ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2016 року Справа № 904/4253/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.

при секретарі судового засідання: Однорог О.В.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник;

від позивача: ОСОБА_2 представник;

від відповідача: ОСОБА_3 представник.

Розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідний продукт" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2016 року у справі №904/4253/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросс", м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідний продукт", смт. Ювілейне, Дніпропетровська обл.

про стягнення заборгованості за правочином в сумі 196 884, 97 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2016 року у даній справі (суддя Мельниченко І.Ф.) стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідний продукт" (52005, Дніпропетровська обл., смт. Ювілейне, вул. Радгоспна, буд. 36, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросс" (51931, АДРЕСА_1, ) 176 800 грн. (сто сімдесят шість тисяч вісімсот гривень) основного боргу, 1 511 (одна тисяча пятсот одинадцять гривень) 28 коп. річних, 7 956 (сім тисяч девятсот пятдесят шість гривень) інфляції, 2 794 (дві тисячі сімсот девяносто чотири гривні) судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що 03.01.14 р. Товариством з обмеженою відповідальністю Агросс (позивач; постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Рідний продукт (відповідач; покупець) укладено Договір поставки № 03/01 (далі договір).

Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного договору постачальник зобовязується в порядку та строки, зазначені в договорі, передати товар у власність покупцю у відповідній кількості, відповідної якості та по узгодженій ціні, а останній зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених даним договором.

Виконуючи умови договору, позивач 07.03.14 р. та 07.04.14 р. здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 176800 грн., про що свідчать накладні, копії яких залучено до матеріалів справи.

Згідно з п. 2.2. договору оплата здійснюється покупцем на умовах відстрочки платежу, яка складає 15 банківських днів з моменту поставки товару, на підставі виставлених постачальником рахунків, за умови надання постачальником всіх документів, передбачених договором.

Доказів виконання зобов'язань щодо оплати поставленого товару в сумі 176 800 грн. (на момент розгляду спору) відповідач не надав.

Заперечення відповідача відносно передчасності звернення позивача з вимогою про сплату вартості товару в сумі 176 800 грн. суд першої інстанції визнав такими, що не заслуговують на увагу, оскільки документального підтвердження порушення позивачем вказаного в п. 4.8. порядку декларування зміни оптово-відпускних цін на продовольчі товари відповідачем надано не було.

Крім того, обовязок щодо надання відповідачеві (покупцю) завіреної копії декларації підвищення оптово-відпускної ціни ні вказаним вище порядком, ні умовами договору не передбачено.

Згідно наданого позивачем розрахунку сума річних за загальний період з 10.02.16р. по 23.05.16 р. складає 1511,28 грн.; сума інфляції за період з березня 2016 року по квітень 2016 року складає 7 956 грн.

За несвоєчасне виконання зобовязань щодо оплати поставленого товару сторонами в п. 6.2. договору передбачено відповідальність у вигляді пені в розмірі облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від вартості неоплаченого або несвоєчасно оплаченого товару, за кожен день прострочення.

Вимоги позивача щодо стягнення пені за період з 10.02.16р. по 23.05.16 р. в сумі 10617,69 грн. суд першої інстанції визнав такими, що не підлягають задоволенню, оскільки згідно п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України розмір нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, поставка товару відбулась 07.03.14 р. та 07.04.14 р., прострочення в оплаті поставленого товару, враховуючи п. 2.2. договору, мало місце в березні та квітні 2014 року, тому нарахування пені повинно було припинитись у жовтні 2014 року.

Не погодившись з рішенням суду, до апеляційної інстанції звернулись Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросс" (позивач) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Рідний продукт" (відповідач) із апеляційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове.

В обґрунтування своєї правової позиції Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросс" (позивач) посилається на наступне.

На переконання скаржника, на спірні правовідносини сторін поширюється дія ст. 530 Цивільного кодексу України, де зазначено, що зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у 7-денний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як випливає з умов правочину, умовою оплати товару було отримання рахунку на оплату.

В пункті 2.2 договору не вказано, в який строк позивач зобов'язаний був виставити рахунок на оплату.

Рахунок було виставлено відповідачу 30.12.2015 року (отриманий відповідачем 09.02.2016 року). Свій обов'язок оплатити його в 15-денний строк (п. 2.2 договору) відповідач не виконав.

Суд першої інстанції фактично визнав, що договором строк пред'явлення рахунку не визначений, але вказав, що у позивача право вимоги оплатити товар виникло з факту передачі товару, а не виставлення рахунку на оплату, що, на думку скаржника, не відповідає приписам статті 530 Цивільного кодексу України.

Статтею 662 Цивільного кодексу України встановлений обов'язок продавця одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору.

Суд першої інстанції не встановив, що відповідно до умов договору позивач разом із товаром зобов'язаний був надавати рахунок.

Статтею 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Позивач довідався про несплату поставленого ним товару після отримання (дата отримання - 09.02.2016 року) відповідачем виставленого ним (дата виставлення 30.12.2015 року) рахунку, а саме 10.02.16 р.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про сплив строку позовної давності в частині стягнення пені, оскільки до суду позивач звернувся у травні 2016 року.

Відповідно до п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013 якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Отже, строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені має бути розрахований щодо кожного дня окремо, тобто останнім днем строку позовної давності за вимогами про стягнення неустойки за 10.02.16 р. (початок періоду нарахування пені) є 10.02.17 р.

Скаржник звернувся до суду з позовом в травні 2016, тобто в межах річного строку позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення неустойки, встановленого ст. 258 Цивільного кодексу України.

З огляду на наведене, рішення суду в частині відмови в стягненні пені, на думку скаржника, є неправомірним.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рідний продукт" (відповідач) обґрунтовує свою правову позицію наступним.

В пункті 4.8. договору вказано, що якщо товар, що постачається, згадується в пункті 1 Порядку декларування змін оптово-відпускних цін, затвердженого Постановою КМУ № 1222 від 17.10.07 р. (надалі - «Порядок 1222»), постачальник зобовязаний дотримуватись цього Порядку. У випадку не дотримання постачальником вимог цього Порядку покупець має право не приймати або не оплачувати поставлений товар до моменту належного виконання постачальником вимог цього Порядку.

Пунктом 1 Порядку № 1222 передбачено перелік продовольчих товарів, підвищення оптово - відпускних цін на які більш ніж на один відсоток протягом місяця підлягає декларуванню (п. 2 Порядку). До цього переліку підпадає і борошно вищого ґатунку, яке є предметом поставки за договором.

Відповідно до пункту 2 Постанови КМУ № 373 від 17.04.08 р. «Про затвердження порядку формування цін на продовольчі товари, щодо яких запроваджено державне регулювання» оптово - відпускна ціна - фактична ціна, що застосовується у розрахунках за товари, які поставляються (реалізуються) суб'єктами господарювання з метою їх використання у підприємницькій діяльності, з урахуванням податку на додану вартість і транспортних витрат.

В рамках господарських правовідносин за вищевказаним договором, укладеним між ТОВ «Агросс» і ТОВ «Рідний продукт», було підписано декілька специфікацій, в яких було встановлено, зокрема, ціну товару.

В рамках специфікації № 1 до договору 29.01.14 р., 30.01.14 р., 31.01.14 р., 01.02.14 р. ТОВ «Агросс» здійснило на користь ТОВ «Рідний Продукт» поставку товару (борошна пшеничного) за ціною 2,74 грн. (дві гривні 74 копійки) за один кілограм (з ПДВ).

В рамках специфікації №2 до договору 26.02.14 р., 05.03.14 р., 07.03.14 р. ТОВ «Агросс» здійснило поставку товару (борошна пшеничного) на користь ТОВ «Рідний продукт» за ціною 2,87 грн. (дві гривні 87 копійки) за один кілограм (з урахуванням ПДВ).

Отже, підвищення ціни на товар протягом місяця з дати останньої поставки за специфікацією № 1 склало 0,13 гривень, що складає 4,74%.

Таким чином, під час поставки товару за специфікацією №2 відбулось підвищення оптово-відпускних цін на товар, щодо якого запроваджено державне регулювання, більш ніж на один відсоток (4,74%) протягом одного місяця від дати останньої поставки товару за специфікацією № 1. У звязку з цим на момент поставки за зміненою ціною відповідно до Порядку та п. 4.8. договору ТОВ «Агросс» повинно було надати ТОВ «Рідний продукт» засвідчену копію декларації підвищення оптово-відпускної ціни за один кілограм товару на 4,74%.

Копія такої декларації ТОВ «Рідний продукт» не надавалась.

Крім цього, в рамках специфікації № 3 до договору 07.04.14 р. ТОВ «Агросс» здійснило поставку товару (борошна пшеничного) на користь ТОВ «Рідний продукт» за ціною 3,10 грн. (три гривні 10 копійок) за один кілограм (з урахуванням ПДВ).

Отже, підвищення ціни на товар протягом місяця з дати останньої поставки за специфікацією № 2 склало 0,23 гривень, що складає 8,01% від останньої ціни товару.

Таким чином, під час поставки товару за специфікацією №3 відбулось підвищення оптово - відпускних цін на товар, щодо якого запроваджено державне регулювання, більш ніж на один відсоток (8,01%) протягом одного місяця від дати останньої поставки товару за специфікацією № 2. У звязку з цим на момент поставки за зміненою ціною відповідно до Порядку та п. 4.8. договору ТОВ «Агросс» повинно було надати ТОВ «Рідний продукт» засвідчену копію декларації підвищення оптово-відпускної ціни на 8,01% за один кілограм товару.

Копія такої декларації ТОВ «Рідний продукт» також не надавалась.

При цьому необхідно зазначити, що обставини ненадання ТОВ «Агросс» на адресу ТОВ «Рідний продукт» відповідних декларацій про зміну оптово-відпускних цін було зафіксовано представником ТОВ «Рідний продукт» шляхом внесення відповідного напису у видаткових накладних на спірні поставки.

Більш того, ТОВ «Рідний продукт» неодноразово (як в усній, так і в письмовій формі) зверталось до ТОВ «Агросс» з вимогами про надання зазначених декларацій, проте всі звернення були залишені без розгляду та відповіді.

При цьому, 16.06.16 р. в судовому засіданні у справі в місцевому господарському суді представник ТОВ «Агросс» чітко зазначив про те, що декларацій про зміну оптово-отпускної ціни на вищевказані поставки ТОВ «Агросс» не отримувало, а також ніколи не оскаржувало умови договору (зокрема, й у частині п. 4.8.). Виходячи з умов ч. 1 ст. 35 ГПК України, вказані обставини не підлягають доказуванню, оскільки вони визнані сторонами, однак місцевий господарський суд вказані обставини проігнорував.

Таким чином, ТОВ «Агросс» не здійснило декларування оптово-відпускних цін на спірні поставки (не дивлячись, що «коливання» ціни склало понад 1% у бік збільшення); не надало ТОВ «Рідний продукт» декларацій оптово-відпускних цін на спірні поставки; вимагає від ТОВ «Рідний продукт» здійснення обовязку з оплати, однак протиправно не виконує власні зобовязання за договором.

Під час розгляду справи місцевий господарський суд надав невірну оцінку видатковим накладним від 07.03.14 р. та від 07.04.14 р., які були надані ТОВ «Агросс» разом з поданою позовною заявою та не містять підпису представника ТОВ «Рідний продукт» та відбитку печатки підприємства (а.с. 33-35); суд не надав оцінку видатковим накладним від 07.03.14 р. та 07.04.14 р., які надані ТОВ «Рідний продукт» та містять напис, зроблений представником ТОВ «Рідний продукт» щодо необхідності надання декларацій про зміну оптово-відпускної ціни (а.с. 116-118); суд не надав оцінки листам ТОВ «Рідний продукт», які чотири рази надсилались на адресу ТОВ «Агросс» та містили вимоги щодо належного виконання умов договору та надання відповідачу декларацій про зміну оптово-відпускної ціни (а.с. 83-92).

Таким чином, під час ухвалення оскаржуваного рішення місцевий господарський суд здійснив вибіркову оцінку доказів, що суперечить вимогам господарського процесуального законодавства, та дійшов висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи (висновку в частині настання строку для виконання ТОВ «Рідний продукт» обовязку з оплати товару в сумі 176 800,00, який є, принаймні, передчасним, а також висновків про необхідність стягнення з ТОВ «Рідний продукт» «додаткових» платежів у вигляді інфляційних втрат і 3% річних).

13.09.2016 до Дніпропетровського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про залучення документів до матеріалів справи, а саме копії договору поставки №101092 від 01.03.2012 року.

13.09.2016 року прийнято вступну та резолютивну частини постанови.

В судовому засіданні присутні представники сторін надали пояснення по справі та навели обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства.

Вислухавши представників сторін, дослідивши докази у справі, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідний продукт" не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 03.01.14 р. Товариством з обмеженою відповідальністю Агросс (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Рідний продукт (відповідач, покупець) укладено Договір поставки № 03/01 (далі договір).

Відповідно до п. 1.1. цього договору постачальник зобовязується в порядку та строки, зазначені в договорі, передати товар у власність покупцю у відповідній кількості, відповідної якості та по узгодженій ціні, а останній зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених даним договором.

Згідно п. 1.2. договору кількість, найменування, асортимент та ціна товару, що поставляється, зазначається в специфікаціях, узгоджених сторонами, та накладних на товар.

Виконуючи умови договору, позивач 07.03.14 р. та 07.04.14 р. здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 176800 грн., про що свідчать накладні, копії яких залучені до матеріалів справи (а.с. 33-35).

Форма оплати вартості поставленого товару - безготівковий розрахунок, за допомогою перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 2.1.).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п. 2.2. договору оплата здійснюється покупцем на умовах відстрочки платежу, яка складає 15 банківських днів з моменту поставки товару, на підставі виставлених постачальником рахунків, за умови надання постачальником всіх документів, передбачених договором.

Пунктом 2.4. договору встановлено, що покупець має право затримати оплату вартості поставленого товару, якщо накладні на товар, податкові накладні або інші товаросупроводжувальні документи на цей товар не відповідають вимогам, що передбачені діючим законодавством і цим договором, або містять помилки чи невідповідності та строк, протягом якого помилки чи невідповідності будуть виправлені, або документи будуть приведені до належного стану у відповідності до чинного законодавству та передані покупцю.

Пунктом 2.6. договору передбачено, що у випадках, вказаних в п. 2.4., 2.5., затримка оплати товару не може розглядатися як несвоєчасна оплата покупцем товару, що постачається, та не тягне за собою застосування до покупця будь-яких штрафних санкцій та/або стягнення збитків.

Згідно п. 3.1. договору постачальник зобовязується здійснити поставку товару на базисних умовах поставки у відповідності з правилами Інкотермс в редакції 2000 року.

Пунктом 3.5. договору встановлено, що постачальник зобовязується в момент передання товару надати крім податкової, видаткової, товарно-транспортної накладної, документів, які підтверджують якість товару, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно п. 4.2. договору передбачено, що якість поставленого товару по даному договору повинна підтверджуватися:

4.2.1. сертифікатом відповідності (при умові обовязкової сертифікації);

4.2.2. висновком державної санітарно-гігієнічної експертизи;

4.2.3. посвідченням якості;

4.2.4. іншими передбаченими законом документами.

Документи, які підтверджують якість товару повинні бути передані постачальником при укладанні договору або направлені разом з партією товару в відповідності з чинним законодавством України в оригіналах або копіях, засвідченні уповноваженою особою постачальника і завірені його печаткою.

В пункті 4.8. договору вказано, що якщо товар, що постачається, згадується в пункті 1 Порядку декларування змін оптово-відпускних цін, затвердженого Постановою КМУ № 1222 від 17.10.07 р. (далі - порядок), постачальник зобовязаний дотримуватись цього порядку. У випадку не дотримання постачальником вимог цього порядку, покупець має право не приймати або не оплачувати поставлений товар до моменту належного виконання постачальником вимог цього порядку.

Сторони, виходячи з принципу «свободи договору», врегулювали правовідносини з оплати поставленого товару таким чином, що ТОВ «Агросс» має право на отримання оплати за поставлений товар у випадку здійснення поставки товару належної якості в установлені договором строки та за умови надання всіх товаросупровідних документів й виконання вимог порядку №1222.

Пунктом 1 згаданого Порядку передбачено перелік продовольчих товарів, підвищення оптово - відпускних цін на які більш ніж на один відсоток протягом місяця підлягає декларуванню (п. 2 порядку). До цього переліку підпадає і борошно вищого ґатунку, яке є предметом поставки за договором.

Відповідно до пункту 2 Постанови КМУ № 373 від 17.04.08 р. «Про затвердження порядку формування цін на продовольчі товари, щодо яких запроваджено державне регулювання» оптово-відпускна ціна - фактична ціна, що застосовується у розрахунках за товари, які поставляються (реалізуються) суб'єктами господарювання з метою їх використання у підприємницькій діяльності, з урахуванням податку на додану вартість і транспортних витрат.

В рамках господарських правовідносин за вищевказаним договором, укладеним між ТОВ «Агросс» і ТОВ «Рідний продукт», було підписано декілька специфікацій, в яких було встановлено, зокрема, ціну товару.

В рамках специфікації № 1 до договору 29.01.14 р., 30.01.14 р., 31.01.14 р., 01.02.14 р. ТОВ «Агросс» здійснило на користь ТОВ «Рідний Продукт» поставку товару (борошна пшеничного) за ціною 2,74 грн. (дві гривні 74 копійки) за один кілограм (з ПДВ).

В рамках специфікації №2 до договору 26.02.14 р., 05.03.14 р., 07.03.14 р. ТОВ «Агросс» здійснило поставку товару (борошна пшеничного) на користь ТОВ «Рідний продукт» за ціною 2,87 грн. (дві гривні 87 копійки) за один кілограм (з урахуванням ПДВ).

Отже, підвищення ціни на товар протягом місяця з дати останньої поставки за специфікацією № 1 склало 0,13 гривень, що складає 4,74%.

Таким чином, під час поставки товару за специфікацією №2 відбулось підвищення оптово-відпускних цін на товар, щодо якого запроваджено державне регулювання, більш ніж на один відсоток (4,74%) протягом одного місяця від дати останньої поставки товару за специфікацією № 1. У звязку з цим на момент поставки за зміненою ціною відповідно до порядку та п. 4.8. договору ТОВ «Агросс» повинно було надати ТОВ «Рідний продукт» засвідчену копію декларації підвищення оптово-відпускної ціни за один кілограм товару на 4,74%.

Копія такої декларації ТОВ «Рідний продукт» не надавалась. Крім цього, в рамках специфікації № 3 до договору 07.04.14 р. ТОВ «Агросс» здійснило поставку товару (борошна пшеничного) на користь ТОВ «Рідний продукт» за ціною 3,10 грн. (три гривні 10 копійок) за один кілограм (з урахуванням ПДВ).

Отже, підвищення ціни на товар протягом місяця з дати останньої поставки за специфікацією № 2 склало 0,23 гривень, що складає 8,01% від останньої ціни товару.

Таким чином, під час поставки товару за специфікацією №3 також відбулось підвищення оптово-відпускних цін на товар, щодо якого запроваджено державне регулювання, більш ніж на один відсоток (8,01%) протягом одного місяця від дати останньої поставки товару за специфікацією № 2. У звязку з цим на момент поставки за зміненою ціною відповідно до порядку та п. 4.8. договору ТОВ «Агросс» повинно було надати ТОВ «Рідний продукт» засвідчену копію декларації підвищення оптово-відпускної ціни на 8,01% за один кілограм товару.

Копія такої декларації ТОВ «Рідний продукт» також не надавалась.

П. 3.5 договору визначений перелік документів, які мають бути передані постачальником покупцеві . Декларація серед них не вказана. І скаржник не надав відповідних доказів недотримання постачальником порядку декларування (актів перевірки, застосування штрафних санкцій за порушення цінової політики тощо).

Статтею 712 ЦК України визначено, що договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

За змістом ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Тобто правовими наслідками не передачі покупцем документів, що стосуються товару та підлягають передачі разом з ним, а отже у контексті правовідносин між сторонами копій декларацій підвищення оптово-відпускної ціни за 1 кг товару, не може бути відмова від оплати поставленого товару, а тільки право покупця відмовитися від договору і повернути товар продавцеві, чого покупцем зроблено не було.

Він дійсно вжив заходів щодо витребування документів від продавця, але в кінцевому рахунку товар ним прийнятий і спожитий, а тому відсутні правові підстави звільняти відповідача від оплати за товар.

Відповідач не спростовує факт отримання товару ним і не відмовляється від нього. Про отримання товару додатково свідчать також наявні у матеріалах справи податкові накладні (а.с. 26-28), товарно-транспортні накладні (а.с. 36-41), видаткові накладні (а.с. 116-118). Отже, посилання відповідача на недоліки видаткових накладних (відсутність у них підпису представника та печатки підприємства) не є підставою для скасування постановленого рішення, тим більше, що видаткові накладні виявилися подвоєними на одні і ті ж самі товари і на а.с.116-118 знаходяться накладні, які оформленні належним чином.

У суді першої інстанції доводи відповідача зводилися тільки до посилань на ненадання декларацій (а.с. 79), при цьому факт поставки і отримання товару відповідачем підтверджувався, але здійснення розрахунку він вважав передчасним тільки через відсутність у нього документів. Тому його апеляційна скарга не може бути задоволена.

Разом з тим, не може бути задоволена і апеляційна скарга позивача, який оскаржує постановлене судове рішення в частині відмови йому у стягненні пені, позовна давність щодо цієї вимоги законом встановлена терміном у один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України). Початок перебігу строку позовної давності з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Договором передбачено, що термін оплати 15 банківських днів з моменту поставки.

Остання поставка відбулася 07.04.2014 року, термін оплати настає 22.04.2014 року. Отже, річний термін спинув 23.04.2015 року, а позов подано 25.05.2016 року. Відлік позовної давності позивачем з моменту виставлення рахунку є помилковим, оскільки рахунок є документальною підставою для оплати товару, проте момент поставки плюс 15 днів є початком порушення зобовязання, а відтак і права позивача.

Також не можна розцінювати встановлення отримання рахунку як вимогу оплати і ніби-то з цього часу позивач довідався про своє порушене право. Він підписав договір, у якому узгоджено строк оплати на шістнадцятий день з моменту поставки.

Тому колегія суддів не може погодитися з доводами позивача про помилковість висновків суду першої інстанції в цій частині. Інших підстав для скасування рішення позивачем не наведено.

Апеляційний суд погоджується зі застосуванням судом першої інстанції вимог ст. 232 ГК України. При цьому п. 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у відповідності до якої, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за угодою сторін, тому, зокрема, умови договору, за якими сторони встановили, що така давність обчислюється не з моменту прострочення платежу, а з іншої дати, що визначається шляхом зворотного відрахування шести місяців від дати пред'явлення вимоги, суперечать вимогам закону і не застосовуються судом.

Також колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що термін оплати є шістнадцятий день з моменту поставки, а тому відсутні підстави для застосування вимог ст. 530 ЦК України.

Отже, наведені у апеляційний скаргах сторонами апеляційні підстави не підтвердилися, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційні скарги сторін без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідний продукт" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2016 року у справі №904/4253/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2016 року у справі №904/4253/16 залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 15.09.2016

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков