без правовстановлюючих документів.

Враховуючи вище викладене, законодавство що регулює спірні правовідносини, землі оборони були та залишаються в управлінні Міністерства оборони України.

Статтею 141 Земельного кодексу України передбачено підстави припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою (п. "а").

Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації (частини 3-4 статті 142 Земельного кодексу України).

Пунктом 44 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 № 483, зі змінами, внесеними згідно Наказу Міноборони України від 03.10.2006р. №570 визначено, що згода на припинення права користування землями (земельними ділянками), які не використовуються ЗСУ, вилучення, зміну цільового призначення цих земельних ділянок надається Міністром оборони України за поданням заступника Міністра оборони України (згідно з розподілом функціональних повноважень). Передачу землі (земельних ділянок) органам місцевого самоврядування, у разі надання згоди МОУ, здійснює начальник Головного КЕУ ЗСУ.

Наказом Міноборони України від 24.01.2005 р. № 53 внесено зміни до п. 45 наказу Міністра оборони України від 22.12.1997 № 483, згідно якого надано право першому заступнику Міністра оборони України - керівнику апарату Міністерства оборони України надавати згоду на вилучення земельних ділянок, які не використовуються ЗСУ, площею до 50 га; згода на вилучення земельних ділянок, які не використовуються ЗСУ, площею понад 50 га надається Міністром оборони України за поданням першого заступника Міністра оборони України керівника апарату Міністерства оборони України. Передача земельних ділянок органами місцевого самоврядування, у разі їх вилучення, здійснюється начальником головного КЕУ ЗСУ через КЕУ видів ЗСУ та ОК після отримання згоди від першого заступника Міністра оборони України - керівника апарату Міністерства оборони України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 р. № 1282 затверджено Порядок вилучення і передачі військового майна Збройних Сил. Відповідно до п. 4 цього Порядку (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передача військового майна органам, уповноваженим управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність проводиться за рішенням Кабінету Міністрів України - щодо цілісних майнових комплексів; за рішенням Міноборони щодо іншого окремого індивідуально визначеного майна; житлового фонду та інших об`єктів соціальної інфраструктури, які перебувають в оперативному управлінні військових частин і передаються не у складі цілісних майнових комплексів.

Пунктом 2 Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил передбачено, що військове майно - це державне майно, закріплене на праві оперативного управління за військовими частинами, до якого належать зокрема, будинки, споруди (цілісні майнові комплекси, об`єкти соціальної інфраструктури, нежитлові приміщення, об`єкти незавершеного будівництва та інше нерухоме майно). При цьому, в силу положень ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України, до нерухомого майна насамперед належать земельні ділянки.

Разом з тим, відповідно до пункту 8 Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 р. № 1282, пропозиції щодо передачі військового майна за рішенням Міноборони після отримання його згоди погоджуються ініціатором передачі з відповідними органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними установами і організаціями або відповідними органами місцевого самоврядування, Мінекономіки, Мінфіном, Фондом державного майна, Держкомстатом і подаються Міноборони.

Аналізуючи наведене та вказані норми законодавства, суд приходить до висновку, що вказані норми передбачають особливий порядок передачі земель оборони місцевим органам влади, а саме, за згодою (рішенням) Міноборони України.

Однак, в матеріалах справи відсутні такі докази про надання згоди (рішення) Міноборони України на передачу Ізяславській міській раді спірних земельних ділянок, як і відсутнє рішення Міноборони України стосовно добровільної відмови від права користування земельними ділянками у м. Ізяславі по вул. Жовтневій, площею 1,1 га та по вул. Станіславського, загальною площею 4,86 га.

Згідно директиви Міністра оборони України від 07.07.2006 р. №Д-41 "Про безоплатну передачу військового майна до комунальної власності територіальних громад міста Ізяслав" та переліку військового майна, що безоплатно передається до комунальної власності територіальної громади міста Ізяслав, спірні земельні ділянки в даному переліку відсутні.

Разом з тим, дорученням (листом) КМУ №4889/3/1-07 від 31.01.2007 р. зупинено операції з реалізації та передачі земель оборони (у т.ч. під об`єктами нерухомості), крім безоплатної передачі у комунальну власність земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного та житлового призначення разом з цими об`єктами, до прийняття окремого рішення.

Ізяславською міською радою не було враховано вищезазначене при прийнятті рішення від 27.02.2007 р. "Про припинення права користування земельними ділянками".

Виходячи зі змісту оспорюваного рішення, міською радою було припинено право користування КЕВ м. Хмельницького земельними ділянками по вул. Жовтневій, площею 1,1га та по вул. Станіславського, загальною площею 4,86 га у м. Ізяславі та переведено дані земельні ділянки із категорії земель оборони до категорії земель житлової та громадської забудови, на підставі клопотання начальника КЕВ м. Хмельницький. Однак зазначена посадова особа не наділена правом приймати рішення стосовно передачі земель оборони місцевим органам влади.

А тому, позивач сам діяв в порушення вищезазначеного законодавства, за відсутності повноважень щодо розпорядження землями оборони, що не було враховано, також, відповідачем при прийнятті рішення про припинення права користування спірними земельними ділянками на підставі клопотання начальника КЕВ м. Хмельницький.

Також в оспорюваному рішенні міською радою не зазначено, яке право користування земельними ділянками (відповідно до положень Земельного кодексу України) підлягає припиненню. Як вже було встановлено судом, у КЕВ м. Хмельницький спірні земельні ділянки знаходилися на обліку.

Доводи позивача про те, що відповідачем було вилучено спірні земельні ділянки із державної власності, також є безпідставними, виходячи із норм Земельного кодексу України, зокрема, пункт 12 Перехідних положень Земельного кодексу України визначав тимчасовий порядок здійснення функцій розпорядження землями державної власності усіх категорій земель, який діяв до завершення розмежування земель на землі державної та комунальної власності.

Разом з тим, Ізяславською міською радою повідомлено, що станом на час прийняття спірного рішення землі на території м. Ізяслав не були розмежовані на землі державної та комунальної власності, проекти розмежування земель не виготовлялися землевпорядними організаціями. Відтак, усі категорії земель, крім земель приватної власності, перебували у державній власності. Ізяславська міська рада не вилучала спірних земельних ділянок із державної власності, як про це вказує позивач, землі продовжували перебувати у державній власності, розпорядження якими здійснювала Ізяславська міська рада відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, до моменту розмежування земель згідно з Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо розмежування земель державної та комунальної власності, який набрав чинності 01.01.2013 р.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він по-перше, суперечить актам цивільного законодавства та по-друге, порушує цивільні права або інтереси.

При цьому, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (позиція ВГС України, викладена в постанові від 16.12.2015р. по справі № 910/8755/15-г).

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки, не встановлено порушеного права саме позивача за захистом якого він звернувся до суду. У позивача відсутні правовстановлюючі документів на земельні ділянки, право на які він захищає. КЕВ м. Хмельницький вів лише облік зазначених земель оборони. Натомість користувачем земель оборони є Міністерство оборони України. КЕВ м. Хмельницький звертаючись до Ізяславської міської ради з листом про надання згоди на припинення права користування земельними ділянками військових містечок, фактично порушив права Міністерства оборони України.

КЕВ м. Хмельницький звернувся з позовом про захист права, яке йому не належить Враховуючи, що останній просить поновити право користування земельними ділянками, які знаходяться у віданні Міністерства оборони України, в даному випадку КЕВ м. Хмельницький є неналежним позивачем. При зверненні з даним позовом КЕВ м. Хмельницький міг бути позивачем лише за наявності правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки.

Суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаних позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення 11 сесії Ізяславської міської ради 5 скликання від 27.02.2007 р. "Про припинення права користування земельними ділянками"

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо строку позовної давності. Так, згідно частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (пункт 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів"). Враховуючи рішення про відмову в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, позовна давність до спірних правовідносин правомірно не застосована судом першої інстанції.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято судом з дотриманням норм матеріального і процесуального права та повним дослідженням усіх обставин справи, висновки суду відповідають матеріалам справи та ґрунтуються на нормах чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницького від 15.07.16р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 05 липня 2016 року у справі № 924/241/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 924/241/16 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.