ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2016 р. Справа № 917/286/16

за позовом Державної екологічної інспекції у Полтавській області, вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, 36039, ідентифікаційний код 38019348

до Публічного акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод", вул. Гайового, 30, м. Полтава, 36005, ідентифікаційний код 13962568

про стягнення 923 599,30 грн.

Суддя Ореховська О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

В судовому засіданні 05.09.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява Державної екологічної інспекції у Полтавській області, м. Полтава (далі по тексту - позивач) до Публічного акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод", м. Полтава (далі по тексту - відповідач) про стягнення 923 599,30 грн. збитків, завданих самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів за період з 13.08.2013 р. по 31.01.2014 р..

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 29.06.2016р. вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 917/286/16, справу призначено до розгляду на 19.07.2016р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 19.07.2016р. продовжено строк вирішення спору на 15 днів.

Позивач явку свого уповноваженого представника не забезпечив, направив до суду клопотання ( факсограмма -вх. № 10875 від 05.09.2016р.) про відкладення розгляду справи без зазначення буд-яких підстав відкладення, дане клопотання судом відхилено, як невмотивоване .

Відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" позивач був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, про що свідчать матеріали справи ( а.с. 58).

Відповідач представництво у судове засідання не забезпечив, вимоги суду не виконав, причин щодо цього не повідомив. Останній відповідно до пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судових засідань, а також про покладені на нього обов'язки, про що свідчать матеріали справи ( а.с. 59).

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору ( враховуючи його продовження) суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Представник позивача в попередньому судовому засіданні ( 19.07.2016 р.) заявлені вимоги підтримував, на їх задоволенні наполягав.

Відповідач письмовий відзив на позов не надав.

Через канцелярію господарського суду Полтавської області від відповідача надійшло клопотання (вх. № 10862 від 02.09.2016р.) про зупинення провадження у справі № 917/286/16 до набрання законної сили рішенням Полтавського окружного адміністративного суду у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод" до Державної екологічної інспекції у Полтавській області про визнання дій протиправними.

Суд відмовляє в задоволенні зазначеного клопотання, виходячи з наступного:

У п. 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що статтею 79 ГПК України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядалися іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК України). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Отже, оскільки відповідач не надав належних доказів прийняття до провадження Полтавським окружним судом позовної заяви про визнання дій Державної екологічної інспекції протиправними, скасування на даний час Постанови про накладення на відповідача адміністративного стягнення судом клопотання відхилено.

Позовні вимоги Державної екологічної інспекції підлягають розгляду в позовному провадженні з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 8 ст. 23 Закону України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом " - поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть предявити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

В провадженні судді Ореховської О.О. перебуває справа про банкруство Публічного акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод", вул. Гайового, 30, м. Полтава, 36005, ідентифікаційний код 13962568 ( справа № 18/1247/12, яка порушена ухвалою господарського суду Полтавської області 02.07.2012 р.( розміщена в ЄДР судових рішень), ухвалою господарського суду Полтавської області від 06.12.2012 р. зобов'язано ініціюючого кредитора - Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" в десятиденний термін подати до офіційного друкованого органу (газета Верховної ради України „Голос України або газета Кабінету Міністрів України „Урядовий курєр) оголошення про порушення справи про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод" (м.Полтава, вул. Гайового, 30 , код ЄДРПОУ) , відповідне оголошення опубліковано в газеті "Урядовий кур"єр" № 234 (4878) від 19.12.2012 р. про порушення справи про банкрутство ПАТ "ТРЗ".

Ухвалою господарського суду від 31.10.2014 р. (розміщена в ЄДР судових рішень) затверджено реєстр вимог кредиторів ( з врахуванням нового розгляду кредиторських вимог ініціюючого кредитора ) . На даний час триває процедура розпорядження майном ПАТ "ТРЗ", постанова про визнання боржника банкрутом, як і процедура санації не введені.

Приймаючи до уваги, що заявлені позовні вимоги мають характер поточних ( збитки за самовільне використанням водних ресурсів обраховані позивачем за період з 13.08.2013 р. по 31.01.2014 р.), отже, вимоги виникли після порушення у справі про банкрутство ПАТ "ТРЗ" (02.07.2012 р.), але до визнання боржника банкрутом, тому суд, розглядає поточні вимоги до боржника, шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (Див. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 р. № 917/2701/15).

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Судом встановлено, що в провадженні господарського суду Полтавської області перебуває справа № 18/1247/12 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод" (суддя Ореховська О.О.), яка порушена ухвалою господарського суду Полтавської області від 02.07.2012р. за заявою Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", м. Харків (згідно ухвали господарського суду Полтавської області від 30.10.2013 р. заявника замінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Європа - Факторинг" (83017, м. Донецьк, б. Шевченка, б, 27, )) відповідно до вимог Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 31.10.2014 р. по справі № 18/1247/12 затверджено реєстр вимог кредиторів ПАТ "Тепловозоремонтний завод".

Матеріали справи свідчать, що Державною екологічною інспекцією у Полтавській області у період з 14.01.2014 року по 30.01.2014 року проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в діяльності Публічним акціонерним товариством "Тепловозоремонтний завод". Позивачем встановлено використання відповідачем двох артезіанських свердловин, розташованих на території заводу за допомогою електронасосів. За результатами перевірки складено акт перевірки № 052/01-01-14 (а.с. 12). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач стверджує, що відповідачу видано дозвіл на спеціальне водокористування від 18.08.2008 року № 2080, термін дії якого закінчився 12.08.2013 року. Перевіркою, проведеною органом державного контролю встановлено, що товариство здійснювало самовільний забір води без дозволу на спеціальне водокористування у період з 13.08.2013 року по 31.01.2014 року. Об'єм самовільно видобутої води із артезіанських свердловин при відсутності дозволу на спеціальне водокористування згідно з довідкою від 17.03.2014 року вих. № 70-08-13, наданою Публічним акціонерним товариством "Тепловозоремонтний завод" становить: з 13.08.2013 р. по 31.12.2013 р. - 2155 куб. м., з 01.01.2014 р. по 31.01.2014 р. - 2180 куб. м. - підземних вод.

Згідно розрахунків, проведених Державною екологічною інспекцією у Полтавській області відповідно до п. 9.2 "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", яка затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 20.07.2009 року № 389 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 року за № 767/16783 ( зі змінами та доповненнями - в редакції змін від 02.07.2012 р.) та статистичної звітності сума збитків, завданих довкіллю внаслідок самовільного водокористування становить 923 599,30 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

В сил приписів пункту 9 статті 44, статей 48, 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними та фізичними особами лише за наявності дозволу і насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Згідно ч. 3 ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Відповідно до п. 4.5.2 Роз`яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/744 від 27.06.2001 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" ( зі змінами та доповненнями) використання природних ресурсів без відповідного дозволу є самовільним. Розмір цих збитків обчислюється на підставі затверджених у встановленому порядку такс і методик.

Положеннями статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлена відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в тому числі зобов'язання підприємств відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушень. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Статтею 111 Водного кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Як встановлено судом, Публічному акціонерному товариству "Тепловозоремонтний завод" видано дозвіл на спеціальне водокористування від 18.08.2008 року № 2080, термін дії якого закінчився 12.08.2013 року (а.с. 14). Вищевказаний дозвіл наданий відповідачу на використання технічної і питної води на виробничі і господарсько - побутові потеби підприємства , водозабезпечення вторинних водокористувачів. Водовідведення промдощових стічних вод на локальні очисні споруди механічної очистки і далі у р. Коломак; побутових стічних вод - в каналізаційну мережу БМЕУ-6.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів у разі самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) регламентується Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009р. № 389 та зареєстрованою в Мінюсті України 14.08.2009р. за № 767/16783 (надалі - Методика).

Згідно п.9.1 Методики розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), грн, здійснюється за формулою

Зсам = 100 х W х Тар,

де W - об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), м3;

Тар - розмір, грн/100 м3, аналогічний ставці збору за спеціальне використання води, встановленої статтею 325 Податкового кодексу України на дату виявлення порушення (для води з лиманів - розмір, грн/100 м3, аналогічний ставці збору за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об'єкти", встановленої статтею 325 Податкового кодексу України на дату виявлення порушення).

Пунктом 9.2 Методики встановлено, що фактичний об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки суб'єкта господарювання за підписом керівництва, завіреної печаткою.

Відповідно до статті 325.2 Податкового кодексу України ставка збору за спеціальне використання підземних вод на території м. Полтави протягом 2013, 2014 років становила 39,58 грн/100 м3, тобто 0,3958 грн. за 1 куб.м. .

Публічним акціонерним товариством "Тепловозоремонтний завод" надано позивачу ОСОБА_1 від 17.03.2014 р. вих. № 70-04/10049 ( а.с.15) , відповідно до якої відповідач повідомляє, що за період з 13.08.2013 р. по 31.12.2013 р. на підприємстві ПАТ "ТРЗ" було видобуто підземної води з артезіанських свердловин 21 155 куб.м води, з 01.01.2014 р . по 31.01.2014 р. - 2 180 куб.м води. Також, у вказаній довідці зазначено відповідачем, що на підприємстві вода, видобута з артезіанських свердловин, на промислові потреби не використовується.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що об'єм самовільно забраної води із свердловин підприємства, згідно з довідкою від 17.03.2014 року № 70-04/10-49, наданою Публічним акціонерним товариством "Тепловозоремонтний завод" ( а.с. 15) , становить: з 13.08.2013р. по 31.12.2013р. - 21 155 куб.м води, з 01.01.2014р. по 31.01.2014р. - 2 180 куб.м підземних вод (а.с. 15).

Таким чином, в даному випадку розмір збитків розраховується наступним чином:

З сам = 100 х 23335 х 0,3958= 923599,30 грн. сума збитків за період з 13.08.2013р. по 31.01.2014р.

Отже, загальна сума збитків, обумовлених самовільним використанням відповідачем водних ресурсів при відсутності дозвільних документів, становить 923 599,30 грн.

Відповідачу направлялась претензія № 24/02-08 від 09.04.2015 року про відшкодування збитків в сумі 923599,30 грн. (а.с. 18).

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п.1.4 Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №464 від 10.09.2008, акт перевірки це документ, який є, зокрема, носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання. Отже, зазначений акт перевірки №05/01-01-14 суд розцінює як належний доказ, в якому зафіксовано факт вчинення порушення природоохоронного законодавства.

Дії позивача з проведення перевірки (акт від 05/01-01-14 - а.с. 12 ) щодо дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства на момент звернення з позовом не були останнім оскаржені ( підписані - з відміткою " З зауваженнями - "Зауваження будуть надані додатково") та не були визнані незаконними у встановленому чинним законодавством порядку. Матеріали справи свідчать, що 29.07.2014 року штраф у розмірі 289 грн., накладений на посадову особу відповідача, було сплачено, що підтверджується квитанцією від 29.05.2014 року № 197/197 ( а.с. 17).

Суд враховує, що Постанова про накладення адміністративного стягнення № 721-09-22 від 29.07.2014 року (а.с. 16) отримана під розписку посадової особи відповідача і не містить заперечень чи зауважень з боку цієї особи щодо виявлено правопорушення.

Згідно із п. 6 ст. 110 Водного кодексу України відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

За змістом статей 68, 69 Закону "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідно до ст.20 зазначеного Закону до компетенції спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів і його органів на місцях належить державний контроль за використанням і охороною земель, надр, поверхневий і підземних вод.

Пунктом 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 №454/2011, визначено, що Державна екологічна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, яка входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Державна екологічна інспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи, зокрема, в областях (п. 7 зазначеного Положення). Згідно з підпунктом 18 п. 6 Положення, Державна екологічна інспекція України для виконання покладених на неї завдань може виступати позивачем та відповідачем у судах.

Отже, Державна екологічна інспекція в Полтавській області має право та наділена повноваженнями на звернення до суду з вимогою до відповідача про стягнення збитків на користь держави у зв'язку з порушенням природоохоронного законодавства.

Таким чином, матеріали справи містять належні докази самовільного використання відповідачем водних ресурсів без отримання дозвільних документів та докази, що підтверджують обсяг використаної води, а тому вина відповідача у заподіянні державі заявлених прокурором до стягнення збитків є доведеною.

Зі змісту позовної заяви та розрахунку позовних вимог вбачається, що позивач при визначенні розміру збитків, спричинених відповідачем навколишньому природному середовищу внаслідок відсутності дозволів на спеціальне водокористування, правомірно застосовує Методику розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009р. № 389 та зареєстрованою в Мін'юсті України 14.08.2009р. за № 767/16783

Крім того, суд приймає до уваги правову позицію Верховного суду України , викладену в постанові від 01.04.2015 р. по справі № 922/2610/14 відповідно до якої статтями 68, 69 Закону встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Частиною 1 статті 149, статтею 151 ГК України також передбачено, що суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до Водного кодексу України (далі ВК України) підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра вони є частиною надр (є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року № 827).

Стаття 2 ВК України містить посилання на гірничі відносини, які виникають під час користування водними об'єктами та регулюються відповідним законодавством України.

Тобто прісні підземні води це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Відповідно до положень статей 46, 48 ВК України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (пункт 9 частини 1 статті 44, статті 49 ВК України).

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Отже, чинним законодавством передбачено обов'язок отримання господарюючими суб'єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування право на їх використання.

Разом із тим Кодекс України про надра передбачає випадки, за яких господарюючі суб'єкти мають право видобувати підземні води без спеціального дозволу (стаття 21 Кодексу України про надра).

Статтею 23 Кодексу України про надра закріплено право землевласників і землекористувачів у межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Таким чином, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, суб'єкти господарювання мають право лише для власних господарсько-побутових потреб. У свою чергу, видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу.

Однією з обов'язкових умов для звільнення суб'єкта господарювання від необхідності отримання дозволу на користування надрами є видобування води з метою її використання для власних господарсько-побутових потреб.

Водночас чинне законодавство не містить норм, які б тлумачили поняття "господарсько-побутові потреби".

Проте із системного аналізу приписів глави 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (особливості спеціального водокористування та користування водними об'єктами для потреб галузей економіки) ВК України та приписів глави 2 (надання надр у користування), глави 4 (плата за користування надрами) Кодексу України про надра вбачається, що законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість, виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями "водокористування для потреб галузей економіки" та "промислові потреби".

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, правомірні, відповідачем не спростовані і підлягають задоволенню.

Сплата судового збору у відповідності до приписів ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 33,43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод" (вул. Гайового, 30, м. Полтава, 36005, ідентифікаційний код 13962568) :

- 923599,30 грн. збитків, завданих державі самовільним використанням водних ресурсів на р/р 0002, УК у м. Полтаві, , МФО 831019 для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", символ звітності 331 в установі банку - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області.

- 13853,98 грн. судового збору на користь Державної екологічної інспекції у Полтавській області, вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, 36039, ідентифікаційний код 38019348 ( відомості про рахунок відсутні).

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 09.09.2016 року

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією

Суддя Ореховська О.О.