РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2016Справа №910/12897/16
За позовом Державного підприємства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія"

до Приватного акціонерного товариства "ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС"

про стягнення 2 728 222,52 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Зубюк О.А., за довіреністю

від відповідача: Карук О.О., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Державного підприємства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства "ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС" (далі - відповідач) про стягнення 2 728 222,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.02.5015 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 165-2 про надання послуг. Відповідно до актів здачі-приймання наданих послуг відповідачем за період з лютого по липень 2015 року було надано послуги на загальну суму 9412642,99 грн. Розрахунки між сторонами проведено на суму 9412642,99 грн., що підтверджується банківськими виписками про перерахування позивачем на користь відповідача коштів. Разом з тим, перевіряючи дані, віднесені до актів здачі-приймання наданих послуг та додатків до них, позивачем було встановлено внесення до актів здачі-приймання фактично наданих послуг документально не підтверджених первинними документами, що призвело до завищення обсягів відпрацювання машино-годин автомобілями БілАЗ -7555В та БілАЗ-7547 в кількості 6763,0 машино-годин та до зайвої оплати відповідачу за лютий-липень 2015 року коштів по спірному договору на загальну суму 2728222,52 грн. У зв'язку з викладеним, позивач просить стягнути вказані кошти з з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2016 порушено провадження у справі № 910/12897/16, розгляд справи призначено на 08.08.2016.

04.08.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

05.08.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 08.08.2016 представник позивача не з'явився.

Представник відповідача у судове засідання 08.08.2016 з'явився та подав відзив на позовну заяву.

Враховуючи те, що представник позивача у судове засідання 08.08.2016 не з'явився, розгляд справи було відкладено на 12.09.2016.

У судове засіданні 12.09.2016 представник позивача з'явився, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 12.09.2016 з'явився, надав усні пояснення по суті спору, проти позову заперечив.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судового засідання, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 12.09.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

17.02.2015 між філією «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» (далі - позивач, замовник) та філією «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат «Приватного акціонерного товариства «Кримський Титан» (в подальшому змінено найменування на Приватне акціонерне товариство «Юкрейніан кемікал продактс» (далі - відповідач, виконавець) було укладено Договір про надання послуг № 265-2 (далі - Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надати замовнику послуги з вантажних перевезень.

Згідно з п. 2.1 Договору вартість наданих послуг визначається на підставі калькуляцій, які складені виконавцем і викладені в додатку № 2, який є невід'ємною частиною цього Договору. Калькуляції можуть переглядатись за згодою сторін.

Відповідно до п. 2.3 Договору після виконання виконавцем послуги, на підставі даних обліку відпрацьованого часу сторонами в термін 5 робочих днів, слідуючих за звітним місяцем, складається і підписується акт здачі-приймання наданих послуг та додаток до нього. У додатку до акту наводиться розрахунок вартості фактично наданих послуг: кількість відпрацьованого часу кожною машиною, вартість машиногодини, вартість послуги кожної машини та загальна вартість послуг.

Пунктами 2.4 та 2.5 Договору визначено, що виконавець в термін 5 робочих днів з дня підписання акту здачі-приймання наданих послуг, виставляє замовнику рахунок на їх оплату.

Замовник здійснює оплату рахунку протягом 10 календарних днів з моменту його отримання. Оплата проводиться в безготівковій формі.

У відповідності до п. 3.1 Договору замовник зобов'язаний забезпечити вантажні машини обсягами робіт та прийняти від виконавця результати надання послуг шляхом підписання акту здачі-приймання наданих послуг, якщо надані послуги відповідають умовам Договору, і оплатити їх в розмірах і в строк, передбачений цим Договором.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2015 (п.10.1 Договору).

25.03.2015 сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди, зокрема викласти пункти 1.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5 та 2.6 Договору, у новій редакції:

- « 1.1 Виконавець зобов'язується за заявкою замовника надати останньому послуги з вантажних перевезень.»;

- « 2.2 Облік фактично відпрацьованого часу вантажних машин ведеться на підставі оформлених подорожніх листів, які передаються представниками замовника: ОСОБА_3 або ОСОБА_4 представникам виконавця: ОСОБА_5 або ОСОБА_6 1, 11, 21, 28 числа кожного місяця.»;

- « 2.3 Після надання виконавцем послуги, на підставі даних обліку відпрацьованого часу, сторонами протягом 10 робочих днів, наступних за звітним місяцем, складається та підписується акт здачі-приймання наданих послуг.

Після фактичного закінчення надання виконавцем послуг замовнику за цим Договором, сторони протягом 30 робочих днів, підписуються акт здачі-приймання фактично наданих послуг за Договором.»;

- « 2.4 Виконавець, в термін 5 робочих днів з дня підписання акту здачі-приймання фактично наданих послуг за договором, виставляє замовнику рахунок на їх оплату.»;

- « 2.5 Замовник здійснює оплату рахунку протягом 30 календарних днів з моменту його отримання. Оплата проводиться в безготівковій формі.»;

- « 2.6 Загальну вартість договору складає сума вартості наданих за договором послуг, що визначається на підставі підписаних сторонами актів здачі-приймання наданих послуг.».

31.03.2015 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди, зокрема викласти пункти 2.1 та 2.2 Договору, у новій редакції:

- « 2.1 Вартість наданих послуг визначається на підставі калькуляції, які складені виконавцем і викладені в Додатках № 2а, № 4, які є невід'ємною частиною цього Договору. Калькуляції можуть переглядатись за згодою сторін.»;

- « 2.2 Облік фактично відпрацьованого часу транспортних засобів ведеться на підставі оформлених подорожніх листів, які передаються представниками замовника: ОСОБА_7 або ОСОБА_4 представникам виконавця: ОСОБА_5 або ОСОБА_6 1, 11, 21, 28 числа кожного місяця.».

На виконання умов договору, сторонами було підписано Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за Договором № ОУс-000075 від 28.02.2015 на суму 9 875,72 грн., № ОУс-000077 від 31.03.2015 на суму 74 690,52 грн., № ОУс-000084 від 30.04.2015 на суму 26 862,38 грн., № ОУс-000090 від 31.05.2015 на суму 19 982,99 грн., № ОУс-000094 від 30.06.2015 на суму 7 206,98 грн., № ОУс-0104 від 24.07.2015 на суму 9 312 680,02 грн.

В матеріалах справи наявні банківські виписки, з яких вбачається, що позивачем було перераховано відповідачу:

- 17.08.2015 - 2 000 000,00 грн.;

- 17.08.2015 - 3 000 000,00 грн.;

- 18.08.2015 - 4 412 642,99 грн.

Як зазначає позивач, перевіряючи дані, внесені до актів здачі-приймання наданих послуг та додатків до них, про обсяги наданих відповідачем послуг з вантажних перевезень за Договором в частині обсягів відпрацювання машинами часу, за подорожніми листами вантажного автомобіля (форми № 2-ТН) по автомобілям БілАЗ 7555В та БілАЗ 7547 за період з 17.02.2015 по липень 2015, в яких зазначено обсяги виконаної автомобілями роботи з вантажних перевезень та період роботи автомобілів при перевезенні було встановлено внесення до актів здачі-приймання фактично наданих послуг документально не підтверджених первинними документами (подорожніми листами вантажного автомобіля) даних щодо обсягів фактично наданих послуг з вантажних перевезень, що призвело до завищення обсягів відпрацювання машино-годин автомобілями БілАЗ-7555В та БілАЗ-7547 в кількості 6 763,0 машино-годин.

Позивачем зроблено розрахунок, на підставі даних подорожніх листів, які об'єднано у реєстри помісячно, до зазначених розрахунків не включались подорожні листи, в яких відсутні дані про роботу машин, пов'язану з вантажними перевезеннями, в зв'язку з чим, позивач зазначає, що завищення відповідачем в актах здачі-приймання фактично наданих послуг з вантажних перевезень в кількості 6 763,0 машино-годин призвело до необґрунтованого завищення вартості наданих послуг з вантажних перевезень, та до зайвої оплати відповідачу за лютий-липень 2015 коштів по спірному Договору на загальну суму 2 728 222,52 грн.

Таким чином, позивач зазначає, що зайво сплачені кошти в розмірі 2 728 222,52 грн. в добровільному порядку повернуті не були, в зв'язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає суду, що факт належного виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором підтверджується, зокрема, актами приймання-передачі послуг за Договором, які підписані позивачем без зауважень та відповідно проведеними розрахунками.

Крім того, відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що внутрішня перевірка позивача не може бути належним доказом ненадання відповідачем послуг в повному обсязі та відповідно не впливає на умови договірних відносин і не може їх змінювати.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 265-2 про надання послуг від 17.02.2015, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він і є договором про надання послуг.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 Цивільного кодексу України).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарюваннята інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що сторонами підписані Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за Договором № ОУс-000075 від 28.02.2015 на суму 9 875,72 грн., № ОУс-000077 від 31.03.2015 на суму 74 690,52 грн., № ОУс-000084 від 30.04.2015 на суму 26 862,38 грн., № ОУс-000090 від 31.05.2015 на суму 19 982,99 грн., № ОУс-000094 від 30.06.2015 на суму 7 206,98 грн., № ОУс-0104 від 24.07.2015 на суму 9 312 680,02 грн. без зауважень.

Як вбачається з умов Договору, а саме п. 2.3 (в редакції яка діяла з 17.02.2015 до 25.03.2015) після виконання виконавцем послуги, на підставі даних обліку відпрацьованого часу сторонами в термін 5 робочих днів, слідуючих за звітним місяцем, складається і підписується акт здачі-приймання наданих послуг та додаток до нього. У додатку до акту наводиться розрахунок вартості фактично наданих послуг: кількість відпрацьованого часу кожною машиною, вартість машиногодини, вартість послуги кожної машини та загальна вартість послуг.

В подальшому, з 25.03.2015 пункт 2.3. було викладено сторонами в наступній редакції:

«Після надання виконавцем послуги, на підставі даних обліку відпрацьованого часу, сторонами протягом 10 робочих днів, наступних за звітним місяцем, складається та підписується акт здачі-приймання наданих послуг.

Після фактичного закінчення надання виконавцем послуг замовнику за цим Договором, сторони протягом 30 робочих днів, підписуються акт здачі-приймання фактично наданих послуг за Договором.».

Більше того, відповідно до п. 3.1.2 Договору замовник зобов'язаний прийняти від виконавця результати надання послуг шляхом підписання акту здачі-приймання наданих послуг, якщо надані послуги відповідають умовам Договору, і оплатити їх в розмірах і в строк, передбачений цим Договором.

Таким чином, для підписання вищезазначених актів здачі-приймання наданих послуг, відповідач мав надати позивачу підтвердження виконання робіт, протилежне суперечило б умовам Договору.

Крім того, у вищевказаних Актах приймання-передачі зазначено, що «Сторони зауважень та претензій стосовно виконання умов Договору одна до одної не мають», відповідно зазначені акти підписані сторонами та скріплені печатками підписи сторін.

Отже, доводи позивача щодо невідповідності обсягів наданих відповідачем послуг за Договором, та відповідно вимога про стягнення 2 728 222,52 грн. не підтверджуються належними доказами.

Вказані послуги були в повному обсязі оплачені відповідачем, про що свідчать наявні в матеріалах справи банківські виписки 17.08.2015 - 2 000 000,00 грн.; 17.08.2015 - 3 000 000,00 грн.; 18.08.2015 - 4 412 642,99 грн.

Водночас, відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовується також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти як: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами було укладено договір про надання послуг (№ 265-2 від 17.02.2015 року), а кошти які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплата за послуги відповідно до умов договору, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не може бути витребувані відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22.01.2013 року у справі № 5006/18/13/2012 та від 17.06.2014 року у справі №3-30гс14, від 25.02.2015 року у справі №3-11гс15.

Крім того, у постанові Верховного суду України від 03.06.2015 року у справі №6-100цс15 зазначено, що системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором у розмірі 2728222,52 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 16.09.2016.

Суддя О.А. Грєхова