КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2016 р. Справа№ 911/1349/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Коршун Н.М.

Алданової С.О.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача не з'явились

від відповідача Нурищенко С.В. - дов. № 310 від 12.08.2016 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

«Євроспецсервіс»

на рішення господарського суду Київської області

від 10.06.2016 року (суддя Горбасенко П.В.)

у справі № 911/1349/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«Євроспецсервіс»

(далі - ТОВ «Євроспецсервіс»)

до Києво-Святошинського виробничого управління

житлово-комунального господарства

про визнання грошових коштів сплачених за

договором про надання послуг

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 10.06.2016 року у справі № 911/1349/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення прийняте за неправильного застосування норм процесуального права та не відповідає положенням чинного законодавства. Під час розгляду справи суд першої інстанції, на думку апелянта, не надав оцінки доказам позивача, натомість зробив висновок, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 911/1349/16 за апеляційною скаргою ТОВ «Євроспецсервіс» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Коршун Н.М., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Євроспецсервіс» на рішення господарського суду Київської області від 10.06.2016 року у справі № 911/1349/16 прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду на 12.07.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 року розгляд справи відкладено на 06.09.2016 року.

В судове засідання з'явився представник відповідача, представник позивача не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки апеляційний господарський суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача проти розгляду справи за відсутності представника позивача не заперечував.

Оскільки неявка представника позивача не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги по суті, апеляційний господарський суд вважав за необхідне скаргу розглянути за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

На підставі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 ГПК України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню за таких обставин.

Так, ТОВ «Євроспецсервіс» звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства про визнання грошових коштів, сплачених ТОВ «Євроспецсервіс» на користь Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства платіжними дорученнями: № 7705 від 21.10.2015 у розмірі 920,44 грн.; № 7710 від 22.10.2015 у розмірі 1 000 грн.; № 7733 від 23.10.2015 у розмірі 2 000 грн.; № 7753 від 26.10.2015 у розмірі 2 000 грн.; № 7762 від 27.10.2015 у розмірі 2 392,64 грн.; № 7774 від 28.10.2005 у розмірі 3 000 грн.; № 7924 від 23.11.2005 у розмірі 1 000 грн.; № 7949 від 25.11.2015 у розмірі 1 000 грн.; № 8072 від 16.12.2015 у розмірі 1 000 грн.; № 8085 від 18.12.2015 у розмірі 1 000 грн.; № 8089 від 18.12.2015 у розмірі 1 000 грн.; № 8109 від 22.12.2015 у розмірі 2 007,74 грн.; № 8118 від 23.12.2015 у розмірі 2 000 грн.; № 8127 від 24.12.2015 у розмірі 1 000 грн.; № 8141 від 25.12.2015 у розмірі 1 000 грн.; № 8151 від 28.12.2015 у розмірі 1 395,04 грн.; № 8192 від 12.01.2016 у розмірі 1 000 грн.; № 8215 від 13.01.2016 у розмірі 1 000 грн.; № 8225 від 14.01.2016 у розмірі 1 000 грн.; № 8256 від 22.01.2016 у розмірі 8 000 грн.; № 8371 від 16.02.2016 у розмірі 1 000 грн.; № 8396 від 23.02.2016 у розмірі 3 194,72 грн.; № 8399 від 23.02.2016 у розмірі 2 000 грн.; № 8411 від 24.02.2016 у розмірі 3 000 грн.; № 8416 від 24.02.2016 у розмірі 2 000 грн.; № 8423 від 25.02.2016 від 25.02.2016 у розмірі 2 000 грн.; № 8468 від 29.02.2016 в розмірі 2 000 грн. - такими, що сплачені в якості оплати наданих послуг за договором № 5 від 12.01.2015 про надання послуг із розміщення та захоронення побутових відходів між ТОВ «Євроспецсервіс» та Києво-Святошинським виробничим управлінням житлово-комунального господарства ( далі Договір ).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем безпідставно не зараховано сплачені за вищезгаданими платіжними дорученнями грошові кошти в якості оплати наданих послуг за Договором.

Суд першої інстанції заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані матеріали справи, дійшов висновку про безпідставність й необґрунтованість позовних вимог, відтак відмовив в їх задоволенні.

Так, відмовляючи в позові, місцевий суд посилався на те, що встановлення факту зарахування сплачених коштів саме за Договором може бути предметом доказування у справі про порушене право у разі виникнення між сторонами спору щодо стягнення заборгованості за Договором. Відтак, визнання грошових коштів, сплачених ТОВ «Євроспецсервіс» на користь Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства за Договором не тільки суперечить встановленим діючим законодавством способам захисту цивільних прав, а є втручанням у господарську діяльність суб'єкта господарювання, як наслідок, призводить до порушення його вільного волевиявлення тощо.

Як встановлено матеріалами справи, 20.01.2014 між ТОВ «Євроспецсервіс» (Споживачем) та Києво-Святошинським виробничим управлінням житлово-комунального господарства (Виконавцем) укладено Договір ( № 18), за умовами якого виконавець зобов'язався надати послуги з розміщення та захоронення твердих побутових відходів (ТПВ) (далі - послуги), а споживач - оплатити послуги на визначених Договором умовах.

12.01.2015 між ТОВ «Євроспесервіс» (Споживачем) та Києво-Святошинським виробничим управлінням житлово-комунального господарства (Виконавцем) укладено Договір (№ 5), за умовами якого виконавець зобов'язався надати послуги з розміщення та захоронення твердих побутових відходів (ТПВ) (далі - послуги), а споживач - оплатити послуги на визначених Договором умовах.

За твердженнями позивача, при здійсненні ним оплат за надані відповідачем послуги за Договором ( № 5 ) згідно платіжних доручень № 7705 від 21.10.2015 у розмірі 920,44 грн.; № 7710 від 22.10.2015 у розмірі 1 000 грн.; № 7733 від 23.10.2015 у розмірі 2 000 грн.; № 7753 від 26.10.2015 у розмірі 2 000 грн.; № 7762 від 27.10.2015 у розмірі 2 392,64 грн.; № 7774 від 28.10.2005 у розмірі 3 000 грн.; № 7924 від 23.11.2005 у розмірі 1 000 грн.; № 7949 від 25.11.2015 у розмірі 1 000 грн.; № 8072 від 16.12.2015 у розмірі 1 000 грн.; № 8085 від 18.12.2015 у розмірі 1 000 грн.; № 8089 від 18.12.2015 у розмірі 1 000 грн.; № 8109 від 22.12.2015 у розмірі 2 007,74 грн.; № 8118 від 23.12.2015 у розмірі 2 000 грн.; № 8127 від 24.12.2015 у розмірі 1 000 грн.; № 8141 від 25.12.2015 у розмірі 1 000 грн.; № 8151 від 28.12.2015 у розмірі 1 395,04 грн.; № 8192 від 12.01.2016 у розмірі 1 000 грн.; № 8215 від 13.01.2016 у розмірі 1 000 грн.; № 8225 від 14.01.2016 у розмірі 1 000 грн.; № 8256 від 22.01.2016 у розмірі 8 000 грн.; № 8371 від 16.02.2016 у розмірі 1 000 грн.; № 8396 від 23.02.2016 у розмірі 3 194,72 грн.; № 8399 від 23.02.2016 у розмірі 2 000 грн.; № 8411 від 24.02.2016 у розмірі 3 000 грн.; № 8416 від 24.02.2016 у розмірі 2 000 грн.; № 8423 від 25.02.2016 від 25.02.2016 у розмірі 2 000 грн.; № 8468 від 29.02.2016 у розмірі 2 000 грн. він помилково у платіжних дорученнях невірно зазначив призначення платежу: «Сплата за розміщення та захоронення ТПВ зг. дог 18 від 20.01.2014 р., у т.ч. ПДВ 20.00 %» замість призначення платежу за наступним аналогічним Договором ( № 5 ), який був укладений між сторонами після Договору (№18).

Згадані грошові кошти, сплачені з невірним призначенням платежу, відповідач позивачу не повернув, як і не врахував в якості оплати за Договором (№ 5), за яким фактично й були здійснені ці оплати, тому позивач з метою захисту свого порушеного права звернувся до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Господарські договори згідно ч. 7 ст. 179 ГК України укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Приписами ч. 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату (ч. 1 ст. 903 ЦК України), замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Кожна особа на підставі ст. 15 ЦК України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач) вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно ст. 16 ЦК України, захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється шляхом: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов'язку в натурі; зміні правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. При цьому, зазначеною нормою визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як встановлено судом першої інстанції, зобов'язання зарахувати кошти згідно спірних платіжних доручень не є зобов'язанням відповідача, яке виникло в силу спірних правовідносин. Так, відповідними документами (платіжними дорученнями) засвідчується факт оплати. Суд не наділений повноваженнями щодо примушування осіб зараховувати кошти в оплату за Договором у визначений позивачем спосіб.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявлена позивачем вимога про визнання грошових коштів такими, що сплачені в якості оплати наданих послуг за Договором (№ 5 ) не призводе до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана в примусовому порядку за відсутності механізму виконання такого рішення. Проте встановлення факту зарахування сплати коштів саме за Договором (№ 5) може бути предметом доказування у справі про порушене право у разі виникнення між сторонами спору щодо стягнення заборгованості за цим Договором.

Положеннями п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позову про визнання грошових коштів сплаченими ТОВ «Євроспецсервіс» на користь Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства в якості оплати за Договором ( № 5), оскільки предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроспецсервіс» залишити без задоволення, рішення господарського суду Київської області від 10.06.2016 року у справі № 911/1349/16 - без змін.

Матеріали справи № 911/1349/16 повернути до господарського суду Київської області.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Н.М. Коршун

С.О. Алданова