РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016Справа №910/10274/16

За позовом Приватного підприємства "ЛІКОМ"

до Публічного акціонерного товариства "Київхліб"

про стягнення 6 603,31 грн.

Суддя: Домнічева І.О.

Представники сторін:

від позивача: Войцех В.І. - за дов.;

від відповідача: Симбірцев Є.В. - за дов.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "ЛІКОМ" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київхліб" про стягнення 6 603,31 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем неналежним чином виконуються умови договору поставки № 768 від 20.12.13р.

Ухвалою від 06.06.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 30.06.2016 р.

29.06.2016 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшли документи на виконання ухвали суду та заява про уточнення позовних вимог відповідно до яких просить стягнути з 1 418,80 грн. пені, 785,14 грн. 24% річних, 329,75 грн. інфляційних.

Відповідно до п. 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Враховуючи вищевикладене та зміст клопотання про уточнення позовних вимог, суд дійшов висновку, що дані уточнення по своїй суті є зменшенням позовних вимог, що відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, а отже подальший розгляд справи здійснюється щодо вимог позивача зазначених в уточнення позовних вимог від 29.06.2016.

29.06.2016 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшов відзив на позов в якому повідомив, що 10.06.16р. ним сплачено суму основного боргу та клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 30.06.16р. розгляд справи відкладено на 19.07.16р.

Судове засідання 19.07.16р. не відбулося.

Наступне судове засідання призначене на 21.07.16р.

підставі ст.. 77 ГПК України, в судовому засіданні 21.07.16р. оголошено перерву до 26.07.16р.

В судовому засіданні 26.07.16 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у справі матеріали,заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2013 року між Приватним підприємством «Ліком» (надалі - позивач) та Публічним акціонерним товариством «КИЇВХЛІБ» (надалі - відповідач) укладений договір поставки № 768.

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник зобов'язується поставити покупцю товари, а покупець зобов'язується приймати їх та оплачувати.

Згідно п.3.2. Договору поставки №768 від 20 грудня 2013 року за поставлені Товари відповідач зобов'язаний сплатити позивачу грошові кошти протягом 20 ( двадцяти ) днів з дня поставки (п. 2.3. Договору) суму, що вказана в накладній (рахунку), по якій поставляється Товар.

Згідно п. п. 6.3, 6.10. Договору:

Пунктом 6.3 Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2015 року. В разі відсутності письмової заяви будь-якої із Сторін на протязі 1 (одного) місяця до закінчення строку дії Договору про припинення або зміну Договору, строк дії Договору продовжується на умовах, передбачених цим Договором.

Пунктом 6.10 Сторони домовилися, що кожна з Сторін вправі розірвати цей Договір в односторонньому порядку, повідомивши про це у письмовому вигляді іншу Сторону за 10 (десять) календарних днів до дати розірвання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором, поставив продукцію на загальну суму 16 377,46 грн., що підтверджується видатковими накладними, копії яких наявні в матеріалах справи.

Проте, відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання за договором сплативши кошти частково у сумі 12 292,70 грн.

В зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 4084,76 грн. основного боргу.

Зобов'язання по оплаті поставленого відповідач у встановлений договором строк не виконав, сплативши заборгованість після звернення позивача до суду.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4.4. Договору поставки №768 від 20 грудня 2013 року за прострочення оплати поставлених Товарів (п. 3.2. Договору), Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до умов п. 4.4. Договору поставки №768 від 20 грудня 2013 року Сторони відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановили, що за порушення грошового зобов'язання Покупець на вимогу Постачальника зобов'язаний сплатити 24% (двадцять чотири відсотка) річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, який не спростований належним чином відповідачем, останній за прострочення виконання своїх зобов'язань за Договором має сплатити 1 418,80 грн. пені, 785,14 грн. 24% річних, 329,75 грн. інфляційних.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Заперечення відповідача що позивач не дочекався відповіді на претензію та звернувся до суду, судом до уваги не приймаються виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем направлено претензію № б/н від 26.05.16р. на адресу відповідача - 26.05.16р., що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком від 26.05.16р., не отримавши відповідь на претензію позивач звернувся до суду - 03.06.16р., ухвалою від 06.06.16 порушено провадження по справі, в той час відповідачем здійснено погашення заборгованості - 10.06.16р. Доказів того, що відповідачем отримано претензію тільки 10.06.16р., як стверджує відповідач, суду не надано. Таким чином, у відповідача було достатньо часу для врегулювання спору в досудовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню частково.

Оскільки сума основного боргу у розмірі 4 084,75 грн. була погашена відповідачем після порушення провадження у справі, провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київхліб» (04080, м. Київ, вул. Межигірська, буд.83; ) на користь Приватного підприємства «Ліком» (03124, м. Київ, пров. Радищева, буд. 3; ) 1 418 (одну тисячу чотириста вісімнадцять) грн. 80 коп. пені, 785 (сімсот вісімдесят п'ять) грн. 14 коп. 24% річних, 329 (триста двадцять дев'ять) грн.. 75 коп. інфляційних та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

3. В частині стягнення 4 084,76 грн. провадження у справі припинити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 27.07.2016р.

Суддя І.О.Домнічева