донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

14.09.2016 справа № 908/1750/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за посвідченням
від відповідача:ОСОБА_5 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Відрадненське», с. Відрадне, Запорізька область
на рішення господарського судуЗапорізької області
від09.08.2016 року
по справі№ 908/1750/16 (суддя: Попова І.А.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Торгстандарт плюс», смт. Пришиб, Запорізька область
до відповідачаПублічного акціонерного товариства «Відрадненське», с. Відрадне, Запорізька область
простягнення 66 392,81 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгстандарт плюс», смт. Пришиб, Запорізька область (далі «Позивач») звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Відрадненське», с. Відрадне, Запорізька область (далі «Відповідач») суми заборгованості в розмірі 62 858,20 грн., суми 3% річних у розмірі 618,28 грн. та суми інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 2 916,33 грн..

Рішенням господарського суду Запорізької області від 09.08.2016 року у справі № 908/1750/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгстандарт плюс» задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Відрадненське», с. Відрадне, Запорізька область () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгстандарт плюс», смт. Пришиб, Запорізька область () 62 858,20 грн. основного боргу, 618,28 грн. річних процентів, 2 916,33 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 1 378,20 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 09.08.2016 року у справі № 908/1750/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Торгстандарт плюс» у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення господарського суду Запорізької області у цій справі не можна вважати законним і обґрунтованим, оскільки воно ґрунтується на помилкових висновках суду і є таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права.

Зокрема, скаржник стверджуэ, що позивачем, на виконання умов та в обсязі, визначеному Специфікацією № 3, було здійснено поставку товару, який було сплачено відповідачем у повному обсязі.

Крім того, як підставою скасування спірного рішення, апелянт посилається на відсутність у останнього товаросупровідної документації, якою підтверджується факт здійснення поставки саме на підставі видаткової накладної № 10 від 05.02.2016 року, що спростовує висновок суду першої інстанції щодо прострочення відповідачем виконання зобовязання за договором з оплати за поставлений товар. До того ж, позивач не звертався до відповідача з листами, претензіями або вимогами про виконання останнім зобовязання за специфікацією № 3, що на думку Публічного акціонерного товариства «Відрадненське» є підставою для проведення розрахунків, тому вважати невиконання зобовязання відповідачем за договором простроченим не можна.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Відрадненське» № 088 від 14.09.2016 року, просив рішення господарського суду Запорізької області від 09.08.2016 року у справі № 908/1750/16 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Крім того, через відділ організаційної роботи, документального забезпечення та канцелярії Донецького апеляційного господарського суду, 14.09.2016 року представником позивача було надане клопотання з проханням стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати повязанні з розглядом апеляційної скарги, а саме, витрат на проїзд для забезпечення явки у судове засідання повноважного представника позивача.

Представник відповідача проти зазначеного вище клопотання не заперечував.

За приписами ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За вимогами ст.ст. 42 43ГПК України господарське судочинство базується, зокрема, на принципах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також на засадах змагальності, за змістом яких сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, а господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Отже, розглянувши зазначене клопотання по суті, суд не вбачає підстав для відмови в його задоволенні, з огляду на те, що позивач не може бути позбавлений наданого йому Конституцією України та іншими законодавчими актами, права на участь у розгляді справи, що стосується його прав та інтересів.

Представник Відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, звернувся до судової колегії з проханням скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 09.08.2016 року у справі № 908/1750/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Торгстандарт плюс» у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 12.01.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Відрадненське» (далі «Покупець») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгстандарт плюс» (далі «Постачальник») укладено договір поставки № 3 (далі «Договір»), за умовами якого постачальник зобовязався в порядку та строки, встановлені цим договором, передати у власність покупцеві макуху соняшника, в певній кількості, відповідної якості і за узгодженою ціною, а покупець зобовязується прийняти та оплатити поставлений товар згідно з умовами цього двогорбу. Кількість товару, що поставляється однією партією, його ціна і загальна вартість, якісні характеристики товару, а також строки поставки кожної партії твору визначаються згідно двосторонньої узгодженої специфікації, яка є невідємною частиною договору і не підлягає перегляду в односторонньому порядку.

Згідно з п. 5.2 договору, оплата товару здійснюється покупцем протягом 14 календарних днів з моменту поставки, або по передоплаті, на підставі предявлених постачальником рахунків або підписаних специфікацій.

На виконання умов Договору сторонами було підписано специфікації № 1 від 12.01.2016 року, № 2 від 29.01.2016 року, № 3 від 03.02.2016 року, якими узгоджено найменування товару, кількість, загальну вартість, умови поставки та оплати.

Зобовязання з поставки та оплати товару згідно специфікацій №№ 1 та 2 були виконанні сторонами належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Втім, як зазначає позивач, поставка за накладною № 10 від 05.02.2016 року (а.с. 18), що відбулася у межах специфікації № 3 від 03.02.2016 року (а.с.17) не оплачена відповідачем.

Враховуючи, що частина поставленого товару вагою 8,78 тон на суму 41 002,60 грн. була повернута позивачу, про що повноважними представниками сторін було складено акт повернення товару від 08.02.2016 року (а.с. 19), заборгованість відповідача за специфікацією № 3 за поставлений товар вагою 13,46 тон складає 62 858, 20 грн..

Оскільки відповідач своє зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару не виконав, на основну суму боргу, позивачем було нараховано суму 3% річних у розмірі 618,28 грн. та суму інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 2 916,33 грн..

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Відповідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Наявність зобов'язання у відповідача щодо оплати за отриманий товар випливає безпосередньо зі змісту ст. 692 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Отже, зобов'язання оплатити товар не ставиться в залежність від звернення до нього з окремою вимогою в порядку ст. 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно ч.1 ст. 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Факт отримання товару відповідачем є підставою для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунок за отриманий товар, тобто строк виконання грошового зобов'язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу та поставки, встановлений ст.692 Цивільного кодексу України і не може ставитись у залежність від звернення кредитора до боржника з вимогою, в порядку ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Загальні положення ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин сторін, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин поставки (купівлі-продажу), чітко встановлений зазначеною спеціальною нормою права - покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Пунктом 2.7 договору сторони погодили, що датою поставки партії товару, є дата фактичної передачі покупцеві товару, зазначеного в специфікації, а також товаросупровідної документації (накладної на товар та інших документів, підписаних уповноваженими представниками та скріплених печаткою постачальника, а також документів, що підтверджують якість товару).

Як було встановлено судом першої інстанції, за видатковою накладною № 10 від 05.02.2016 року відповідачу поставлено 22,24 тон макухи соняшника на суму 103 860,80 грн. Видаткова накладна № 10 від 05.02.2016 року містить підпис уповноваженої особи у графі «Отримав», скріплений печаткою Публічного акціонерного товариства «Відрадненське».

Відповідно до п.п. 11, 14 Інструкції № П-7 від 25.04.1966 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості» (далі «Інструкція П-7») одночасно з прийманням продукції за якістю перевіряється комплектність продукції, а також відповідність тари, пакування, маркування вимогам стандартів, технічних умов, Особливих умов, інших обовязкових для сторін правил…, перевіряється відповідність продукції за якістю та комплектністю за супровідними документами, що посвідчують якість та комплектність продукції, яка поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація тощо). Відсутність вказаних супровідних документів або деяких з них не призупиняє приймання продукції. В даному випадку складається акт про фактичну якість та комплектність поставленої продукції та в акті вказується, які документи відсутні.

При виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування поставленої продукції, тари або пакування вимогам стандартів, технічних умов, креслень, зразкам (еталонам), договору або даним, вказаним в маркуванні та супровідних документах, що посвідчують якість продукції, отримувач призупиняє наступне приймання продукції та складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції та характер дефектів, що були виявлені при прийманні.

08.02.2016 року сторонами складено акт повернення товару в якому зазначено: « 05.02.2016 року постачальником здійснено поставку макухи соняшника на склад покупця у кількості 22 т. 240 кг. (видаткова накладна № 10 від 05.02.2016 року) на підставі Специфікації № 3 від 03.02.2016 року. 08 лютого 2016 року покупцем виявлено неналежну якість поставленої продукції. Станом на 08.02.2016 року Публічне акціонерне товариство «Відрадненське» здійснює повернення товару неналежної якості у кількості 8 т. 780 кг, згідно умов п. 3.4 договору. Загальна вартість поверненого складає 41 002,60 грн. Причини повернення: неналежна якість товару».

Зазначений акт скріплено підписами представників покупця - Публічного акціонерного товариства «Відрадненське» та постачальника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгстандарт плюс», що спростовує посилання відповідача в апеляційній скарзі, щодо виконання останнім свого зобовязання за договором у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (ч. 2 ст. 666 Цивільного кодексу України).

Виходячи зі змісту статей 688 та 690 Цивільного кодексу України, товари, від яких покупець відмовився, повинні прийматися ним за відповідальне зберігання.

Матеріали справи не містять доказів відмови від поставленого товару та прийняття його у встановленому порядку на відповідальне зберігання.

Тому суд вважає, що товар за договором було поставлено позивачем з усіма документами, визначеними у цьому договорі та умовах специфікації.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Отримавши товар та не сплативши його вартість в повному обсязі, покупець порушив вимоги договору та вимоги норм чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку правильності розрахунку стягнутих сум, апеляційний суд дійшов висновку, що розрахунок суду першої інстанції є арифметично вірним та таким, що відповідає нормам діючого законодавства.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Відрадненське» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 09.08.2016 року у справі № 908/1750/16 залишити без змін.

Стягнути Публічного акціонерного товариства «Відрадненське», с. Відрадне, Запорізька область () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгстандарт плюс», смт. Пришиб, Запорізька область () 282,55 грн. на відшкодування витрат пов'язаних з проїздом представника позивача для участі у розгляді апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Запорізької області видати наказ на примусове виконання цієї постанови, оформивши їх у відповідності до вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Надруковано примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу;

1 до справи;

1 ГСЗО;

1 ДАГС.