ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" вересня 2016 р.Справа № 916/1879/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ";

до відповідача: ОСОБА_1 підприємства "Ізмаїльська міська центральна лікарня";

про стягнення 117524,28грн.

Суддя Степанова Л.В.

Представники:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: не зявився;

Суть спору: про стягнення 117524,28грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 підприємства "Ізмаїльська міська центральна лікарня" заборгованості за договором №019011 від 27.04.2016р. у сумі 117524,28грн. у тому числі 98805,83грн. заборгованості за природний газ, 13887,77грн. пені, 1097,25грн. 3% річних, 3733,43грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.07.2016р. порушено провадження у справі №916/1879/16 та справу призначено до розгляду.

04.08.2016р. за вх.суду№2-4131/16 позивач надав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог №1569-ю від 04.08.2016р. в якій просить стягнути з відповідача 19334,04грн. у тому числі 14676,36грн. пені, 1121,86грн. 3% річних, 3535,82грн. інфляційних збитків.

Позивач на позовних вимогах в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог №1569-ю від 04.08.2016р. (вх.суду№2-4131/16 від 04.08.2016р.) наполягає.

Відповідач проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву №01/06-354 від 16.08.2016р. (вх.суду№20348/16 від 20.08.2016р.) та просить суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

27.04.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" (позивач, Постачальник) та ОСОБА_1 підприємством "Ізмаїльська міська центральна лікарня" (відповідач, Споживач) було укладено договір №019011 на постачання природного газу для споживачів, що не є побутовими (для бюджетних установ та організацій) (далі договір) за яким Постачальник постачає природний газ Споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором (п.2.1. договору).

Оплата за постачання природного газу здійснюється грошовими коштами шляхом поточного перерахування на розрахунковий рахунок Постачальника 100% вартості запланованих обсягів газу на підставі рахунку-фактури (п.5.5. договору).

У разі порушення Споживачем строків оплати із Споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу (пп 7.2.1 п.7.2. договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання та укладається у частині постачання природного газу до 31.12.2016р., а у частині оплати за надані послуги до їх повного виконання (п.11.1. договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов договору він здійснював постачання природного газу до пунктів споживання, розташованих за адресами: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Нахімова, 212, м. Ізмаїл, пр-т Суворова, 51, м. Ізмаїл, вул. Кірова, 7, м. Ізмаїл, вул. Холостякова, 43 за період з січня 2016р. по березень 2016р. на загальну суму 125689,19грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, рахунками-фактури та актом звірки розрахунків (копії в матеріалах справи), однак відповідач за поставлений газ розрахувався частково у сумі 26883,36грн. у звязку з чим станом на 10.07.2016р. за відповідачем рахується заборгованість у сумі 98805,83грн.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором щодо своєчасної оплати поставленого газу, позивач нарахував останньому 13887,77грн. пені, 1097,25грн. 3% річних, 3733,43грн. інфляційних втрат за період з 11.02.2016р. по 10.07.2016р.

Під час розгляду справи відповідач здійснив погашення заборгованості за поставлений газ у повному обсязі у сумі 98805,83грн., що підтверджується випискою по рахунку (копія в матеріалах справи).

У зв'язку із погашенням відповідачем основного боргу, позивач звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог №1569-ю від 04.08.2016р. в якій просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача 19334,04грн. у тому числі 14676,36грн. пені, 1121,86грн. 3% річних, 3535,82грн. інфляційних збитків.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 19334,04грн. у тому числі 14676,36грн. пені, 1121,86грн. 3% річних, 3535,82грн. інфляційних збитків.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що даний спір підлягає розгляду в рамках адміністративного судочинства оскільки відповідач віднесений до виконавчих органів місцевого самоврядування.

Відповідач зазначає, що позивачем до позовної заяви наданий не підписаний з боку відповідача акт звірки розрахунків, позивачем не надані підтвердження відповідним органом сукупного індексу інфляції на які посилається позивач в своєму розрахунку.

Крім того відповідач посилається на те, що він є бюджетною установою у звязку з чим провести своєчасно розрахунки не зміг у звязку із відсутністю фінансування.

Враховуючи викладене, відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що 27.04.2016р. між сторонами було укладено договір №019011 на постачання природного газу для споживачів, що не є побутовими (для бюджетних установ та організацій) (далі договір) за яким позивач постачав природний газ відповідачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб відповідача, а відповідач оплачує позивачу вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п.5.6 договору оплата за постачання природного газу здійснюється грошовими коштами шляхом поточного перерахування на розрахунковий рахунок Постачальника 100% вартості запланованих обсягів газу на підставі рахунку-фактури.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Щодо стягнення з відповідача 14676,36грн. пені за період з 11.02.2016р. по 10.07.2016р. слід зазначити наступне.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, виходячи з матеріалів справи, відповідач виконав свої зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). За приписами ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання штрафні (господарські) санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня). Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд, перевіривши розрахунок пені позивача та здійснивши власний розрахунок за допомогою програми "Законодавство" зазначає, що розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача за період 11.02.2016р. по 10.07.2016р. складає 14646,66грн.

Однак відповідно до ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зокрема зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 підприємство "Ізмаїльська міська центральна лікарня" є неприбутковою організацією та фінансується з державного та місцевого бюджетів та сплата за поставлений газ залежить від фінансування з бюджету, суд дійшов висновків про зменшення розміру пені на 50% до 7323,33грн.

Щодо стягнення з відповідача 1121,86грн. 3% річних та 3535,82грн. індексу інфляції за період з 11.02.2016р. по 10.07.2016р. слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок позивача вважає його правильним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають 1121,86грн. 3% річних та 3535,82грн. індексу інфляції за період з 11.02.2016р. по 10.07.2016р.

Посилання відповідача на те, що даний спір підлягає розгляду в рамках адміністративного судочинства оскільки відповідач віднесений до виконавчих органів місцевого самоврядування, а відповідно до ст.17 Кодексу адміністративного судочинства юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, судом до уваги не приймається виходячи з наступного.

Зі змісту Статуту відповідача не вбачається, що відповідач є субєктом владних повноважень. Крім того предметом даного позову є виконання господарського договору з поставки газу, що не є оскарженням рішень субєкта владних повноважень, його дій чи бездіяльності в розумінні ст.17 Кодексу адміністративного судочинства.

Натомість відповідно до ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи зокрема у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

Доводи відповідача щодо відсутності його підпису на акті звірки розрахунків наданого позивачем також судом до уваги не приймаються оскільки зазначений акт судом не був прийнятий до уваги.

Доводи відповідача про те, що позивачем не надані підтвердження відповідним органом сукупного індексу інфляції на які посилається позивач в своєму розрахунку оскільки зазначені відомості щодо індексу інфляції знаходяться у загальному доступі та не потребують підтвердження відповідним органом.

Щодо посилань відповідача на те, що він є бюджетною установою у звязку з чим провести своєчасно розрахунки не зміг у звязку із відсутністю фінансування то такі посилання також до уваги не приймаються оскільки вони не є підставою для несвоєчасної сплати послуг з поставки природного газу.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" підлягають частковому задоволенню у сумі 11981,01грн. у тому числі 7323,33грн. пені, 1121,86грн. 3% річних та 3535,82грн. індексу інфляції.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача та відповідача пропорційно задоволеним вимогам згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, ст.ст. 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" - задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства "Ізмаїльська міська центральна лікарня" (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, пр.-т Суворова, 68, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" (65003, м. Одеса, вул. Одарія, 1, р/р 1 в ПАТ "КБ "Центр", МФО 380742, ) 7323/сім тисяч триста двадцять три/грн. 33коп. пені, 1121/одна тисяча сто двадцять одна/грн. 86коп. 3% річних та 3535/три тисячі пятсот тридцять пять/грн. 82коп. індексу інфляції, 1762/одна тисяча сімсот шістдесят дві/грн. 86коп. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 116 ГПК України.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України.

Суддя Л.В. Степанова