РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2016Справа №910/8627/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча "

до Публічного акціонерного товариства " Українська залізниця "

про стягнення 16 531,67 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення з останнього збитків в сумі 16 531,67 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було здійснене перевезення вантажу, оформленого залізничною накладною №56634806 від 30.01.2016р. у вагонах №56434434 та №56866247 за договором поставки від 31.12.2015 № МДМ-13.50-15-1672/1997, укладеним між позивачем, як покупцем та товариством з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг " як постачальником. В ході перевезення було встановлено факти нестачі, що були зафіксовані шляхом складання комерційних актів від 01.02.2016 № 724684/51 та №724685/52, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 16 531 грн.67 коп. збитків.

Позивач на виконання ухвали суду від 16.05.2016р направив належним чином засвідчені копії документів на підтвердження правового статусу ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча " та просив суд судові засідання проводити без участі представника позивача в зв'язку з географічною віддаленістю.

Відповідачу Ухвали суду були надіслані за повідомленою суду адресою, яка є також адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд.5.

Відповідач заперечив проти позову, подав суду письмовий Відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" є неналежним відповідачем, оскільки не є правонаступником ДП "Донецька залізниця".

Представник відповідача в судове засідання 06.09.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка в повідомленні про відкладення від 25.08.2016, відповідно до якої відповідачу повідомлено встановлення наступного судового засіданні по даній справі на 06.09.2016.

Враховуючи, встановлений ч. 1 ст. 69 ГПК України строк вирішення спору та зважаючи на те, що ухвалою суду, відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України господарський суд вже продовжував строк розгляду справи, не знайшовши підстав для відкладення розгляду справи, суд відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На виконання умов договору поставки від 31.12.2015 № МДМ-13.50-15-1672/1997, укладеним між позивачем Публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча ", як покупцем та товариством з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" як постачальником за груповою відправкою на адресу Позивача у вагонах №56434434 та №56866247 за залізничною накладною №51634806 надійшов вантаж - кокс доменний, вантажовідправник - ПАТ "Авдіївський коксохімічний комбінат ", м. Авдіївка.

01.02.2016р. на станції Маріуполь-Сорт Донецької залізниці був складений комерційний акт БН 724684/51, який свідчить про недостачу вантажу в вагоні №56434434 в кількості 3050кг, про що в накладній №№56634806 від 30.01.2016р. зроблено відповідну відмітку.

Відповідно до інформації, викладеної в розділі Д комерційного акту БН 724684/51, на підставі акту загальної форми станції Маріуполь-Сорт. Дон. залізниці №1-015 від 01.02.2016р. проводилось комісійне переважуванні вантажу в вагоні №56434434 на 150т. електронних вагах встановлено: за документом значиться вантаж кокс доменний, навалом. Вага визначена відправником на електронних вагах: брутто- не вказано, тара 22 600кг, нетто -40 500 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто -60 050кг., тара з брусу -22 600 кг., нетто -47 450 кг, що менше документа на 3050кг.

Вантаження в вагоні вижче рівня бортів на 200-300 мм, шапкоподібне. Вантаж маркований однією поздовжньою смугою, вапном. Над 1-7 люками є поглиблення 14 000 мм х на ширину вагону х 200-300 мм в глибину, маркування порушено. Вагон прибув у технічному відношенні справний. На ст. Маріуполь -Сорт. течі вантажу немає.

01.02.2016р. на станції Маріуполь-Сорт Донецької залізниці був складений комерційний акт БН 724685/52, який свідчить про недостачу вантажу в вагоні №56866247 в кількості 2800кг, про що в накладній №№56634806 від 30.01.2016р. зроблено відповідну відмітку.

Відповідно до інформації, викладеної в розділі Д комерційного акту БН 724685/52, на підставі акту загальної форми станції Маріуполь-Сорт. Дон. залізниці №1-015 від 01.02.2016р.проводилось комісійне переважуванні вантажу в вагоні №56866247 на 150т. електронних вагах встановлено: за документом значиться вантаж кокс доменний, навалом. Вага визначена відправником на електронних вагах: брутто- не вказано, тара 22 600кг, нетто -43 350 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто -63 150кг., тара з брусу -22 600 кг., нетто -40 550 кг, що менше документа на 2800кг.

Вантаження в вагоні вижче рівня бортів на 200-300 мм, шапкоподібне. Вантаж маркований однією поздовжньою смугою, вапном. Над 1-7 люками є поглиблення 14 000 мм х1500 х 200-300 мм в глибину, маркування порушено. Вагон прибув у технічному відношенні справний. На ст. Маріуполь-Сорт. течі вантажу немає.

01.02.2016р. на станції Маріуполь-Сорт Донецької залізниці був складений комерційний акт БН 724685/52, який свідчить про недостачу вантажу в вагоні №56866247 в кількості 2800кг, про що в накладній №№56634806 від 30.01.2016р. зроблено відповідну відмітку.

Таким чином, при прийманні вантажу на станції Маріуполь-Сорт Донецької залізниці 01.02.2016 року була виявлена недостача вантажу в загальному розмірі 5 850 кг.

За вимогами ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до статті 52 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457(далі - Статут), на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Судом встановлено, що комерційні акти БН 724684/51 та БН 724685/52 від 01.02.16 р. складені у відповідності з Правилами складання актів.

Розрахунок шкоди, спричиненої внаслідок недостачі вантажу у вагоні № 56434434 проведений позивачем відповідно до Правил перевезення вантажів та становить 8 873,94 грн.

Розрахунок шкоди, спричиненої внаслідок недостачі вантажу у вагоні № 56866247 проведений позивачем також відповідно до Правил перевезення вантажів та становить 7 657,73 грн.

Спір виник внаслідок порушення відповідачем правил перевезення вантажу, що призвело до фіксування вказаного порушення із складанням комерційних актів від 01.02.2016 № БН 724684/51 та № БН 724685/52 та виникненням у відповідача перед позивачем обов'язку відшкодувати завдані збитки в загальному розмірі 16 531,67 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено: у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до ч.1 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Отже, обставини недостачі, які зафіксовані комерційними актами від 01.02.2016 № БН 724684/51 та № БН 724685/5, свідчать про незабезпечення залізницею збереження вантажу в процесі перевезення.

Частина 1 статті 314 ГК України передбачає, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Відповідно до ч.2 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з п. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України, що затверджений Постановою КМУ від 06.04.1998 № 457, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно ст. 105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно статті 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст. 114 Статуту).

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Матеріалами справи доведено, що Відповідач не виконав покладених на нього законом та договором перевезення, укладеним між ним та вантажовідправником на користь Позивача, цивільно - правових зобов'язань в частині забезпечення схоронності перевезеного вантажу.

Порушення відповідачем своїх обов'язків полягає в частковій втраті вантажу і складається з ними в причинно-наслідковому зв'язку.

Згідно із частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною другою статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою Відповідача та збитками, завданими Позивачеві доведений обставинами та фактами встановленими судом, якій полягає у тому, що внаслідок недбалого ставлення до своїх обов'язків за Договором на перевезення в частині забезпечення схоронності перевезеного вантажу (Позивачу) було завдано майнової шкоди.

Про наявність вини Відповідача свідчать два елементи: а)наявність у останнього реальної можливості діяти правомірно і попередити наступ негативних наслідків (збитків) і б)невжиття ним всіх необхідних заходів для недопущення протиправної поведінки та попередження настання збитку.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Відповідач не надав суду доказів (у розумінні статті 32 ГПК України), які б спростовували доводи позивача.

Суд не приймає до уваги твердження Відповідача, що Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" є неналежним відповідачем, оскільки не є правонаступником ДП "Донецька залізниця", з огляду на наступне.

23.02.2012р. Верховною радою України було прийнято Закон України №4442-УІ «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування». Згідно із п.1 ст.2 Закону №4442 утворення товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України.

Постановою №200 від 25.06.2014 «Про утворення Публічного акціонерного товариства " Українська залізниця " , на вимогу Закону №4442, Кабінет Міністрів України утворив Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком №1.

У додатку №1 до Постанови №200 наведений Перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється ПАТ " Українська залізниця ". До даного переліку входить - ДП " Донецька залізниця ".

Згідно з п.7 ст.2 Закону №4442 оприлюднення затвердженого, Кабінетом Міністрів України переліку підприємств залізничного транспорту, на базі яких утворюється Товариство, є офіційним повідомленням для кредиторів про припинення таких суб'єктів господарювання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015р. №735 було затверджено статут ПАТ "Українська залізниця ".

Відповідно до п. 2 вищезазначеного статуту, Товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Відповідно до п.12 Статуту ПАТ "Українська залізниця " є юридичною особою з дня державної реєстрації.

Як свідчать відомості Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, 21.10.2015р. створено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця " код за . А 26.11.2015р. створена регіональна філія ДП " Донецька залізниця " ПАТ "Українська залізниця ". Тобто 21.10.2015р. ПАТ "Українська залізниця " набула всіх прав та обов'язків реорганізованих підприємств.

Складання передавального акту, ні яким чином не впливає на перехід прав та обов'язків від реорганізованого підприємства до новоствореного, а лише підтверджує виникнення, перехід, припинення прав на майно, яке може бути оформлено протягом 2 років з дати реєстрації товариства.

Суду доведено, що 05.08.2015р. було оформлено передавальний акт, відповідно до якого майно ДП "Донецька залізниця " було передано ПАТ "Українська залізниця " разом з зауваженнями, де зазначено, що правонаступництво щодо всього майна, всіх прав та обов'язків ДП "Донецька залізниця", яке розташоване на території проведення АТО не включається до зведених актів інвентаризації, а відображається в балансі і закріплюється в частині активів за ПАТ "Українська залізниця " на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки.

Отже, решта майна було передано правонаступнику, тобто ПАТ "Українська залізниця".

Таким чином, ПАТ "Українська залізниця" стала правонаступником ДП " Донецька залізниця ", що підтверджується передавальним актом від 05.08.2015р. А спірне перевезення відбулося у січні 2016р., що підтверджується накладною від 30.01.2016р. №51634806.

З огляду на наведене, факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача збитків в розмірі 16 531,67 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

За приписами статті 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504 м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1; ідентифікаційний код 00191129) заборгованість в сумі 16 531 (шістнадцять тисяч п'ятсот тридцять одну) грн 67 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 15.09.2016

Суддя І.І.Борисенко