ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2016 р.Справа № 922/6423/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Коваленко М.Ю.

розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе, 61007, м. Харків, пр. Московський, 275, ;

до товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича обєднання ХТЗ Белгород (російською мовою найменування "Общество с ограниченной ответственностью "Производственное объединение ХТЗ Белгород"), 308006, Російська Федерація, м. Бєлгород, вул. Корочанська, 132-А;

про стягнення 30 714 380,00 руб. РФ

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №85/1274 від 21.04.2016 р.);

відповідача не зявився.

Фіксація судового процесу здійснюється за допомогою звукозаписуючих технічних засобів, на диск CICX 09699.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче обєднання ХТЗ Белгород про стягнення заборгованості за контрактом № 43/15/0185 від 01 вересня 2015 р. у розмірі 30 714 380,00 руб. РФ, яка складається з суми заборгованості у розмірі 4 813 000,00 руб. РФ згідно специфікацій № 2, № 3, № 4 період з 24.09.2015 р. по 02.10.2015 р. та суми заборгованості у розмірі 25 901 280,00 руб. РФ згідно специфікацій № 6, 7, 8 за період з 28.03.2016 р. по 14.04.2016 р. (з врахуванням заяви про зміну предмету позову, прийнятої до розгляду ухвалою господарського суду Харківської області від 19.07.2016 року).

Свої вимоги позивач мотивує порушенням відповідачем своїх зобовязань відповідно до умов контракту № 43/15/0185 від 01 вересня 2015 р. щодо оплати отриманої продукції.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 грудня 2015 року позовну заяву ПАТ Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/6423/15 та призначено її до слухання у судовому засіданні.

Під час розгляду справи позивач звернувся до суду з клопотання про здійснення фіксації судового засідання за допомогою звукозаписуючих засобів, у звязку з чим розгляд даної справи здійснюється за допомогою звукозаписуючих технічних засобів на диск СІСХ 09699.

Розгляд даної справи неодноразово відкладався з метою належного повідомлення відповідача про зміну предмету позову та про дату та час розгляду справи в порядку передбаченому Угодою про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992 р. та Конвенцією про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, учасниками яких є Україна та Російська Федерація.

Зокрема, ухвалою господарського суду Харківської області від 15.08.2016 року, розгляд даної справи було відкладено на 14.09.2016 року о 10:30.

Ухвала суду про відкладення розгляду даної справи на 14.09.2016 року, яку було направлено безпосередньо на адресу відповідача, була отримана представником ТОВ Виробниче обєднання ХТЗ Белгород 30.08.2016, про що свідчить витяг з офіційного сайту Пошти Росії від 14.09.2016 року щодо звіту про відстеження відправлення з поштовим індіфікатором RE610155255UA.

Крім того, з метою належного повідомлення ТОВ Виробниче обєднання ХТЗ Белгород про відкладення розгляду справи на 14.09.2016 року, господарський суд Харківської області звертався до Арбітражного суду Белгородської області з судовими дорученнями про вручення ТОВ Виробниче обєднання ХТЗ Белгород ухвали господарського суду Харківської області про відкладення розгляду справи від 15.08.2016 р.

Відповідач свого уповноваженого представника в судове засідання не направив, витребувані судом документи не надав, про час, дату та місце розгляду даної справи повідомлений належним чином, що підтверджується ухвалою Арбітражного суду Бєлгородської області від 21 січня 2016 року про неможливість виконання судового доручення, у звязку неявкою представника ТОВ Виробниче обєднання ХТЗ Белгород у судове засідання Арбітражного суду Белгородської області; ухвалою Арбітражного суду Белгородської області від 06 червня 2016 року про виконання судового доручення іноземного суду, а також поштовими повідомленнями про вручення поштової кореспонденції міжнародного зразка, які свідчать про вручення ухвал суду у справі № 922/6423/15, направлених судом безпосередньо на адресу відповідача.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що відповідач є належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, однак своїми процесуальними правами щодо участі в судовому засіданні та надання відзиву на позов не скористався, про причини неявки суду не повідомив.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні 14 вересня 2016 року позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. На адресу суду позивач із супровідним листом (вх. 30506) надав, на вимогу суду, засвідчені копії довіреностей від відповідача на отримання МТЦ, які досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно зі статтею 36 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", порядок притягнення до цивільно-правової відповідальності, здійснення такої відповідальності та звільнення від неї може визначатися зовнішньоекономічними договорами (контрактами), якщо це не суперечить чинним законам України.

Відповідно до статті 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про міжнародне приватне право", у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України "Про міжнародне приватне право", зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Згідно п. 8.1 контракту, № 43/15/0185, укладеного між сторонами 01 вересня 2015 року, при не урегулюванні спору сторонами шляхом взаємних переговорів, спори розглядаються господарським судом Харківської області, із застосуванням матеріальних та процесуальних норм законодавства України.

З огляду на викладене, до змісту правовідносин, які виникають із вказаного контракту, підлягає застосуванню матеріальне та процесуальне право України, а спір, відповідно до пункту 8.1 контракту підлягає розгляду в господарському суді Харківської області.

Таким чином, судом встановлено, що між публічним акціонерним товариством „Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе'", Україна (позивач) та Обществом с ограниченной ответственностью "Производственное объединение ХТЗ Белгород" Росія (відповідач) було укладено контракт № 43/15/0185 від 01.09.2015 р. (далі по тексту - контракт). Відповідно до умов даного контракту позивач зобов'язався поставити відповідачеві продукцію (товар) на умовах, в кількості та згідно строків, встановлених у специфікаціях, які є невід'ємними частинами контракту, а відповідач зобов'язався своєчасно оплачувати продукцію у кількості та строки, визначені умовами контракту.

Контракт № 43/15/0185 від 01.09.2015 р. набирає сили з моменту підписання і діє до 31 грудня 2016 року (п. 11.1. контракту).

Відповідно до п. 2.1. контракту, валюта контракту і валюта платежів - рублі Російської Федерації.

Згідно п. 3.1. контракту, у редакції додаткової угоди № 1 від 08.09.2015 року, покупець здійснює попередню оплату 100% вартості товару у руб. РФ на валютний рахунок продавця простим банківським переводом. За узгодженням з продавцем допускається часткова або повна оплата вартості товару за фактом відвантаження. Згідно додаткової угоди №23 від 17.12.2015 року до контракту, термін дії контракту був продовжений до 31 грудня 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання своїх зобов'язань за спірним контрактом було передано у власність відповідача:

- на підставі специфікації № 2 від 24.09.2015 року товар на загальну суму 11 978 900,00 руб. РФ., що підтверджується наданими позивачем видатковими накладними № 702267 від 24.09.2015 р. на суму 1586700,00 руб. РФ; № 702264 від 24.09.2015 р. на суму 3 173 400,00 руб. РФ; № 702266 від 24.09.2015 р. на суму 3 456 300,00 руб. РФ; № 702265 від 24.09.2015 р. на суму 3 583 800,0 руб. РФ, № 000457 від 24.09.2015 р. на суму 178 700,00 руб. РФ, міжнародними товарно-транспортними накладними та довіреностями, копії яких залучені до матеріалів справи;

- на підставі специфікації № 3 від 28.09.2015 року товар на загальну суму 3 861 200,00 руб. РФ., що підтверджується наданими позивачем видатковими накладними № 702270 від 29.09.2015 р. на суму 1 887 400,00 руб. РФ; № 702269 від 29.09.2015 р. на суму 1 887 400,00 руб. РФ; № 000473 від 29.09.2015 р. на суму 43 200,00 руб. РФ; № 000472 від 29.09.2015 р. на суму 43 200,00 руб. РФ, міжнародними товарно-транспортними накладними та довіреностями, копії яких залучені до матеріалів справи;

- на підставі специфікації № 4 від 02.10.2015 року товар на загальну суму 9 653 000,00 руб. РФ., що підтверджується наданими позивачем видатковими накладними № 702276 від 02.10.2015 р. на суму 1 887 400,00 руб. РФ; № 702275 від 02.10.2015 р. на суму 1 887 400,00 руб. РФ; № 702274 від 02.10.2015 р. на суму 1 887 400,00 руб. РФ; № 702273 від 02.10.2015 р. на суму 1 887 400,00 руб. РФ; № 000488 від 02.10.2015 р. на суму 43 200,00 руб. РФ; № 000487 від 02.10.2015 р. на суму 43 200,00 руб. РФ; № 000486 від 02.10.2015 р. на суму 43 200,00 руб. РФ; № 000485 від 02.10.2015 р. на суму 43 200,00 руб. РФ; № 000484 від 02.10.2015 р. на суму 43 200,00 руб. РФ, міжнародними товарно-транспортними накладними та довіреностями, копії яких залучені до матеріалів справи;

- на підставі специфікації № 6 від 28.03.2016 року товар на загальну суму 7 108 080,00 руб. РФ., що підтверджується наданими позивачем видатковими накладними № 702022 від 28.03.2016 р. на суму 3 499 800,00 руб. РФ; № 000104 від 28.03.2016 р. на суму 81 840,00 руб. РФ; № 702023 від 28.03.2016 р. на суму 3 444 600,00 руб. РФ; № 000105 від 28.03.2016 р. на суму 81 840,00 руб. РФ, міжнародними товарно-транспортними накладними та довіреностями, копії яких залучені до матеріалів справи;

- на підставі специфікації № 7 від 08.04.2016 року товар на загальну суму 9 396 600,00 руб. РФ., що підтверджується наданими позивачем видатковими накладними № 702040 від 08.04.2016 р. на суму 3 089 800,00 руб. РФ; № 000140 від 08.04.2016 р. на суму 42 400,00 руб. РФ; № 702041 від 08.04.2016 р. на суму 3 089 800,00 руб. РФ; № 000139 від 08.04.2016 р. на суму 42 400,00 руб. РФ; № 702039 від 08.04.2016 р. на суму 3 089 800,00 руб. РФ; № 000141 від 08.04.2016 р. на суму 42 400,00 руб. РФ, міжнародними товарно-транспортними накладними та довіреностями, копії яких залучені до матеріалів справи;

- на підставі специфікації № 8 від 14.04.2016 року товар на загальну суму 9 396 600,00 руб. РФ., що підтверджується наданими позивачем видатковими накладними № 702046 від 14.04.2016 р. на суму 3 089 800,00 руб. РФ; № 702048 від 14.04.2016 р. на суму 3 089 800,00 руб. РФ; № 702047 від 14.04.2016 р. на суму 3 089 800,00 руб. РФ; № 702046 від 14.04.2016 р. на суму 3 089 800,00 руб. РФ, міжнародними товарно-транспортними накладними та довіреностями, копії яких залучені до матеріалів справи.

Судом встановлено, що відповідачем здійснено часткову оплату за поставлений протягом вересня - жовтня 2015 року за контрактом № 43/15/0185 від 01.09.15 р. товар у сумі 20680000,00 руб. РФ.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами поставки, згідно всіх зазначених специфікацій було визначено поставка на умовах FCA, м. Харків, згідно правил Інкотермс 2010.

Термін поставки узгоджено сторонами у специфікаціях, якими передбачено здійснення оплати у строк 80 днів з моменту оформлення ВМД в режимі експорту.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач виконав свої обов'язки у повному обсязі, проте відповідач в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов спірного контракту, розрахунок за отриманий від позивача товар в повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим, у відповідача виникла перед позивачем заборгованість за поставлений на підставі специфікацій № 2, 3, 4, 6, 7, 8 товар за контрактом № 43/15/0185 від 01.09.15 р. в розмірі 30714380,00 російських рублів.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи не здійснення відповідачем оплати за поставлений позивачем товар у строк 80 днів з моменту оформлення ВМД в режимі експорту, що підтверджується матеріалами справи, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого публічним акціонерним товариством „Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" за контрактом поставки № 43/15/0185 від 01.09.15 р. за специфікаціями № 2, 3, 4, 6, 7, 8 товару на суму 30714380,00 російських рублів.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що відповідачем не доведений факт відсутності заборгованості перед позивачем, останнім не оспорюються наведені позивачем розрахунки, хоча відповідач мав можливість надати обґрунтування своєї позиції по справі, відповідач не надав суду належних доказів виконання домовленості у строки передбачені контрактом, а також враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, позовні вимоги позивача в сумі основного боргу у розмірі 30714380,00 російських рублів. є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд, керуючись ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору у даній справі в розмірі 177 085,30 грн. покладає на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 36, 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", ст. ст. 5, 32, 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 509, 525, 627, 628, 655, 694, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 128 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання ХТЗ Белгород" (російською мовою найменування - "Общество с ограниченной ответственностью "Производственное объединение ХТЗ Белгород"), (308006, Росія, м. Бєлгород вул. Корчанська, буд. 132-А, ІНН/КПП /312350001, ОГРН 257, р/рах в ПАТ "ФК Відкриття" м. Москва, БІК 044525985, к/р ) на користь Публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" (61007, Україна, м. Харків, пр. Московський, 275, , р/р №4800 в АТ "УкрСиббанк", м.Харків, МФО 351005) заборгованість за контрактом у розмірі 30 714 380,00 (тридцять мільйонів сімсот чотирнадцять тисяч триста вісімдесят) російських рублів 00 копійок та 177 085,30 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 19.09.2016 р.

Суддя ОСОБА_2