КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2016 р. Справа№ 910/488/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Даниленко Т.О.,

від позивача: Федчук І.Є. (довіреність від 25.12.2015 № б/н);

Яковенко В.М. (довіреність від 25.12.2015 № б/н);

від відповідача: Дашевська Ю.І. (довіреність від 01.12.2015 № 01/12/2015);

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес - Центр "Брест - Литовський"

на рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2016

у справі № 910/488/16 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Адпро Україна"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес - Центр "Брест - Литовський"

про стягнення 349 445,50 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.03.2016 у справі № 910/488/16 позовні вимоги задоволено повністю. Вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 349 455 грн. 50 коп. - основного боргу та 5 241 грн. 69 коп. - судового збору за подання позовної заяви.

Не погодившись із вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес - Центр "Брест - Литовський" звернулося до апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2016 у справі № 910/488/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що обставини, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, не доведено; висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи; судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з тим, що обов'язок кредитора повернути гарантійний платіж кореспондує виключно належному виконанню боржником (позивачем) свого обов'язку. При цьому, апелянт зазначає, що позивач всупереч умовам п.п. 5.5, 6.4, 7.3 договору не привів об'єкт оренди у первинний стан та запропонував відповідачу прийняти приміщення із встановленими перегородками, у зв'язку з чим акт прийому-передачі об'єкту оренди від 30.09.2014 про повернення об'єкту оренди відповідачем не підписувався. Також скаржник звертає увагу на те, що висновок суду стосовно того, що позивач не мав жодної заборгованості з оплати орендної плати за об'єкт оренди чи плати за утримання об'єкту, тому відповідач повинен був, виконуючи умови договору та додаткової угоди повернути суму гарантійного платежу, на думку апелянта, є помилковим, суперечить умовам договору та порушує норми ст.ст. 525, 526, 628, 629 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України. Крім того, скаржник стверджує, що судом першої інстанції помилково встановлений факт відсутності перегородок та прийнято до уваги як належні та допустимі докази у справі договори від 01.10.2014, укладені між відповідачем та іншими орендарями. Апелянт зазначає, що відповідач не несе обов'язку пред'являти позивачу претензії і відсутність претензій не доводить відсутність у позивача порушень умов договору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес - Центр "Брест - Литовський" прийнято до провадження та призначено до розгляду за участю уповноважених представників сторін.

Розгляд справи № 910/488/16 неодноразово відкладався, склад колегії суддів змінювався.

У своєму відзиві, який подано через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду 15.06.2016, позивач заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги та вважає, що рішення господарського суду першої інстанції винесене на підставі норм діючого законодавства та з урахуванням положень договору, а тому повинно бути залишене без змін з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

11.08.2016 представником позивача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду подано доповнення до відзиву на апеляційну скаргу, в яких додатково обґрунтовано підстави залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва без змін.

У судових засіданнях представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, представники позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2016 у справі № 910/488/16 без змін.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.04.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю "АДПРО УКРАЇНА" (далі - орендар, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС-ЦЕНТР "БРЕСТ-ЛИТОВСЬКИЙ" (далі - орендодавець, відповідач) було укладено договір № 203-04/2014 нежитлового офісного приміщення (далі - договір). Відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування (оренду) об'єкт оренди загальною площею - 1 450, 80 м2, що знаходяться на 3 та 4 поверхах будинку (п. 1.1 Договору).

Пунктом 4.4. Договору сторони домовились, що Орендар зобов'язаний перерахувати на рахунок Орендодавця платежі, зазначені у пп. 4.1. та 4.2. цієї статті, з розрахунку за один місяць з урахуванням ПДВ, сума яких встановлюється як Гарантійний платіж, до підписання сторонами Акту прийому-передачі Об'єкту оренди, але в будь-якому випадку не пізніше 5 календарних днів з дня підписання цього Договору.

Пунктом 4.1. Договору визначена ціна орендної плати за користування Об'єктом оренди, що з урахуванням ПДВ за місяць склала всього 220 370,71 грн. Пунктом 4.2. Договору визначена ціна послуги по утриманню Об'єкта оренди, що з урахуванням ПДВ за місяць склала всього 129 074,77 грн.

Отже сума гарантійного платежу визначеного пунктом 4.4. склала 220 370,71 грн. + 29 074,77 грн. = 349 445, 50 грн. Зазначена сума гарантійного платежу була сплачена позивачем на рахунок відповідача 07.08.2014, що підтверджується платіжним дорученням № 1218 від 07.08.2016.

Згідно з пунктом 4.4. Договору якщо після закінчення строку Договору оренди або в разі його дострокового припинення сума сплачених орендних платежів, витрат по утриманню Об'єкта оренди і Гарантійного платежу перевищать передбачені Договором платежі за період фактичної оренди, то це перевищення розглядається як сума, що підлягає поверненню Орендодавцем на поточний рахунок Орендаря після підписання сторонами Акту приймання-передачі Об'єкту оренди або зарахуванню до вартості ремонтних робіт, необхідних для приведення Орендодавцем Об'єкту оренди у стан, відповідно до п. 7.3. цього Договору.

Відповідно до п. 5.5. Договору, Орендар зобов'язаний підтримувати Об'єкт оренди у стані, у якому його було отримано від Орендодавця.

Договір був укладений 01 квітня 2014 року та згідно з пунктом 10.1. повинен був діяти до 31 березня 2015 року.

01.04.2014 Сторонами було підписано Акт прийому-передачі (далі - Акт) Об'єкту оренди загальною площею 1450,80 м2на 3 та 4 поверхах Будівлі. Пунктом 6 Акту сторонами задекларовано, що Об'єкт оренди відповідає плану, зазначеному в Додатку №1 до цього Договору.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

30.09.2014 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до договору оренди № 203-04/2014 від 01.04.2014, умовами якої визначено, що сторони погодили достроково припинити дію договору за згодою сторін.

Пунктом 5 вказаної угоди сторони передбачили, що на виконання умов договору орендодавець повертає орендарю грошові кошти, які були внесені орендарем у якості гарантійного платежу, в порядку, встановленому договором. Повернення гарантійного платежу, за виключенням випадків, передбачених договором, здійснюється орендодавцем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок орендаря протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі об'єкту оренди.

30.09.2014 було складено без зауважень та заперечень акт прийому-передачі об'єкту оренди, яким було повернуто об'єкт оренди загальною площею 1 450,80 м2 на 3 та 4 поверхах будівлі та в пункті 2 якого зазначено, що технічний стан об'єкту оренди задовільний. На акті присутні підпис і печатка орендаря та печатка орендодавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з п. 4.4. Договору у випадку дострокового розірвання цього договору з ініціативи орендаря кошти, перераховані ним в рахунок сплати гарантійного платежу, вертаються в частині, що залишиться після виконання, у разі необхідності, орендарем зобов'язань зі сплати орендної плати, витрат по утриманню об'єкту оренди, компенсаційних витрат за пошкодження, псування об'єкту оренди та інших передбачених договором платежів.

Як вірно встановлено господарським судом міста Києва у матеріалах справи відсутні докази наявності у позивача перед відповідачем заборгованості з оплати орендної плати за об'єкт оренди чи плати за утримання об'єкту оренди.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно того, що позивач не мав жодної заборгованості перед відповідачем, завжди в повному обсязі сплачував орендну плату та плату за утримання об'єкту оренди, крім того, до цього часу від відповідача не було отримано жодних претензій з приводу несвоєчасної сплати відповідних коштів або інших претензій, відповідач повинен був виконуючи положення договору та додаткової угоди повернути суму гарантійного платежу у відповідності з пунктом 4.4. договору та п. 5 додаткової угоди до нього.

Апелянт, посилаючись на п.п. 5.5 договору оренди та те, що 30.09.2014, на момент повернення об'єкту оренди орендодавцю, об'єкт оренди не відповідав плану зазначеному в додатку №1 до договору, що за умовами п. 7.3. договору унеможливлює підписання акту до моменту усунення орендарем відповідних порушень, відповідач стверджує, що акт прийому-передачі (повернення) об'єкту оренди сторонами не підписано, а тому відсутні підстави для повернення гарантійного платежу.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком скаржника, оскільки як вірно встановлено господарським судом міста Києва, акт прийому-передачі об'єкту оренди від 30.09.2014 містить відбиток печатки відповідача, при цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач звертався до позивача з вимогою усунути невідповідності об'єкту оренди або приведення його до первинного стану.

Крім того, скаржник стверджує, що судом першої інстанції помилково прийнято до уваги як належні та допустимі докази у справі договори від 01.10.2014, укладені між відповідачем та іншими орендарями, оскільки на планах об'єкту оренди, які є додатками до вказаних договорів, наявність перегородок відображається лише у разі, якщо вони встановлені в приміщеннях, що є об'єктом оренди. При цьому об'єкт оренди виділяється маркером.

Колегія суддів апеляційної інстанції з даним твердженням погодитися не може, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази того, які саме приміщення передавалися в оренду та апелянтом не надано достовірних відомостей, що саме приміщення, виділені на планах маркером, передавалися новим орендарям за договорами від 01.10.2014. Крім того, на вказаних планах зображені не окремі приміщення, які передавалися в оренду, а 3 та 4 поверхи в цілому з усіма приміщеннями. Також на плані 4 поверху, який є додатком до договору оренди № 219-10/2014 від 01.10.2014 та наданий відповідачем для долучення до матеріалів справи, у приміщенні, яке виділене маркером, а отже передавалося в оренду, перегородка відсутня. При цьому, зазначена перегородка є на плані, який є додатком до додаткової угоди про дострокове припинення дії договору оренди.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо прийняття в якості належних та допустимих доказів договорів від 01.10.2014, укладених між відповідачем та іншими орендарями.

Крім того, вищенаведеним спростовується твердження апелянта стосовно того, що господарським судом міста Києва невірно встановлено факт відсутності перегородок.

Отже, суд першої інстанції за наявності визначених законом підстав дійшов вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів Київського апеляційного господарського суду стосовно того, що повернення суми гарантійного платежу відповідно до умов договору не право, а обов'язок орендодавця, який він повинен виконати в будь-якому випадку в повному обсязі або частково в залежності від того в якому стані повернуто об'єкт оренди та виходячи з того чи необхідно проводити на ньому ремонтні роботи для приведення його до первинного стану. Оскільки орендарем було виконано вимоги договору та в останній день оренди складено та підписано акт прийому-передачі об'єкту оренди з оренди та зважаючи на те, що у орендаря не було жодної заборгованості по сплаті сум орендної плати та плати за утримання об'єкту оренди орендодавець зобов'язаний був повернути суму гарантійного платежу як це передбачено п. 4.4. договору. Орендодавець жодним чином не повідомляв орендаря про те що має якісь претензії до стану об'єкту оренди після припинення дії договору та не просив усунути будь-які недоліки, якщо, на його думку, вони мали місце. Крім того, як видно з договорів, що були укладені 01.10.2014 року позивачем та іншими орендарями з відповідачем на взяття в оренду тих же самих орендних площ на планах приміщень відсутні модульні перегородки, які як стверджує відповідач там були встановлені. Водночас відповідачем не надано жодного аргументованого правового доказу того, що позивач при виконанні укладеного договору порушив вимоги чинного законодавства, а після його укладення не виконав свої зобов'язання щодо виконання умов договору. Виконання взятих на себе зобов'язань позивачем підтверджується відсутністю претензій зі сторони відповідача.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Також скаржник звертає увагу на те, що висновок суду стосовно того, що позивач не мав жодної заборгованості з оплати орендної плати за об'єкт оренди чи плати за утримання об'єкту, тому відповідач повинен був, виконуючи умови договору та додаткової угоди повернути суму гарантійного платежу, на думку апелянта, є помилковим, суперечить умовам договору та порушує норми ст.ст. 525, 526, 628, 629 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України. З приводу вказаного, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд приймає рішення, оцінюючи докази та обставини в сукупності, тобто відсутність заборгованості є лише однією з обставин, що вплинула на прийняття рішення у даній справі.

Апелянт зазначає, що відповідач не несе обов'язку пред'являти позивачу претензії і відсутність претензій не доводить відсутність у позивача порушень умов договору. З приводу чого суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутність у позивача порушень умов договору підтверджується матеріалами справи. Доказів протилежного відповідачем не надано.

Решта доводів апелянта не підтверджуються наявними у справі доказами і висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції належним чином дослідив обставини справи, дав правову оцінку доказам, наданими представниками сторін, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, заперечень та з врахуванням визначених законом підстав вірно вирішив спір, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача гарантійного платежу у розмірі 349 445,50 грн. є законним та обґрунтованим.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У той же час, доводи скаржника не підтверджені належними та допустимими доказами та зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

За вказаних обставин суд вважає, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес - Центр "Брест - Литовський" на рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2016 у справі № 910/488/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2016 у справі № 910/488/16 залишити без змін.

3. Справу № 910/488/16 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді Ю.Л. Власов

А.Г. Майданевич