КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2016 р. Справа№ 910/7240/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Білак В.Ю.

за участю представників:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: Мефодієнко І.С. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2016р.

у справі №910/7240/16 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 49 490,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення 49 490,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем, як страховиком, відповідно до договору страхування наземного транспорту № 66749а5ха від 17.08.2015р. було виплачено страхувальнику страхове відшкодування, внаслідок чого до позивача в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" перейшло право вимоги в межах здійснених фактичних затрат до відповідача, як до особи, яка відповідальна за відшкодування шкоди, оскільки саме з вини особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована у відповідача, сталася ДТП, наслідки якої визнано позивачем страховим випадком та здійснено виплату страхової суми страхувальнику.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2016р. у справі №910/7240/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповаідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" суму заборгованості в розмірі 49 490,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило змінити оскаржуване рішення, задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 42 374,63 грн. В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, в неповному обсязі з'ясував обставини справи, зокрема, не звернув увагу на те, що стягнення страхового відшкодування мало здійснюватись з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, як того вимагають приписи страхового законодавства.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2016р. апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Кропивної Л.В., судді: Пашкіна С.А., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2016р. вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 30.08.2016р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 30.08.2016р. у зв'язку з перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці та судді Пашкіної С.А. на лікарняному, змінено склад колегії суддів та сформовано новий склад колегії: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Дикунська С.Я., Жук Г.А.

Позивач до судового засідання, що відбулось 30.08.2016р., не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності позивача є можливим.

У судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційний суд змінити оскаржуване рішення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 17.08.2015p. між AT "СК "АХА Страхування" (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту 66749а5ха (Договір), згідно якого AT "СК "АХА Страхування" взяло на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки Audi, д/н НОМЕР_1, його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

13.11.2015р. сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів "Audi", д/н НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4, та "ЗАЗ 110307", д/н НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ТДВ "СК "Альфа-Гарант" згідно полісу ОСЦПВ № АЕ3010356.

У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований у AT "СК "АХА Страхування" транспортний засіб "Audi", д/н НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Згідно з умовами Договору на підставі страхових актів № 1.003.15.16535/VESK025107+1.003.15.16535/VESK025112р., а також зібраних документів було розраховано та виплачено Страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 58 465,66 грн.

Таким чином AT "СК "АХА Страхування" виконало свої зобов'язання перед страхувальником згідно умов Договору.

Згідно інформаційної відомості про учасників ДТП та Постанови Київського районного суду міста Харкова від 04.12.2015р. дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України, водієм автомобіля ЗАЗ 110307, д/н НОМЕР_2, ОСОБА_5, якого визнано винним.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Зі змісту статтей 1187, 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

До Позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, у розмірі виплаченого страхування, у межах передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, яке власник автомобіля ОСОБА_4, мав до відповідача, як до особи, відповідальної за завдані збитки.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки ЗАЗ 110307, д/н НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5, застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ3010356у у ТДВ "СК "Альфа-Гарант", чинного на момент скоєння ДТП. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 50000,00 грн., розмір франшизи - 510 грн.

Згідно ст. 12 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Отже, до Позивача перейшло право зворотної вимоги до Відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, на суму 49 490,00 грн. (50 000,00 грн. сума страхового відшкодування - 510,00 грн. франшизи).

21.03.2016р. позивачем направлена претензія № ЛВ0021222 відповідачу з проханням виплатити страхове відшкодування у розмірі 49 490,00 грн. у 30 денний термін з дня одержання даної вимоги.

Проте вказана претензія залишена без відповіді та задоволення.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", сума страхового відшкодування обмежується встановленим лімітом відповідальності страховика та завжди зменшується на встановлений в договорі обов'язкового страхування розмір франшизи.

Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Положеннями статті 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, пов'язана з пошкодженням транспортного засобу У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що згідно із звітом № 03/04/16 від 13.04.2016р. про оцінку колісного транспортного засобу, проведеного ТОВ "Інком-Капітал", вартість матеріального збитку автомобілю "Audi", д/н НОМЕР_1, становить 64 696,64 грн.

Не погоджуючись із даними звіту, відповідач вказував, що у ньому невірно визначено значення коефіцієнту фізичного зносу, що безпосередньо впливає на вартість матеріального збитку, спричиненого пошкодженням транспортного засобу. При цьому свої доводи відповідач засновував на висновках та розрахунках ТОВ "Експертум-АВЕ" коефіцієнту фізичного зносу ( № 76-D/20/8 від 13.05.2016р.), за якими коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу "Audi", д/н НОМЕР_1, визначено у розмірі 40,10%, а вартість матеріального збитку, проти заявленої позивачем, становить 43 374,63 грн.

Колегія суддів з такими доводами скаржника погодитись не може, оскільки відповідно до п. 7.38 "Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів", затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092, значення фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Враховуючи, що автомобіль Audi, д/н НОМЕР_1 2012 року випуску, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю.

Пунктом 7.39 "Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів" передбачений виняток стосовно використання зазначених вимог, яким є: якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Проте, у п. 7.40. "Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів" визначено, якщо під час відновлення були використані нові складники іншої модифікації КТЗ взамін пошкоджених (розукомплектованих), значення процента їх фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю.

Позивачем надано акт виконаних робіт № СС000008752 від 09.10.2105р., яким підтверджується відновлення пошкоджених деталей, які були замінені на нові.

Отже, у відповідності з п. 7.40. Методики, коефіцієнт фізичного зносу автомобіля Audi, д/н НОМЕР_1 становить нуль.

Такі ж висновки зазначені в звіті № 03/04/16 від 13.04.2016р., наданому позивачем і у якому експертом визначено коефіцієнт фізичного зносу, який складає Eз = 0,00.

З огляду на встановлене, доводи апелянта про невірне визначення значення коефіцієнту фізичного зносу та завищення суми страхового відшкодування є помилковими.

Крім того судова колегія враховує, що поширення приписів ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на здійснену позивачем виплату страхового відшкодування на користь страхувальника є безпідставним, адже вказаний Закон не поширюється на правовідносини, що виникли за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу (КАСКО), а Закон України «Про страхування» відповідних застережень не встановлює.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду України у справі № 6-691цс15 від 02.12.2015р. не приймається до уваги, оскільки вказаною постановою регулюються інші правовідносини, які виникли між винною особою та страховиком щодо повного відшкодування завданої винною особою збитків у разі недостатності страхової виплати, тоді як у даній справі суд розглядає правовідносини між страховиком, який виплатив страхове відшкодування, та страховиком винної особи.

Разом з тим, посилання апелянта, що судом першої інстанції невірно визначено розмір франшизи спростовується матеріалами справи, а саме витягом Інформації з єдиною централізованої бази даних МТСБУ з встановленим розміром франшизи 510,00 грн. по полісу АЕ 3010356 (а.с. 91).

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що виплата страхового відшкодування у розмірі без урахування фізичного зносу позивачем здійснено правомірно, обчислення даної суми відбулося з урахуванням приписів законодавства та умов договору про добровільне страхування, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з Товариства з обмеженою відповаідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" суми страхового відшкодування в розмірі 49 490,00 грн., враховуючи імперативність положень ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

З огляду на встановлене, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції законного рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2016р. у справі №910/7240/16 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2016р. у справі №910/7240/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2016р. у справі №910/7240/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/7240/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук