ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2016 р. Справа №917/463/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.,

за участю представників:

від позивача: Підвисоцький А.О.,

від відповідача: Василишин М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Кременчуцької міської ради Полтавської області,

площа Перемоги, 2, м. Кременчук Полтавська область, 39600

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,

АДРЕСА_1, 39600

про знесення самочинного будівництва, -

ВСТАНОВИВ:

Кременчуцька міська рада Полтавської області звернулась до господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про знесення самочинно збудованого комплексу торгових павільйонів на території ринку по АДРЕСА_2, посилаючись на те, що будівництво комплексу торгових павільйонів здійснене на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети.

Ухвалою господарського суду Полтавської області порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 27.04.2016 р.

27.04.2016 р. відповідачем подано заяву про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вказане клопотання судом задоволено.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву , в якому проти позову заперечує, зокрема вказує, що спірний об'єкт, який вимагає знести позивач не є самочинно збудованим. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-15 від 08.12.2015 p., цільове призначення земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 - для роздрібної торгівлі та комерційних послуг. Категорія земель - Землі житлової та громадської забудови. 16 вересня 2009 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області видала ФОП ОСОБА_3 дозвіл на виконання будівельних робіт №84Г-09, згідно якого було дозволено виконання будівельних робіт з будівництва комплексу торгових павільйонів замість стаціонарних малих архітектурних форм на території ринку по АДРЕСА_2. Будь-яких відомостей про скасування цього дозволу та/або про оскарження дій інспекції ДАБК позивачем не надано

12.05.2016 р. відповідачем подано доповнення до відзиву (вх. №5815 від 12.05.2016 р.).

У судовому засіданні 12.05.2016 р. представником позивача подано письмове клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, яка є правонаступником Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області, посилаючись на те, що Інспекцією ДАБК у Полтавській області 16.09.2009 року відповідачу було видано Дозвіл на виконання будівельних робіт №84Г-09, тобто, після закінчення строку дії дозволу на будівництво, наданого рішенням виконавчого комітету міської ради від 06.07.2007 року, а 29.03.2012 року Інспекцією ДАБК у Полтавській області зареєстровано Декларацію про готовність спірного об'єкта до експлуатації "Будівництва комплексу торгівельних павільйонів замість стаціонарних малих форм на території ринку по АДРЕСА_2" (№06-141435 від 12.05.2016 року); та про витребування доказів, в якому Кременчуцька міська рада просить витребувати у Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Полтавській області: документи, на підставі яких Інспекцією ДАБК у Полтавській області видавався Дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва комплексу торгівельних павільйонів замість стаціонарних малих архітектурних форм на території ринку по АДРЕСА_2; повідомити чи повідомлялась Інспекція про початок виконання будівельних робіт з будівництва зазначеного об'єкту містобудування? Коли фактично розпочалися будівельні роботи?; повідомити чи продовжувався термін дії дозволу на виконання будівельних робіт, та на який термін?; повідомити чи проводилась Інспекцією ДАБК у Полтавській області перевірка зазначеного об'єкту містобудування під час проведення будівельних робіт щодо відповідності проектній документації, дотримання містобудівних вимог, будівельних норм, державних стандартів та правил? (№06-141436 від 12.05.2016 року).

В судовому засіданні в задоволенні вказаних клопотань відмовлено через їх необґрунтованість, про що вказано в ухвалі від 12.05.2016 р.

20.05.2016 р. від відповідача надійшло клопотання про стягнення з Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 4 000,0 грн. судових витрат по оплаті послуг адвоката. В обґрунтування поданої заяви відповідачем подано копію договору про надання правової допомоги від 31.03.2016 р., копію акту приймання виконаних послуг адвоката від 18.05.2016 р. та копію свідоцтва №246 адвоката Василишина М.Р.

В судовому засіданні 01.06.2016 р. представник позивача виклав зміст позовних вимог, зазначив, що здійснення відповідачем самочинного будівництва на переданій в оренду земельній ділянці, порушує права Кременчуцької міської ради Полтавської області, як власника земельної ділянки, а захист такого права можливий шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна відповідачем (або за його рахунок) з приведенням земельної ділянки в попередній, придатний для використання стан.

Представник відповідача проти задоволення вимог заперечує з мотивів, викладених у відзиві та доповненнях до відзиву на позовну заяву , зазначивши, що об'єкт, який вимагає знести позивач не є самочинно збудованим, вказане багато разів перевірялось під час численних судових процесів з Кременчуцькою міською радою та відповідні судові рішення підтверджують те, що будівництво провадилося у відповідності до діючого на той час законодавства.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що 22.12.2005 р. Кременчуцькою міською радою Полтавської області прийнято рішення "Про передачу суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_3 в оренду до 01.10.2010 р. земельної ділянки для експлуатації та обслуговування стаціонарних малих архітектурних форм - комплексу торговельних павільйонів для реалізації промислових товарів по АДРЕСА_2", відповідно до якого передано суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_3 в оренду до 01.10.2010р. земельну ділянку загальною площею 1027 кв.м.

На підставі вказаного рішення 26.12.2005р. між Кременчуцькою міською радою (Орендодавець) та Суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Орендар) було укладено договір оренди землі, відповідно до якого Орендодавець надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1).

Відповідно до вказаного Договору цільове призначення земельної ділянки загальною площею 0,1027 га (кадастровий НОМЕР_2) - експлуатація та обслуговування стаціонарних малих архітектурних форм - комплексу торговельних павільйонів для реалізації промислових товарів по АДРЕСА_2.

24 травня 2007 року ФОП ОСОБА_3 звернулась до Кременчуцької міської ради з заявою про надання дозволу на будівництво комплексу торгових павільйонів замість зазначених вище стаціонарних малих архітектурних форм.

06.07.2007 р. Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області прийнято рішення №665 "Про дозвіл фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 на будівництво комплексу торгових павільйонів замість стаціонарних малих архітектурних форм на території ринку по АДРЕСА_2".

Даним рішенням виконком Кременчуцької міської ради дозволив ФОП ОСОБА_3 будівництво зазначених вище торгових павільйонів, пунктом 2 цього рішення зобов'язав ФОП ОСОБА_3 виконати проект на підставі архітектурно-планувального завдання, затвердженого управлінням містобудування та архітектури міськвиконкому, технічних умов інженерних служб і« висновків органів державного нагляду, погодити проект у встановленому порядку, оформити дозвіл на виконання будівельних робіт та ввести об'єкт в експлуатацію.

13 лютого 2008 року Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради видало ФОП ОСОБА_3 архітектурно-планувальне завдання №21 на проектування нового будівництва об'єкта архітектури - комплексу торгових павільйонів замість стаціонарних малих архітектурних форм на території ринку по АДРЕСА_2, 7.

Відповідно до виданого архітектурно-планувального завдання ПП "Фірма Влан" розробила робочий проект "Комплекс торговельних павільйонів замість стаціонарних малих архітектурних форм на території ринку по АДРЕСА_2".

4 березня 2009 року вказаний проект був погоджений управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, про що видано Погодження №66, згідно якого робочий проект відповідає вимогам архітектурно-планувального завдання та рекомендований до затвердження.

30 червня 2009 року Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області було видано висновок №16/27.05.09-044 державної екологічної експертизи щодо робочого проекту.

15 травня 2009 року заступником міського голови була погоджена заява ФОП ОСОБА_3 про наміри щодо будівництва дахової котельні комплексу торгових павільйонів замість стаціонарних малих архітектурних форм.

16 вересня 2009 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області видала ФОП ОСОБА_3 дозвіл на виконання будівельних робіт №847Г-09, згідно якого було дозволено виконання будівельних робіт з будівництва комплексу торгових павільйонів замість стаціонарних малих архітектурних форм на території ринку по АДРЕСА_2, 7.

28.09.2010 року Кременчуцька міська рада Полтавської області прийняла рішення "Про поновлення договорів оренди земельних ділянок", яким було поновлено з 01.10.2010 року строком на п'ять років договір оренди землі, зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договір оренди землі 27.12.2005 року №79 укладений між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, на підставі якого у користуванні перебувала земельна ділянка площею 1027 кв. м. експлуатація та обслуговування стаціонарних малих архітектурних форм - комплексу торговельних павільйонів для реалізації промислових товарів по АДРЕСА_2.

На підставі вказаного рішення між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та відповідачем було укладено договір оренди землі від 24 грудня 2010 року.

Згідно вказаного Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1027 кв.м., в тому числі по угіддях: графа 42 - землі комерційного та іншого використання - 1027 кв.м. (п. 2 Договору)

Відповідно до п. 3 Договору оренди на земельній ділянці розташовані стаціонарні малі архітектурні форми - комплекс торговельних павільйонів для реалізації промислових товарів.

Договір укладено строком на 5 років (п. 8 Договору).

Відповідно до п. 16 Договору цільове призначення земельної ділянки - для експлуатації та обслуговування стаціонарних малих архітектурних форм - комплексу торговельних павільйонів для реалізації промислових товарів по АДРЕСА_2, 7.

29.03.2012 року за №ПТ 1 в Інспекції ДАБК у Полтавській області зареєстровано декларацію про готовність об'єкту до експлуатації "Будівництво комплексу торгівельних павільйонів замість стаціонарних малих архітектурних форм на території ринку по АДРЕСА_2".

27 листопада 2012 року на засіданні XXVI сесії Кременчуцької міської ради VІ скликання було прийняте рішення "Про розірвання договорів оренди землі".

Відповідно до пункту 1 цього рішення, Кременчуцька міська рада вирішила розірвати з 27.11.2012 року в односторонньому порядку договір оренди землі, укладений 24 грудня 2010 року між Кременчуцькою міською радою та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, на підставі якого у користуванні фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 перебувала земельна ділянка (кадастровий № НОМЕР_1) площею 1027 кв.м. для експлуатації та обслуговування стаціонарних малих архітектурних форм - комплексу торговельних павільйонів для реалізації промислових товарів по АДРЕСА_2, 7 в м. Кременчук.

Пунктом 3 цього рішення ФОП ОСОБА_3 було зобов'язано до 30 листопада 2012 року повернути земельну ділянку Кременчуцькій міській раді Полтавської області у стані, не гіршому порівняно з тим, в якому вона земельну ділянку в оренду одержала.

З матеріалів справ вбачається, що у грудні 2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою про визнання відповідного рішення Кременчуцької міської ради частково недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання права користування.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 14.03.2013р. за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Кременчуцької міської ради по справі №18/2459/12 більшість позовних вимог була задоволена.

Вказане рішення залишено в силі Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15 травня 2013р. та Постановою Вищого господарського суду України від 01 липня 2013 року.

Даним рішенням окрім іншого було встановлено, що ФОП ОСОБА_3 розпочала будівництво торгових павільйонів ще до укладання договору оренди земельної ділянки від 24 грудня 2010 року та на підставі дозвільних документів, які були їй видані до укладання вказаного договору, та відповідно до чинного законодавства.

На думку позивача, будівництво комплексу торгових павільйонів на території ринку по АДРЕСА_2 є самочинним, оскільки здійснене без належного дозволу на будівництво та на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети. Стверджує, що дозвіл на виконання будівельних робіт №84Г-09 відповідачу було видано Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області 16.09.2009 р., тобто, після закінчення строку дії дозволу на будівництво наданого рішенням виконавчого комітету міської ради від 06.07.2007 року, який сплив 06 липня 2009 року. Таким чином, ОСОБА_3 пропустила встановлений законом дворічний термін та розпочала будівельні роботи після встановленого законом часу, із заявою про поновлення дозволу не зверталася, а відтак, комплекс торгових павільйонів збудований без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Закріплені в статті 376 ЦК положення передбачають, як можливі правові способи визначення правового режиму самочинно спорудженого на земельній ділянці будинку, будівлі, споруди та інших об'єктів, так і настання таких негативних наслідків майнового характеру: а) знесення збудованого об'єкта; б) визнання за власником (користувачем) земельної ділянки права власності на збудований об'єкт; в) проведення перебудови; ґ) відшкодування витрат, пов'язаних з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Вiдповiдно до ч. 1 статті 376 ЦК України об'єкт нерухомостi вважається самочинним будiвництвом за наявностi однiєї з наведених умов: земельна дiлянка не вiдведена для цiєї мети, немає належного дозволу на будiвництво чи затвердженого належним чином проекту, пiд час будiвництва допущенi iстотнi порушення будiвельних норм i правил.

За змiстом частин 4 та 7 статті 376 цього Кодексу залежно вiд ознак самочинного будiвництва зазначенi в цих пунктах особи можуть вимагати вiд особи, яка здiйснила або здiйснює самочинне будiвництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами чи за її рахунок; приведення земельної дiлянки до попереднього стану або вiдшкодування витрат.

З урахуванням змiсту цiєї статтi в поєднаннi з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами може бути вiдповiдний орган державної влади або орган мiсцевого самоврядування та iншi особи, право власностi яких порушено самочинним будiвництвом.

За змiстом статті 376 цього Кодексу вимоги про знесення самочинного будiвництва iншi особи можуть заявляти за умови доведеностi факту порушення прав цих осiб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, згiдно з якими кожна особа має право на захист свого цивiльного права у разi його порушення, невизнання або оспорювання (постанова Судової палати у цивiльних справах Верховного Суду України вiд 19 листопада 2014 р. у справi № 6-180цс14).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.07.2007р. Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області прийнято рішення №665 "Про дозвіл фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 на будівництво комплексу торгових павільйонів замість стаціонарних малих архітектурних форм на території рийку по АДРЕСА_2", яким вирішено дозволити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 будівництво комплексу торгових павільйонів замість стаціонарних малих архітектурних форм на території ринку по АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами 1, 3 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 статті 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Згідно ч. 1 статті 16 вищезазначеного Закону, органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Статтею 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначені повноваження виконавчий органів міських рад в галузі будівництва. Так, в редакції вказаного Закону станом на дату прийняти виконкомом відповідно рішення, підпункт 9 пункту а) частини 1 цієї статті встановлював, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, в т.ч. надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності.

Відтак, виконавчий комітет Кременчуцької міської ради вирішував питання щодо надання дозволів на спорудження об'єктів містобудування, та реалізував ці повноваження зокрема, шляхом прийняття рішення від 06.07.2007 року №665 про дозвіл ФОП ОСОБА_3 на будівництво торгових павільйонів з посиланням на п.п. 9 п. а ч. І cтатті 31 Закону України "Про місцеве самоврядування".

Доказів визнання недійсним в судовому порядку рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 06.07.2007 року №665 до матеріалів справи не надано.

Дані обставини встановлені в рішенні Господарського суду Полтавської області від 14.03.2013р. за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Кременчуцької міської ради по справі №18/2459/12.

У відповідності до ч. 2 статті 35 ГК України, факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Як зазначалося вище, 16 вересня 2009 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області видала ФОП ОСОБА_3 дозвіл на виконання будівельних робіт №847Г-09, згідно якого було дозволено виконання будівельних робіт з будівництва комплексу торгових павільйонів замість стаціонарних малих архітектурних форм на території ринку по АДРЕСА_2, 7.

Будь-яких відомостей про скасування цього дозволу та/або про оскарження дій інспекції ДАБК позивачем також не надано.

За викладених обставин, а також через те, що ФОП ОСОБА_3, розпочала будівництво торгових павільйонів під час дії договору оренди земельної ділянки від 27.12.2005 р., на підставі дозвільних документів, які були їй видані відповідно до чинного на той час законодавства, не можна вважати, що об'єкт з назвою "Будівництво комплексу торгівельних павільйонів замість стаціонарних малих архітектурних форм на території ринку по АДРЕСА_2 Полтавської області" є самочинним будівництвом у розумінні статті 376 ЦК України.

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи недоведеність порушеного права позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Посилання відповідача на пропущення позивачем строку позовної давності при зверненні з даним позовом суд не оцінює як правомірне, оскільки позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, а за наведеним вище мотивуванням суд дійшов висновку про неправомірність позовних вимог. При цьому судом враховано приписи статті 261 Цивільного кодексу України та п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

У відповідності до вимог статті 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.