КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2016 р. Справа№ 911/4645/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: Іващенко Т.В. - довіреність б/н від 24.12.2015

відповідача: Татарінцева К.А. - довіреність б/н від 25.05.2016; Хоменко С.М. - довіреність б/н від 01.01.2016;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМФІ ТРЕЙД"

на рішення Господарського суду Київської області від 27.05.2016

у справі № 911/4645/16 (головуючий суддя Горбасенко П.В.)

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМФІ ТРЕЙД"

до Дочірнього підприємства "Кюне і Нагель"

про стягнення 724 733,57 грн.

та за зустрічним позовом Дочірнього підприємства "Кюне і Нагель"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМФІ ТРЕЙД"

про стягнення 619 542, 02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМФІ ТРЕЙД" звернувся із позовом до відповідача - Дочірнього підприємства "Кюне і Нагель" про стягнення (з врахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог) - 724 733,57 грн., з яких: 486 538,70 грн. вартості втраченого майна, 41 308,81 грн. неотриманого прибутку, 196886,07 грн. додаткових витрат з вимушеного (з вини відповідача) придбання втраченої кількості товару.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції від Дочірнього підприємства "Кюне і Нагель" надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМФІ ТРЕЙД" про стягнення 619 542,02 грн. заборгованості, з яких: 337 418,18 грн. боргу за договором транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014 р., 140 056,55 грн. пені, 105 117,31 грн. інфляційних втрат та 36 949,97 грн. 15 % річних.

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.05.2016 у справі №911/4645/15, первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Кюне і Нагель" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМФІ ТРЕЙД" - 437 069 грн. 20 коп. вартості втраченого майна та 6 556 грн. 04 коп. судового збору. У задоволенні решти первісного позову - відмовлено. Зустрічний позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМФІ ТРЕЙД" на користь Дочірнього підприємства "Кюне і Нагель" - 337418 грн. 18 коп. боргу за договором транспортного експедирування №КН276FO від 10.11.2014 р., 140 056 грн. 55 коп. пені, 105 117 грн. 32 коп. інфляційних втрат, 36 949 грн. 97 коп. 15 % річних та 9 293 грн. 13 коп. судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМФІ ТРЕЙД" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні первісного позову та в частині задоволення зустрічного позову, прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити первісний позов, а зустрічний позов повернути ДП "Кюне і Нагель".

Скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, також судом порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки позивачем за первісним позовом доведено усі елементи складу цивільного правопорушення та реальності понесених збитків; судом безпідставно задоволено зустрічний позов, оскільки у позивача не виник обов'язок по оплаті і позивач має право не здійснювати оплату; судом безпідставно прийнято зустрічний позов до розгляду, оскільки відповідач не обґрунтував пов'язаність зустрічного позову із первісним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2016 (колегія суддів у складі головуючого судді - Зеленіна В.О. суддів Зубець Л.П., Ткаченко Б.О.) апеляційну скаргу прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 18.07.2016.

13.07.2016 відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення, посилаючись на те, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання позивачем зобов'язань з оплати експедиторських послуг; є безпідставним покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності за збереження вантажу, оскільки заявка не містила відповідного положення; відповідно до умов договору та Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів відповідач несе відповідальність в межах встановленого ліміту.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.07.2016 р., у зв'язку із перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 911/4645/15 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Ткаченка Б.О., Пономаренка Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2016 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Відповідно до ст. 77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 18.07.2016 до 07.09.2016.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

10.11.2014 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМФІ ТРЕЙД", як Клієнтом, та відповідачем - Дочірнім підприємством "Кюне і Нагель", як Експедитором, було укладено договір транспортного експедирування № КН276FO (далі - Договір), відповідно до якого клієнт доручив, а експедитор зобов'язався за плату і за рахунок клієнта надати транспортно-експедиційне обслуговування, відповідно до узгоджених сторонами заявок.

Згідно з п. 2.2 договору узгоджена сторонами заявка є невід'ємною частиною договору.

У підпункті 3.2.10 договору сторони домовились, що клієнт зобов'язаний забезпечити належне оформлення товаросупроводжувальних документів при отримання вантажу (або клієнтом або вантажоодержувачем). У разі виявлення нестачі/пошкодження/псування вантажу, клієнт зобов'язаний забезпечити складання акту про виявлені розбіжності при прийомці вантажу щодо кількості/якості/комплектності. Акт повинен бути складений у день прийомки.

Пунктом 4.2. договору визначено, що рахунки підлягають оплаті протягом 10 календарних днів з дати виставлення рахунку. Рахунок не може бути виставлений раніше дати виконання перевезення. Датою виконання перевезення вважається дата вивантаження продукції на складі замовника, вказаному в CMR.

Відповідно до п.п. 6.2., 6.2.1.2., 6.2.4. договору експедитор несе відповідальність за нестачу / пошкодження / псування вантажу: при міжнародних перевезеннях - відповідно до положень Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення (КДПВ), 1956 р. та Протоколу до неї, 1978 р. Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору, у тому ж порядку, як і за власні дії.

У разі затримки розрахунків, клієнт сплачує експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми заборгованості за кожний день затримки оплати. У разі затримки клієнтом оплати суми доручення експедитора більш ніж на 10 календарних днів, клієнт сплачує експедитору суму доручення з урахуванням 15 % річних. Штрафні санкції підлягають нарахуванню до моменту погашення клієнтом заборгованості (п. 6.3.5. договору).

Строк дії договору встановлюється з моменту його підписання і діє до 31.12.2015 (п. 9.1. договору).

Згідно підписаної між сторонами заявки-договору на транспортне обслуговування від 17.11.2014 до договору № КН276FO сторонами було узгоджено умови та вид перевезення відповідного вантажу, зокрема, ноутбуків, маршрутом Чехія - Дніпропетровськ (Україна) та визначені умови щодо матеріальної відповідальності, а саме: "Виконавець несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу та його якість до здачі вантажу вантажоодержувачеві. Водій зобов'язаний бути присутнім при завантаженні та вивантаженні, проводити звіряння вантажу за кількістю відповідно вантажним документам, інформувати замовника про виконання роботи".

Експедитор підтвердив прийняття заявки до виконання шляхом проставлення підпису уповноваженого представника та печатки, таким чином заявка за умовами договору № КН276FO набула юридичної сили.

Товар, який був предметом перевезення за вказаною заявкою-договором від 17.11.2014 поставлявся позивачу від постачальника - компанії ASBIS Enterpris PLC відповідно до умов договору на поставку товарів № 121114-1 від 12.11.2014.

Відповідно до інвойсу № 34226412 від 19.11.2014 та специфікації від 19.11.2014 до договору на поставку товарів для перевезення був наданий вантаж кількістю 2 334 шт. загальною вартістю 712 692 дол. США, в тому числі, ноутбуки Lenovo IdeaPad G50-30 (Z80G0017VUA), у кількості 174 шт. за ціною одиниці 258 доларів США загальною вартістю 44892 дол. США.

На виконання умов договору № КН276FO та заявки-договору від 17.11.2014 експедитором здійснено організацію перевезення вантажу від постачальника ASBIS Enterpris PLC автомобілем АА9676ОС/АА2976ХХ по маршруту Ricany-Jazlovice (Чехія) - Дніпропетровськ (Україна) з обумовленим пунктом призначення - м. Дніпропетровськ.

Перевезення вантажу здійснювалось за міжнародною автомобільною накладною (CMR) № CZ ASB016969 від 19.11.2014, згідно якої вага вантажу (ноутбуків) брутто складала 7 432 кг, кількість вантажних місць - 32. Вірність записів у даній накладній та їх перевірку засвідчує особистий підпис уповноваженої особи перевізника (водія) на зазначеній накладній.

З матеріалів справи вбачається, що після прибуття автомобіля з вантажем у пункт призначення, під час перевірки вантажу за кількістю та якістю, позивачем було виявлено нестачу товару - ноутбуків Lenovo IdeaPad G50-30 (Z80G0017VUA) у кількості 71 штука, загальною вартістю 18318 дол. США.

Факт нестачі вантажу було належним чином зафіксовано в Акті прийняття товару за кількістю та якістю № 2611 від 26.11.2014 підписаному уповноваженому особами позивача та перевізника.

Відповідно до п.7.4 договору, з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією № 417 від 19.12.2014 та зверненням № 03/07-146 від 24.02.2015, у яких вимагав сплатити відшкодування.

Відповідач у відповідях на претензію не заперечував факт втрати вантажу та підтвердив готовність задовольнити претензійні вимоги у меншому розміру, ніж заявлено позивачем з підстав зазначених у відповідях.

У зв'язку із незадоволенням експедитором вимог щодо сплати відшкодування Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМФІ ТРЕЙД" просило суд стягнути на його користь (з урахуванням клопотання про зміну розміру позовних вимог) - 486 538,70 грн. вартості втраченого майна, 41308,81 грн. неотриманого прибутку, 196 886,07 грн. додаткових витрат з вимушеного (з вини відповідача) придбання втраченої кількості товару.

Окрім цього, в процесі розгляду справи судом першої інстанції Дочірнє підприємство "Кюне і Нагель" подало зустрічну позовну заяву, у якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМФІ ТРЕЙД" - 619 542,02 грн. заборгованості, з яких: 337 418,18 грн. боргу за договором транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014 р., 140056,55 грн. пені, 105 117,31 грн. інфляційних втрат та 36 949,97 грн. 15 % річних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.11.2015 прийнято до провадження зустрічний позов Дочірнього підприємства "Кюне і Нагель" для спільного розгляду з первісним позовом.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМФІ ТРЕЙД" своїх зобов'язань за договором транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014 в частині здійснення оплати за надані послуги.

Так, згідно з п. 3.2.5. договору клієнт зобов'язаний сплачувати рахунки експедитора (суму доручення) на умовах, передбачених у договорі та в розмірі, узгодженому в заявках або додатках про тарифи.

Пунктами 4.1., 4.2. договору сторонами погоджено, що платежі та взаємні розрахунки за виконання доручення клієнта виконуються відповідно до виставленого експедитором рахунку. Сторони погодили, що рахунки передані за допомогою факсимільного зв'язку підлягають оплаті та мають силу оригіналу до моменту отримання клієнтом всіх документів у відповідності до п. 3.1.7. договору. Рахунки експедитора підлягають оплаті протягом 10 календарних днів з дати виставлення рахунку. Рахунок не може бути виставлений раніше дати виконання перевезення. Датою виконання перевезення вважається дата вивантаження продукції на складі замовника, вказаному в CMR.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання договору транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014 відповідно до заявок б/н від 05.01.2015 за маршрутом Стара Пазова, Сербія - м. Дніпропетровськ, Україна, б/н від 16.01.2015 за маршрутом Ricany-Jazlovice, Чехія - м. Дніпропетровськ, Україна, б/н від 20.01.2015 за маршрутом Веление, Словенія - м. Дніпропетровськ, Україна, б/н від 20.01.2015 за маршрутом Познань, Польща - м. Дніпропетровськ, Україна, б/н від 19.02.2015 за маршрутом Веление, Словенія - м. Дніпропетровськ, Україна, б/н від 13.02.2015 за маршрутом Ricany-Jazlovice, Чехія - м. Дніпропетровськ, Україна, б/н від 10.02.2015 за маршрутом Стара Пазова, Сербія - м. Дніпропетровськ, Україна, б/н від 20.01.2015 за маршрутом Познань, Польща - м. Дніпропетровськ, Україна, позивачем за зустрічним позовом було організовано та належним чином здійснено перевезення вантажу відповідача за зустрічним позовом, що підтверджується міжнародними автомобільними накладними CMR № 416939, № CZ ASB017686, № 350602, № 0726723, № 452486, № CZ ASB018019, № 452491, № 469614, а також здійснено страхування вантажу, відповідно до умов заявок, що підтверджується додатковими угодами № 1 та № 2 до договору добровільного страхування вантажів № 40-2802-15-00001.

За надані згідно договору транспортно-експедиторські послуги позивачем за зустрічним позовом для оплати відповідачу за зустрічним позовом виставлено рахунки на загальну суму 337 418,18 грн., а саме: № 187304 від 19.01.2015 на суму 43000 грн., № 187310 від 23.01.2015 на суму 34477,37 грн., № 187391 від 02.02.2015 на суму 43 000 грн., № 1873910 від 02.02.2015 на суму 26 500 грн., № 187584 від 03.03.2015 на суму 55 000 грн., № 187480 від 20.02.2015 на суму 55 940,81 грн., № 187583 від 03.03.2015 на суму 53 000 грн., № 187355 від 29.01.2015 на суму 26500 грн., які залишилися неоплаченими відповідачем за первісним позовом.

24.06.2015 позивач за зустрічним позовом звернувся до відповідача за зустрічним позовом з претензією на суму 337 418,18 грн., у якій просив останнього сплатити заборгованість за договором у сумі 337 418,18 грн., яка 01.07.2105 отримана представником відповідача за зустрічним позовом та залишена ТОВ "КОМФІ ТРЕЙД" без задоволення.

Відповідач за зустрічним позовом в порушення вимог п. 4.2. договору транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014 за отримані транспортно-експедиторські послуги не розрахувався, внаслідок чого борг відповідача за зустрічним позовом перед позивачем за зустрічним позовом за договором транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014 становив 337418,18 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі договору транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.1 ст. 175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Плата за договором транспортного експедирування здійснюється за цінами, що визначаються відповідно до глави 21 цього Кодексу

Аналогічні положення містяться також у статті 929 ЦК України.

Згідно зі ст. 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

За порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу (ст. 934 ЦК України).

Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні визначаються Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність"

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 вказаного Закону експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування. Транспортно-експедиторські послуги надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за невиконання або неналежне виконання обов'язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування. Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Положеннями ст. 623 ЦК України та ст. 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4 ст. 623 ЦК України).

При цьому, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення. При цьому, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Дочірнім підприємством "Кюне і Нагель" під час здійснення транспортного експедирування, яке виконувалось згідно договору транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014, втрачено товар (ноутбуки) позивача за первісним позовом Lenovo IdeaPad G50-30 (Z80G0017VUA) у кількості 71 штука, загальною вартістю 18 318 дол. США, що підтверджується актом прийняття товару за кількістю та якістю №2611 від 26.11.2014, який підписаний уповноваженими особами позивача за первісним позовом та перевізника у зв'язку з чим позивачу за первісним позовом завдано збитки у вигляді вартості втраченого товару у розмірі 18318 дол. США, гривневий еквівалент якої станом на 14.12.2015 (дата зазначена у клопотанні про зміну розміру позовних вимог (1 дол. США = 23,860094 грн) складає 437069,20 грн., які підлягають відшкодуванню відповідачем за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом, а тому вказані позовні вимоги правомірно задоволені судом першої інстанції.

Також судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні решти первісних позовних вимог, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено того, що ним, з метою відновлення прав, порушених втратою відповідачем спірного товару, понесено решту суми витрат, які заявлені до стягнення, а саме: 49469,50 грн. вартості втраченого майна, 41308,81 грн. неотриманого прибутку, 196886,07 грн. додаткових витрат з вимушеного (з вини відповідача) придбання втраченої кількості товару.

Крім цього, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відхилення доводів відповідача про те, що відповідальність останнього не повинна перевищувати суму 94926,65 грн. на підставі ч. 1 ст. 23 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення, оскільки перевезення здійснював не відповідач, а залучений ним перевізник, і вказана Конвенція не регулює транспортно-експедиторські правовідносини, учасниками яких є клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, об'єднання та спеціалізовані підприємства залізничного, авіаційного, автомобільного, річкового та морського транспорту, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів (абзац 7 ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність").

Щодо зустрічних позовних вимог, то вони обґрунтовано задоволені місцевим господарським судом, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ст. 193 ГК України та статтею 526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Відповідно до ст.530 ГК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що відповідач за зустрічним позовом, в порушення вимог п. 4.2. договору за отримані транспортно-експедиторські послуги не розрахувався в повному обсязі, внаслідок чого борг відповідача за зустрічним позовом перед позивачем за зустрічним позовом становить 337418,18 грн., що підтверджується наявними матеріалами справи, а тому зустрічні позовні вимоги є обґрунтованими і правомірно задоволені судом першої інстанції.

Доводи апелянта щодо відсутності прострочення у зв'язку із не направленням експедитором оригіналів документів відхиляються колегією суддів, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема кур'єрськими накладними та звітами про отримання відправлень за накладними.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими, зокрема, є сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем за зустрічним позовом грошових зобов'язань за договором з оплати виставлених рахунків (№ 187304 від 19.01.2015 на суму 43 000 грн, № 187310 від 23.01.2015 на суму 34477,37 грн, № 187391 від 02.02.2015 на суму 43000 грн, № 1873910 від 02.02.2015 на суму 26 500 грн, № 187584 від 03.03.2015 на суму 55 000 грн, № 187480 від 20.02.2015 на суму 55 940,81 грн, № 187583 від 03.03.2015 на суму 53 000 грн, № 187355 від 29.01.2015 на суму 26 500 грн), позивачем за зустрічним позовом за період з 30.01.2015 по 24.11.2015 нараховані 140056,55 грн. пені.

Відповідачем за зустрічним позовом у суді першої інстанції було подано клопотання про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені, яке обґрунтовано відхилено судом, оскільки сторони у договорі передбачили більш тривалий ніж визначений частиною шостою статті 232 ГК України строк, у межах якого перераховуються штрафні санкції, тому застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором (до моменту погашення клієнтом заборгованості). При цьому, прострочення відповідача за зустрічним позовом з оплати наданих згідно виставлених рахунків № 187304 від 19.01.2015 на суму 43 000 грн, № 187310 від 23.01.2015 на суму 34 477,37 грн, № 187391 від 02.02.2015 на суму 43 000 грн, № 1873910 від 02.02.2015 на суму 26 500 грн, № 187584 від 03.03.2015 на суму 55 000 грн, № 187480 від 20.02.2015 на суму 55 940,81 грн, № 187583 від 03.03.2015 на суму 53 000 грн, № 187355 від 29.01.2015 на суму 26 500 грн послуг виникло 30.01.2015, 03.02.2015, 12.02.2015, 13.03.2015, 02.03.2015, 13.03.2015, 10.02.2015 відповідно, у зв'язку з чим місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність пропуску позивачем за зустрічним позовом позовної давності до вимог про стягнення пені, нарахованої за період з 30.01.2015 по 24.11.2015.

Розрахунок пені є арифметично та методологічно вірним, а тому зустрічні позовні вимоги про стягнення пені правомірно задоволені судом першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 6.3.5. договору сторони визначили інший розмір процентів річних, а саме встановили обов'язок клієнта сплатити експедитору 15 % річних у випадку затримки оплати понад 10 календарних днів.

Позивачем за зустрічним позовом нараховані та заявлені до стягнення 113 939,99 грн. інфляційних втрат та 36 949,97 грн. 15 % річних. Судом першої інстанції вірно встановлено, що розрахунок інфляційних втрат арифметично невірний (в меншу сторону), однак оскільки суд не вправі виходити за межі позовних вимог, стягненню підлягають суми, визначені позивачем за зустрічним позовом.

Доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права, які виразились у безпідставному прийнятті зустрічної позовної заяви, не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до ст.60 ГПК України, зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним, а у даній справі як первісний позов, так і зустрічний позов, подані на підставі договору транспортного експедирування № КН276FO від 10.11.2014.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо часткового первісного позову та повного задоволення зустрічного позову.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду Київської області від 27.05.2016 у справі № 911/4645/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМФІ ТРЕЙД" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 27.05.2016 у справі № 911/4645/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/4645/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Є.Ю. Пономаренко

Б.О. Ткаченко