РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2016Справа №910/10454/16

За позовом Дочірнього підприємства "МЕДІА ДИРЕКЦІЯ" /"MEDIA DIRECTION"

до Дочірнього підприємства "Перехід Аутдор"

про стягнення 870 000,00 грн.

Суддя: Домнічева І.О.

Представники сторін:

від позивача: Закусило Г.П. - за дов.

від відповідача: Прозоровська Н.В. - за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "МЕДІА ДИРЕКЦІЯ" /"MEDIA DIRECTION" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства "Перехід Аутдор" про стягнення 870 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання поворотної безпроцентної фінансової допомоги № 17/408 від 27.10.10 р.

Ухвалою від 07.06.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 05.07.2016 р.

01.07.16р. через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заву, в якому позовні вимоги визнав у повному обсязі.

01.07.16р. через відділ діловодства суду позивачем подано клопотання про забезпечення позову, в якому просив суд вжити заходи по забезпечення позову у межах ціни позову шляхом накладення арешту на 46 (сорок шість) рекламних конструкцій, перелік яких визначено в Доповненні №1 до даного клопотання, що належить на праві власності ДП «Перехід Аудтор» загальною балансової вартістю 870 099,37 грн.

Розглянувши дану заяву позивача, суд відмовляє у її задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Таким чином, вжиття заходів до забезпечення позову є правом суду.

Згідно з ч. 1 ст. 67 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.06 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Позивач не надав, доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суду не надав, а також нічим не підтвердив припущення, що майно (в тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути або зменшитись. Крім того, позивачем не сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову.

05.07.16р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали по справі.

В судовому засіданні 05.07.16 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір № 051214 про надання поворотної безпроцентної фінансової допомоги (далі - Договір).

Відповідно до положень п. 1.1. Договору Позикодавець (Позивач) надає Позичальнику (Відповідач) поворотну безпроцентну фінансову допомогу (надалі - фінансова допомога) у розмірі 870 000, 00 грн.

Відповідно до положень п. 1.2. Договору, Позикодавець (Позивач) надає Позичальнику (Відповідач) поворотну безпроцентну фінансову допомогу у строк до 30 грудня 2014 року.

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що Позичальник (Відповідач) зобов'язується повернути Позикодавцю (Позивачу) отриману суму поворотної безпроцентної фінансової допомоги в повному розмірі до 31 грудня 2015 року.

Свої зобов'язання за Договором Позивач виконав в повній мірі та належним чином та перерахував Відповідачу 25 грудня 2014 року грошову суму в розмірі 870 000, 00 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку Позивача.

Згідно пункту 4.2. Договору Позичальник (Відповідач) зобов'язується повернути Позикодавцю (Позивачу) фінансову допомогу не пізніше спливу зазначеного в даному Договорі строку шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок Позикодавця грошових коштів у розмірі фінансової допомоги, що належить до повернення.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач свої зобов'язання за Договором не виконав та не повернув у встановлений строк суму фінансової допомоги, що призвело до виникнення заборгованості Відповідача перед Позивачем на суму 870 000, 00 грн.

Позивач звертався із претензіями (претензія вих. № 11 від 11.01.16р., повторна претензія вих. № 10 від 20 квітня 2016 р.) та вимогами до Відповідача про погашення суми заборгованості, копії яких містяться в матеріалах справи.

У відповідях, що були надані Відповідачем (лист вих. № 15 від 15.01.2016 р., лист вих. № 05 від 5 травня 2016 р.), останній повідомив Позивача про неможливість погашення заборгованості через складну економічну та фінансову ситуацію та відсутність грошових коштів для повернення суми фінансової допомоги.

Відповідно до п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, станом на час прийняття рішення по справі у відповідача існує заборгованості перед Позивачем у сумі 870 000, 00 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 870 000,00 грн. основного боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вищевказане та те, що сума боргу не заперечується відповідачем, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовити.

2. Позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства «Перехід аутдор» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 31; ) на користь Дочірнього підприємства "Перехід Аутдор" (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд.31; ) 870 000 (вісімсот сімдесят тисяч) грн.00 коп. заборгованості, та 13 050 (тринадцять тисяч п'ятдесят) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.07.16р.

Суддя І.О. Домнічева