ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2016 р.Справа № 922/2499/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Коваленко М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства Камянське виробниче управління житлово-комунального господарства, 18029, м. Черкаси, вул. Сумгаїтська, 7, ;

до приватного підприємства Торги. УА, 61145, м. Харків, вул. Клочківська, 111-А, ;

про стягнення 39 467,88 грн.

за участю представників сторін:

позивача не зявився;

відповідача не зявився.

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Суть спору:

Комунальне підприємство Камянське виробниче управління житлово-комунального господарства звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до приватного підприємства Торги. УА про стягнення 39 467,88 грн., з яких 3% річних у розмірі 10 496,12 грн. та 28 971,76 грн. інфляційних втрат.

Свої вимоги позивач обґрунтовує несвоєчасним виконанням відповідачем рішення господарського суду Харківської області від 06.10.2015 р. по справі 922/4670/15.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.08.2016 р. за вищевказаним позовом було порушено провадження у справі № 922/2499/16, розгляд якої призначено у судовому засіданні на 15.08.2016 р. о 10:20 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.08.2016 р. розгляд справи було відкладено на 12.09.2016 р. о 12:30

Відповідач явку свого повноваженого представника в судове засідання 12.09.2016 року не забезпечив, відзив на позов не надав. На час слухання справи до суду повернулась ухвала суду про порушення провадження у справі від 01.08.2016 р. та ухвала про відкладення розгляду справи від 15.08.2016 р. без доказів їх вручення відповідачу, з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Як визначено у п. п. 3.9. та 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року, розпочинаючи судовий розгляд суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не зявилися у засідання. Необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь - якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомлення суду стороною, а у разі ненадання суду відповідної інформації за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважаються, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що ухвали суду у справі № 922/2499/16, які направлялись на адресу відповідача (61145, м. Харків, вул. Клочківська, 111-А), зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, були повернуті до суду з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення та приймаючи до уваги приписи п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р., суд вважає, що ним вжито всі належні заходи для належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи та судом встановлено, що відповідач ПП "Торги.УА", належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, проте своїм конституційним правом на захист не скористався.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача у судове засідання не зявився, у наданому на адресу суду клопотанні просить суд провести розгляд справи без участі представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх у повному обсязі.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. З ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, атому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до пункту 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - під час розгляду інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, немає значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Так, рішенням господарського суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року по справі № 922/4670/15, яке набрало законної сили 20 жовтня 2015 року, позовні вимоги КП "Кам'янське виробниче управління житлово-комунального господарства" задоволено повністю, стягнуто з приватного підприємства "Торги.УА" на користь комунального підприємства "Кам'янське виробниче управління житлово-комунального господарства" заборгованість в розмірі 446600,00 грн. та судовий збір в сумі 8249,00 грн.

При цьому вищевказаним рішенням суду встановлено наступні факти:

В провадженні господарського суду Черкаської області знаходиться справа № 01/5026/965/2012 про банкрутство КП "Кам'янське виробниче управління житлово-комунального господарства". Постановою від 12.11.2012 р. позивача визнано банкрутом та ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1, ухвалою суду від 28.07.2015 р. задоволено заяву ліквідатора про припинення його повноважень, призначено ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_2

19.06.2014 р. між КП "Кам'янське виробниче управління житлово-комунального господарства" (замовником аукціону) та ПП "Торги.УА" (виконавцем) був укладений договір № 4 на проведення відкритих торгів у формі аукціону. Згідно п. 1.1. договору, відповідач зобовязувався провести аукціони з продажу активів КП "Кам"янське ВУЖКГ". Ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.08.2014 р. ПП "Торги.УА" визнано учасником провадження у справі про банкрутство КП "Кам"янське ВУЖКГ".

20.05.2015 р. відбувся аукціон з продажу майна банкрута, за результатами проведеного аукціону складено протокол. Переможцем аукціону визначено ОСОБА_3

Згідно протоколу про проведення аукціону майно банкрута було реалізовано покупцю за 846600,00 грн.

За результатами проведеного аукціону 20.05.2015 р. між КП "Кам"янське ВУЖКГ" та покупцем ОСОБА_3 укладено договір № 1 купівлі-продажу майна банкрута на відкритих аукціонах (торгах). На виконання умов участі в торгах та договору № 1 покупцем на рахунок ПП "Торги.УА" 24.03.2015 р. сплачено гарантійний внесок в сумі 83000,00 грн., а 22.05.2015 р. - повну ціну купівлі в сумі 763600,00 грн.

Відповідно до п. 3.1. договору, виконавець зобов'язаний приймати на свої банківські рахунки кошти за придбане майно від переможця аукціону та в подальшому перераховувати їх на рахунки згідно листів замовника.

Згідно п. 2.1. договору, кожна сторона зобов'язується виконувати обв'язки, покладені на неї договором, сприяти іншій стороні у виконанні її обов'язків та має право вимагати від іншої сторони виконання належним чином її обов'язків. П. 4.2. договору передбачено, що замовник має право вимагати неухильного дотримання умов договору. П. 2.1. договору визначено, що порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.

КП "Кам"янське ВУЖКГ" повністю виконало умови договору із організатором аукціону шляхом перерахування на його рахунки винагороди за проведення відкритих торгів в повній сумі, натомість ПП "Торги.УА" взяті на себе зобовязання виконало лише частково, а саме 22.05.2015 р. було перераховано на рахунок позивача лише 400000,00 грн., а решту коштів - 446600,00 грн. перераховано не було, у зв'язку з чим заборгованість склала 446600,00 грн.

Таким чином, рішенням господарського суду Харківської області від 06.10.2015 року встановлено наявність заборгованості відповідача перед позивачем за договором № 4 на проведення відкритих торгів у формі аукціону від 19.06.2014 р., у зв'язку з чим заборгованість склала 446600,00 грн. та з приватного підприємства "Торги.УА" на користь комунального підприємства "Кам'янське виробниче управління житлово-комунального господарства" стягнуто заборгованість в розмірі 446600,00 грн. та судовий збір в сумі 8249,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що в межах відкритого виконавчого провадження відділом ДВС 03.12.2015 р. стягнуто з ПП "Торги.УА", на виконання рішення суду від 06.10.2015 року по справі № 922/4670/15, частково суму боргу в розмірі 114 348,24 грн.

За таких обставин, в порядку статті 625 ЦК України, за невиконання договірного грошового зобов'язання, встановленого рішенням суду та зобов'язання, яке виникло з рішення суду, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача трьох відсотків річних інфляційних втрат, а саме:

- за період з 01.08.2015 року по 06.10.2015 року на суму 446600,00 грн. позивачем нараховано 2459,57 грн. - 3% річних;

- за період з 07.10.2015 року по 02.12.2015 року на суму 454849,00 грн. позивачем нараховано 2130,66 грн. - 3% річних;

- за період з 03.12.2015 року по 30.06.2016 року на суму 340500,76 грн. позивачем нараховано 5905,89 грн. - 3% річних;

Інфляційні втрати, розраховані позивачем за вищенаведеною схемою, склали загалом 28971,76 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Відповідач до теперішнього часу не виконав у повному обсязі вищезазначене рішення господарського суду Харківської області, на теперішній час заборгованість відповідача перед позивачем не сплачена, що не заперечується відповідачем.

Відповідно п. 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з приписами частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов'язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 5 вказаної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

За таких обставин, в порядку статті 625 ЦК України, за невиконання договірного грошового зобов'язання, встановленого рішенням суду та зобов'язання, яке виникло з рішення суду, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача трьох відсотків річних інфляційних втрат, а саме:

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач до теперішнього часу не виконав договірного грошового зобов'язання, встановленого рішенням суду, щодо сплати заборгованості у розмірі 340500,76 грн. (114348,24 грн. стягнуті на користь позивача 03.12.2015 року) за договором № 4 на проведення відкритих торгів у формі аукціону від 19.06.2014 р., а також не виконав зобов'язання, яке виникло безпосередньо з рішення суду, щодо сплати на користь позивача судового збору у розмірі 8249,00 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" в п. 5.4. надані роз'яснення, що за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Відповідачем не надано доказів погашення заборгованості перед позивачем у добровільному порядку.

При цьому, судом відповідно до положень ст. 111-28 ГПК України враховано правову позицію, викладену у постановах Верховного суду України від 20.12.2010 № 10/25, від 04.07.2011 № 13/210/10, від 12.09.2011 № 6/433-42/183, від 14.11.2011 № 12/207, від 23.01.2012 № 37/64, про те, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Однак водночас слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються. При цьому обов'язок сплатити суму неустойки (штрафу, пені) за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень частини першої статті 509 ЦК, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин статті 625 ЦК України.

Як вже було зясовано судом, рішенням господарського суду Харківської області по справі № 922/4670/15 від 06.10.2015 року виконано відповідачем лише частково (з відповідача 03.12.2015 року стягнуті на користь позивача 114348,24 грн.) , а отже відповідач прострочив виконання свого зобов'язання зі сплати грошових коштів на користь позивача, присуджених до стягнення зазначеним рішенням.

Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, а за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду, тому суд вважає правомірними заявлені вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних витрат за весь час прострочення виконання, нарахованих на суму основної заборгованості за договором № 4 на проведення відкритих торгів у формі аукціону від 19.06.2014 р. та на суму стягненого з відповідача судового збору, встановлену рішенням господарського суду Харківської області від 06.10.2015 р. у справі № 922/4670/15.

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Разом з тим, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат та 3% річних, суд зазначає, що при розрахунку сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, позивачем невірно визначено період, з якого настає прострочення відповідача зі сплати судового збору, так позивачем нараховано інфляційні та річні на суму судового збору з 07.10.2015 року, натомість рішення суду у справі № 922/4670/15 набрало законної сили 20.10.2015 року і саме з цієї дати виникає відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду.

Судом здійснено наступний перерахунок 3% річних:

- 3% річних за період з 01.08.2015 року по 02.12.2015 року на суму 446600,00 грн. складають 4551,65 грн.;

- 3% річних за період з 03.12.2015 року по 30.06.2016 року на суму 332251,76 грн. складають 5762,06 грн.;

- 3% річних за період з 20.10.2015 року по 30.06.2016 року на суму 8249,00 грн. складають 172,91 грн..

Таким чином загальна сума 3% річних з урахуванням періоду набрання рішення суду законної сили становить 10486,62 грн. і в цій частині вимоги позивача підлягають задоволенню. Щодо нарахованих позивачем інфляційних витрат у розмірі 9,50 грн., то такі заявлені позивачем безпідставно, а тому задоволенню не підлягають.

Інфляційні втрати, розраховані судом за вищенаведеною схемою і за заявлений період, склали загалом 29197,56 грн., проте, враховуючи заявлення позивачем вимоги в меншій сумі, а саме 28971,76 грн., а суд не вправі вийти за межі позовних вимог без відповідної заяви сторони, а відтак вимоги в цій частині підлягають задоволенні у розмірі заявленому позивачем.

Таким чином, враховуючи факт прострочення виконання відповідачем свого грошового зобовязання, здійснивши перерахунок суми 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 10486,62 грн. за період з 01.08.2015 р. по 30.06.2016 р. грн. та в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 28971,76 грн. за період з 01.08.2015 р. по 30.06.2016 р. грн. як обґрунтованих і підтверджених матеріалами справи.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із виникненням спору з винних дій відповідача, судовий збір покладається на відповідача повністю.

На підставі викладеного та керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного підприємства "Торги.УА" (61145, м. Харків, вул. Клочківська, 111-А; ) на користь комунального підприємства Камянське виробниче управління житлово-комунального господарства (18029, м. Черкаси, вул. Сумгаїтська, 7; ) 3% річних у розмірі 10486,62 грн., інфляційні втрати у розмірі 28971,76 грн. та витрати зі сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 19.09.2016 р.

Суддя ОСОБА_4