РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2016 р. Справа № 918/787/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Огороднік К.М.

судді Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Драчук В.М.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, представник, довіреність в справі;

відповідача - ОСОБА_2, представник, довіреність в справі; ОСОБА_3, представник, довіреність в справі.

третя особа - не з`явився.

розглянувши апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз"

на рішення господарського суду Рівненської області від 27.05.16 р. у справі № 918/787/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот",

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 підприємство "Хімік" Публічного акціонерного товариства "Азот"

про стягнення 36 374 168, 74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області у справі № 918/787/16 від 21.09.2015 позов Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" до Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот", третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 підприємство "Хімік" Публічного акціонерного товариства "Азот" про стягнення 36 374 168, 74 грн. задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 4 038 788,80 грн. пені, 201 939,43 грн. 3% річних, 887 224,66 грн. інфляційних втрат та 9 829,26 грн. судового збору; в решті позову відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду у справі № 918/787/16 від 29.12.2015 рішення господарського суду від 21.09.2015 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду у справі № 918/787/15 від 29.03.2016 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" задоволено частково. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 29.12.2015 у справі № 918/787/15 та рішення господарського суду Рівненської області від 21.09.2015 в частині наслідків розгляду позовних вимог щодо стягнення 4038788,80 грн пені, 201939,43 грн 3% річних, 887224,66 грн інфляційних втрат, 2583420 грн. 7% штрафу скасовано. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до господарського суду Рівненської області. В решті постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 29.12.2015 та рішення господарського суду Рівненської області від 21.09.2015 залишено без змін.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 27.05.2016 у справі № 918/787/15 у позові Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" до Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 підприємство "Хімік" Публічного акціонерного товариства "Азот" про стягнення 36 374 168, 74 грн. відмовлено.

Рішення господарського суду від 27.05.2016 мотивоване тим, що стягнення з відповідача штрафних санкцій передбачених п. 7.3 Договору та ст. 625 ЦК України обрахованих на суму попередньої оплати не є наслідком порушення відповідачем грошового зобов'язання, оскільки в якості підстави для такого нарахування є не сума грошового зобов'язання за фактично отриману послугу, а виключно вартість надання послуги з транспортування газу у травні 2015 року як планова; в силу приписів ч. 4 ст. 538 ЦК України та згідно п. 5.5 Договору, у відповідача виник обов'язок з оплати вартості отриманих послуг в сумі 29 612 070, 14 грн. до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг (тобто до 20.06.2015 року); відмовлено у задоволенні щодо стягнення 2 583 420, 00 грн. 7% штрафу, обрахованого виходячи з вартості планового обсягу газу в розмірі 36 906 000, 00 грн. Окрім того, суд першої інстанції, згідно приписів ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не прийняв до розгляду заяву про зміну підстав та предмету спору, які подані 27.05.2016, у зв'язку із її поданням після початку розгляду судом справи по суті.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" звернулось з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 27.05.2016 та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв рішення про відмову у задоволенні позову Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз".

Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції відхилив клопотання про зупинення провадження та 17 травня 2016 року розпочав розгляд справи по суті на підставі наявних доказів, чим позбавив сторону позивача можливості надати додаткові пояснення та висновки, враховуючи вимоги касаційної інстанції, до початку розгляду справи по суті. На думку скаржника, такі дії суду першої інстанції порушують ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

В апеляційній скарзі скаржник відзначає, що згідно ухвали суду від 17 травня 2016 року та відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України,, розгляд справи відкладено на 27 травня 2016 року та зобов'язано сторони виконати вимоги ухвали суду від 25 квітня 2016 року, які полягали в наданні висновків та пояснень з врахуванням вимог касаційної інстанції. Позивачем 27 квітня 2016 року, на виконання вимог ухвал суду від 25 квітня 2016 та 17 травня 2016 року, подано пояснення щодо висновків та вказівок Вищого господарського суду України, які розцінені судом як зміна предмета та підстав позову. З огляду на це, судом першої інстанції неправомірно не взято до уваги та до розгляду пояснення позивача, які подані 27.05.2016, а прийнято рішення, згідно з яким відмовлено у задоволенні позову.

На думку скаржника, при вирішенні спірних правовідносин суд повинен був взяти до уваги, що належне виконання господарського зобов'язанні - це виконання його у повному обсязі, з дотриманням усіх умов договору, у встановлені строки та згідно з визначеним порядком.

Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд Рівненської області не дотримався вказівок Вищого господарського суду України щодо всебічного та повного з'ясування і перевірки усіх фактичних обставин справи та не надав можливості зробити це стороні позивача. Зважаючи на вищевикладене, вважаємо, що суд першої інстанції, відмовивши у розгляді пояснень сторони позивача з врахуванням висновків Вищого господарського суду, позбавив його права на справедливий судовий розгляд такого спору.

На переконання скаржника суд першої інстанції порушив наступні норми матеріального та процесуального права: ст. ст. 204, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України та ст. 43, 42, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 918/787/15 у складі: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Мельник О.В., суддя Філіпова Т.Л.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 29.06.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження у вказаному складі колегії суддів та призначено її розгляд на 25.08.2016.

Розпорядженням в.о. керівника апарату від 25.08.2016 у зв'язку із відпусткою у період з 01.08.2016 по 09.09.2016 судді Мельника О.В. та судді Філіпової Т.Л. у період з 25.08.2016 по 26.08.2016 та відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, на виконання службової записки головуючого судді (судді - доповідача) у справі, призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.08.2016 у справі № 918/78716 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гудак А.В., суддя Олексюк Г.Є., суддя Огороднік К.М.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 25.08.2016 прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" на рішення господарського суду Рівненської області від 27.05.16 у справі № 918/787/15 до провадження у новому складі суду: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Олексюк Г.Є., суддя Огороднік К.М.

23.08.2016 електронними засобами зв`язку на адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги по справі № 918/787/15, зокрема в яких позивач зазначає, що суд першої інстанції був наділений правом прийняти рішення про задоволення позовних вимог, враховуючи наявність прострочення виконання зобов'язань відповідачем, а не формально відмовляти в позові.

25.08.2016 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить рішення господарського суду Рівненської області від 27.05.2016 по справі № 918/787/16 без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" - без задоволення.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 25.08.2016 розгляд справи відкладено на 14.09.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 14.09.2016 підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції є не законним та не обґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити.

Представники відповідача в судовому засіданні 14.09.2016 заперечили проти доводів апеляційної скарги та надали пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважають, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях 25.08.2016 та 14.09.2016, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (статті 525, 526 Цивільного кодексу України, стаття 193 Господарського кодексу України). За статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 грудня 2011 року між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (правонаступником якого є Позивач у справі, газотранспортне підприємство) та Публічним акціонерним товариством "Рівнеазот" (замовник) укладений договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № Р-02-ПР/12 (далі договір) (а. с. 6-10, т.1)

Пунктом 1.1 договору передбачено, що газотранспортне підприємство зобов'язалося надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (ГРС), а замовник зобов'язався внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, які передбачені умовами договору.

Згідно пункту 1.2 договору сторони встановили, що річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника складає 592000,00 тис. куб. м., у тому числі по місяцях: січень 53000 тис. куб. м.; лютий 50000 тис. куб. м.; березень 54000 тис. куб. м.; квітень 51000 тис. куб. м.; травень 50000 тис. куб. м.; червень 34000 тис. куб. м.; липень 37000 тис. куб. м.; серпень 51000 тис. куб. м.; вересень 51000 тис. куб. м.; жовтень 54000 тис. куб. м.; листопад 53000 тис. куб. м.; грудень 54000 тис. куб. м.

Пунктом 3.1 договору послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами. У випадку, якщо замовник та/або його споживачі безпосередньо підключені до магістрального трубопроводу газотранспортного підприємства, кількість протранспортованого газотранспортним підприємством газу замовнику та/або його споживачам визначається за даними комерційних вузлів та приладів обліку газу, установлених на газорозподільних станціях. Якщо замовник та/або його споживачі отримують газ з мережі газорозподільного підприємства, даними для складання актів наданих послуг є дані газорозподільного підприємства про обсяги протранспортованого ним газу замовнику та/або його споживачам.

Згідно пункту 3.4 договору акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Пунктом 5.3 договору розрахунковий період за договором становить один місяць з 9:00 години першого дня місяця до 09:00 години першого дня наступного місяця.

Відповідно до пункту 5.4 договору вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Сторони визначили порядок оплати, за яким оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (пункт 5.5 договору).

Пунктом 6.2.2 договору сторони погодили, що газотранспортне підприємство має право, а не обов'язок, на обмеження або припинення транспортування газу замовнику та/або його споживачам у випадках, визначених законом та договором.

Замовник зобов'язується: виконувати умови договору; своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість послуг згідно з умовами договору; дотримуватись дисципліни транспортування (споживання) газу, не допускати несанкціонованого відбору газу самим та/або споживачами замовника; у випадку отримання повідомлення від постачальника про зменшення обсягів поставки газу негайно письмово повідомити про це газотранспортне підприємство та вжити заходів щодо зменшення споживання газу в межах скоригованих обсягів газу; припиняти (обмежувати) відбір газу на вимогу газотранспортного підприємства відповідно до закону (пункт 6.3 договору).

Відповідно до п. 7.3 договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пунктом 11.1 договору сторони узгодили, що договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та укладається на строк до 31.12.2012. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Укладений договір на транспортування природного газу є договором про надання послуг, вказані відносини регулюються главою 63 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) "Послуги. Загальні положення".

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

03 жовтня 2014 року між сторонами укладено додаткову угоду № 8 до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № Р-02-ПР/12 від 20.12.2011, якою уточнені реквізити позивача (а.с. 11, т.1).

Як встановлено судом, 21.04.2015 на адресу центрального диспетчерського департаменту ПАТ "Укртрансгаз" відповідач направив лист про плановий розподіл природного газу на травень 2015 року в обсязі 46 231 тис.куб.м. (т. 1 а.с. 168). Однак, за умовами пункту 1.2 договору сторони встановили, що річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника складає 592000,00 тис. куб. м., у тому числі по місяцях: січень 53000 тис. куб. м.; лютий 50000 тис. куб. м.; березень 54000 тис. куб. м.; квітень 51000 тис. куб. м.; травень 50000 тис. куб. м.; червень 34000 тис. куб. м.; липень 37000 тис. куб. м.; серпень 51000 тис. куб. м.; вересень 51000 тис. куб. м.; жовтень 54000 тис. куб. м.; листопад 53000 тис. куб. м.; грудень 54000 тис. куб. м.

Актом наданих послуг від 31.05.2015 року № 05-15-Р-02-ПР/12 підтверджується, що у травні 2015 року позивач надав відповідачу послуги по транспортуванню природного газу в розмірі 40 118,233 тис. м. куб. на суму 29 612 070,14 грн. В акті сторони зазначили, що транспортування газу відбулося на підставі договору від 20.12.2011 року № Р-02-ПР/12. Вказаний акт підписаний сторонами без зауважень та скріпленим їх печатками.

29.05.2015 Публічне акціонерне товариство "Рівнеазот (довіритель) і ОСОБА_4 підприємство Хімік Публічного акціонерного товариства "Азот" (повірений) уклали договір доручення № 05.15 (а.с. 84-87, т. 1).

Пунктом 1.1 договору доручення передбачено, що повірений зобов'язався від імені та за рахунок довірителя виконувати грошові зобов'язання.

03.06.2015 Публічне акціонерне товариство "Рівнеазот" та Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" уклали додаткову угоду № 9 від до договору № Р-02-ПР/12 від 20.12.2011 (а.с. 90, т.1), відповідно до якої доповнили договір на транспортування природного газу пунктом 5.9. такого змісту: "Оплату по договору може здійснювати уповноважена замовником особа на підставі договору доручення". Додатком № 9 від 09.06.2015 до договору № 05.15 сторони узгодили, що довіритель доручає, а повірений бере на себе зобов'язання здійснити оплату за надані послуги згідно з договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № Р-02-ПР/12 від 20.12.2011, укладеного ПАТ "Укртрансгаз" та ПАТ "Рівнеазот" на суму 29612070,14 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 02.07.2015 заборгованість за надані послуги в сумі 2 9612 070,14 грн. сплачена Публічному акціонерному товариству Укртрансгаз філії Львівтрансгаз, ОСОБА_4 підприємством Хімік Публічного акціонерного товариства Азот на підставі договору доручення № 05.15, укладеного 29.05.2015 ПАТ Рівнеазот і ОСОБА_4 підприємством Хімік, додатку № 9 до даного договору доручення від 09.06.2015 та довіреності № 742-юв від 10.06.2015, що підтверджується платіжним дорученням № 5685 від 02.07.2015 з підставою платежу: "оплата за послуги з транспортування природного газу у травні 2015 року за договором № Р-02-ПР/12 від 20.12.2011 за ПАТ Рівнеазот згідно з довіреністю № 742-юв від 10.06.2015", вказаний платіж проведений банком (а.с. 47, т.1).

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою, в якій просив стягнути з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" заборгованість в сумі 36 374 168 грн. 74 коп., з яких:

- 29 612 070 грн. 14 коп. - основний борг, який нарахований за надані послуги по транспортуванню природного газу на фактичний обєм газу 40 118,233 тис. куб. м. за травень 2015.

На фактичний обєм природного газу за травень 2015 40 118,233 тис. куб. м. на суму 29 612 070, 14 нараховано:

- 3 845 512 грн. 67 коп. пені за період з 20.04.2015 по 07.07.2015;

- 192 275 грн. 63 коп. - 3% річних за період з 20.04.2015 по 07.07.2015;

- 651 465 грн. 54 коп. - інфляційних втрат за період з 20.04.2015 по 07.07.2015,

- 2 072 844 грн. 90 коп. - 7% штрафу (а.с. 2-5, т.1).

В подальшому позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог від 20.08.2015 року № 921, в якій просить стягнути з відповідача:

- пеню в сумі 4 732 056,99 грн., що складається з 886 544,32 грн. за період з 21.04.2015 по 07.07.2015, яка нарахована на суму 36 906 000,00 грн. планової поставки газу за травень 2015 об'ємом 50 000 тис.м.куб. та пеню в розмірі 3 845 512,67 грн., нараховану на суму 29 612 070 грн. 14 коп фактичного обсягу газу 40 118,233 тис. м. куб. за період з 20.04.2015 по 07.07.2015;

- 3 % річних в сумі 236 602,85 грн., що складається з 44 327,22 грн. за період з 21.04.2015 по 07.07.2015, нараховані на суму 36 906 000,00 грн. планового об'єму газу 50 000 тис.м.куб. та 192 275,63 грн. за період з 20.04.2015 по 07.07.2015, нараховані на суму 29 612 070 грн. 14 коп фактичного обсягу газу 40 118,233 тис. м. куб.

- інфляційні в сумі 959 556,00 грн., що складається з 308 090,46 грн. за період з 21.04.2015 по 07.07.2015, яка нарахована на суму 36 906 000,00 грн. планової поставки газу за травень 2015 об'ємом 50 000 тис.м.куб. та 651 465,54 грн. за період з 20.04.2015 по 07.07.2015, нараховані на суму 29 612 070 грн. 14 коп фактичного обсягу газу 40 118,233 тис. м. куб.;

- 7 % штрафу в сумі 2 583 420, 00 грн., що складається з 2 072 844,90 грн. за період з 21.04.2015 по 07.07.2015, яка нарахована на суму планової поставки газу за травень 2015 об'ємом 50 000 тис.м.куб., що становить 36 906 000,00 грн. та 510 575,10 грн. а період з 20.04.2015 по 07.07.2015, нараховані на фактичний обсяг газу 40 118, 233 тис. м. куб, що становить 29 612 070 грн. 14 коп. (а.с. 133-137, т.1).

27 травня 2016 року позивачем подано суду першої інстанції пояснення від 26.05.2016 року № 945 (а.с. 1-3, т. 3), яким заявлено до стягнення нараховані:

на суму попередньої оплати в розмірі 36 906 000 грн. 3% річних в сумі 185 035, 56 грн. за період з 21.04.2015 року по 20.06.2015;

на суму попередньої оплати в розмірі 36 906 000 грн. пені в сумі 3 700 711, 23 грн. за період з 21.04.2015 року по 20.06.2015;

на суму попередньої оплати в розмірі 36 906 000 грн. інфляційних втрат, в сумі 959 556 грн. за період з 21.04.2015 року по 20.06.2015;

- на суму фактично наданих послуг в розмірі 29 612 070, 14 грн. 3 % річних в сумі 26 772, 56 грн. за період з 21.06.2015 року по 01.07.2015 року;

на суму фактично наданих послуг в розмірі 29 612 070, 14 грн. пені в сумі 535 451, 13 грн. за період з 21.04.2015 року по 20.06.2015.

Згідно вказаних пояснень від 27.05.2016, які надані позивачем на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 17.05.2016 вбачається, що:

- інфляційні нараховані на суму 36 906 000,00 грн. планової поставки газу за травень 2015 об'ємом 50 000 тис.м.куб. за період з 21.04.2015 по 20.06.2015 в сумі 959 556,00 грн., що не відповідає заявленим позовним вимогам з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 20.08.2015 та періодам нарахування, оскільки інфляційні нараховані як на вартість фактичного обсягу газу так і на вартість планового обсягу, починаючи з 20.04.2015 по 07.07.2015;

- пеня нарахована на суму 29 612 070 грн. 14 коп. фактичного обсягу газу 40 118,233 тис. м. куб. за період з 21.04.2015 по 20.06.2015 в сумі 535 451,31 грн. та пеня в сумі 3 700 711, 23 грн. за період з 21.04.2015 року по 20.06.2015, нарахована на суму 36 906 000,00 грн. планової поставки газу за травень 2015 об'ємом 50 000 тис.м.куб., що сумарно становить 4 236 162,54 грн., що не відповідає заявленим позовним вимогам з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 20.08.2015 та періодам нарахування, оскільки пеня нарахована як на вартість фактичного обсягу газу так і на на вартість планового обсягу, починаючи з 20.04.2015 по 07.07.2015 в сумі 4 732 056,99 грн.

- 3 % річних нараховані на суму 36 906 000,00 грн. планової поставки газу за травень 2015 об'ємом 50 000 тис.м.куб. в сумі 185 035, 56 грн. за період з 21.04.2015 року по 20.06.2015 та 3 % річних в сумі 26 772, 56 грн. за період з 21.06.2015 року по 01.07.2015 року, нараховані на суму 29 612 070 грн. 14 коп. фактичного обсягу газу 40 118,233 тис., що сумарно становить 211 808,12 грн., що не відповідає заявленим позовним вимогам з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 20.08.2015 та періодам нарахування, оскільки 3% річних нараховані як на вартість фактичного обсягу газу так і на на вартість планового обсягу, починаючи з 20.04.2015 по 07.07.2015 в сумі 236 602,85 грн.

У вказаних поясненнях від 27.05.2016 позивач не заявляє вимогу про стягнення з відповідача 7% штрафу в сумі 2 583 420 грн.

У постанові Вищого господарського суду України від 29.03.2016 у справі № 918/787/16 зазначено: "заявлена до стягнення позивачем сума вартості послуг з транспортування газу у травні 2015 року в розмірі 29 612 070,14 грн була погашена відповідачем до моменту звернення позивача з позовом, в цій частині колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позовних вимог"; "в частині наслідків розгляду позовних вимог щодо стягнення 4 038 788,80 грн пені, 201 939,43 грн 3% річних, 887 224,66 грн інфляційних втрат, 2 583 420 грн. 7% штрафу скасувтаи, справу в цій частині направити на новий розгляд до господарського суду Рівненської області".

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в сумі основного боргу у розмірі 29 612 070, 14 грн. при новому розгляді справи судом першої інстанції правомірно не розглядалися, оскільки в цій частині позову суд касаційної інстанції у постанові від 29.03.2016 у даній справі погодився із необгрунтованістю їх заявлення, оскільки вони були сплачені позивачу третьою особою у справі до подання позову, а предметом спору є наслідки розгляду позовних вимог щодо стягнення 4 732 056,99 грн. пені, 236 602,85 грн. 3% річних, 959 556,00 грн інфляційних втрат, 2 583 420 грн. 7% штрафу.

З розрахунків позивача вбачається, що штрафні санкції нараховані на суму попередньої оплати вартості послуг з транспортування газу за травень 2015 року в сумі 36 906 000 грн., які нараховані на плановий обєм природного газу в обємі 50 000,00 тис. куб.м. та на суму фактично наданих послуг в розмірі 29 612 070, 14 грн., які нараховані на фактичний обсяг природного газу поставленого в травні в обємі 40 118,233 тис. куб. м.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що подані позивачем пояснення від 26.05.2016 року № 945 (а.с. 1-3, т. 3) по своїй суті є зміною підстав та предмету спору з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Пунктом 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі Постанова) роз'яснено, що ГПК України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК України та зазначені в цій постанові.

Абзацами 1, 3, 4-6 п. 3.12 Постанови пленуму також роз'яснено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової зави, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК України з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК України), відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК Украни порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, початок розгляду справи по суті у справі № 918/787/15 відбувся 17.05.2016, що підтверджується протоколом судового засідання господарського суду Рівненського області від 17.05.2016 (а.с. 237, т. 2) та ухвалою господарського суду Рівненського області від 17.05.2016 (а.с. 238-29, т. 2). Пояснення від 26.05.2016 № 945 подані позивачем до суду першої інстанції 27.07.2015, тобто після початку розгляду справи по суті. Доказів надіслання відповідачу вказаних пояснень позивач суду не подав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що пояснення від 26.05.2016 року № 945 є зміною підстав та предмета спору, оскільки підстави виникнення зобов'язання з попередньої оплати послуг з транспортування газу та зобов'язання з оплати фактично отриманих послуг (за актом від 31.05.2015 року № 05-15-Р-02-ПР/12) різні, в попередній заяві про збільшення вимог від 20.08.2015 року № 921 (т. 1 а.с. 133-137) позивач фактично обраховує штрафні санкції на суму попередньої оплати і заявляє до стягнення 959 556 грн. інфляційних втрат, 4 732 056, 99 грн. пені, 3% річних в сумі 236 602, 85 грн., 7% штрафу в сумі 2 583 420 грн., тоді як у вказаних вище поясненнях від 26.05.2016 року визначає два зобов'язання та відповідальність за їх невиконання, обраховуючи останню на суму попередньої оплати вартості товару, а також окремо на суму вартості фактично наданих послуг, при цьому наводить інші періоди нарахування штрафних санкцій, 3% річних, інфляційних втрат та просить їх стягнути, не обґрунтовуючи правові підстави щодо стягнення 7% штрафу. Крім того пояснення-заява подана в порушення вимог ст.ст. 54, 57 ГПК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "ЛЬВІВТРАНСГАЗ", на те, що, не зважаючи на відсутність проведеної відповідачем попередньої оплати, строк виконання Публічним акціонерним товариством "РІВНЕАЗОТ" його грошового обовязку по сплаті вартості наданих послуг по травню 2015 виник у відповідача за 10 днів до початку відповідного місяця споживання, з огляду на таке.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Слід зазначити, що здійснення попередньої оплати (авансовий платіж) є не окремим зобов'язанням сторони договору. Попередня оплата (аванс) - сума коштів, яка вноситься в рахунок наступних платежів або виплачується в рахунок майбутніх виплат, передбачених законодавчини актами.

Крім того, попередня оплата за своїм змістом може бути здійснена лише до початку виконання свого зустрічного зобов'язання іншою стороною; виконання зобов'язання стороною, яка не скористалася правом, наданим їй частиною третьої статті 538 Цивільного кодексу України не спричиняє фактичної зміни умов договору, в тому числі щодо порядку розрахунків, оскільки кредитор використовує своє право у зустрічному зобов'язанні. В такому разі підлягають застосуванню положення частини четвертої наведеної вище статті, за якими якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією стороною, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Визначення обсягу фактичного виконаного зобов'язання однією зі сторін та, відповідно, змісту зобов'язання іншої сторони, строки здійснення платежів у такому випадку визначаються згідно з умовами укладеного сторонами договору.

Тобто, між сторонами не виникло цивільно-правових відносин з приводу купівлі-продажу (поставки), суд кваліфікує дані правовідносини як такі, що виникли з договору надання послуг.

Таким чином, судом не приймаються посилання скаржника на ст. 693 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі - продажу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 цього Кодексу.

Однак, положення статті 538 Цивільного кодексу України регулюють будь-які зобов'язальні правовідносини.

Судова колегія відзначає, що правовідносини пов'язані із попередньою оплатою регулюється главою 54 "Купівля-Продаж" ЦК України (ст. 693 ЦК України) і застосовуються до договорів купівлі-продажу (поставки), на яку нараховуються проценти, а не 3 % річних, інфляція та пеня. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16.09.2014 у справі № 3-90гс14 та від 21.10.2014 у справі № 3-146гс14, в яких зазначено, що стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором на поставку товару, не вважається грошовим зобовязанням у розумінні ст. 625 ЦК України.

Так як, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № Р-02-ПР/12 від 20.12.2011, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг (про що зазначено в п. 1.1 договору), суд прийшов до висновку, що попередня оплата не є простроченим грошовим зобовязанням (боргом), на який нараховуються пеня, 3 % річних та інфляційні. Нарахування пені в розмірі 886 544,32 грн. за період з 20.04.2015 по 07.07.2015, нараховану на фактичний обсяг газу 40 118,233 тис. м. куб., та пені в розмірі 3 845 512,67 грн., нараховану на плановий об'єм газу 50 000 тис. м.куб., за період з 21.04.2015 по 07.07.2015, що сумарно складає 4 732 056,99 грн.; 3 % річних в розмірі 44 327,22 грн. за період з 21.04.2015 по 07.07.2015, нараховані на плановий об'єм газу 50 000 тис.м.куб., та 192 275,63 грн. за період з 20.04.2015 по 07.07.2015, нараховані на фактичний обсяг газу 40 118,233 тис. м. куб., що сумарно складає 236 602,85 грн.; інфляційних в розмірі 308 090,46 грн. за період з 21.04.2015 по 07.07.2015, нараховані на плановий об'єм газу 50 000 тис. м. куб., та 651 465,54 грн. за період з 21.04.2015 по 07.07.2015, нараховані на фактичний обсяг газу 40 118, 233 тис. м. куб, що сумарно складає 959 556,00 грн., не є наслідком порушення відповідачем грошового зобов'язання за вказаним договором про надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № Р-02-ПР/12 від 20.12.2011. За своєю суттю, передоплата не може розцінюватися як грошове зобов'язання в розумінні ст. 625 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2015 року позивач надав відповідачу послуги по транспортуванню природного газу в розмірі 40 118,233 тис.м.куб. на суму 29 612 070,14 грн., передача-приймання яких підтверджується актом наданих послуг від 31.05.2015 року № 05-15-Р-02-ПР/12, підписаним сторонами без зауважень та скріпленим їх печатками.

02.07.2015 заборгованість за надані послуги в сумі 2 9612 070,14 грн. сплачена Публічному акціонерному товариству Укртрансгаз філії Львівтрансгаз, ОСОБА_4 підприємством Хімік Публічного акціонерного товариства Азот на підставі договору доручення № 05.15, укладеного 29.05.2015 ПАТ Рівнеазот і ОСОБА_4 підприємством Хімік, додатку № 9 до даного договору доручення від 09.06.2015 та довіреності № 742-юв від 10.06.2015, що підтверджується платіжним дорученням № 5685 від 02.07.2015 з підставою платежу: "оплата за послуги з транспортування природного газу у травні 2015 року за договором № Р-02-ПР/12 від 20.12.2011 за ПАТ Рівнеазот згідно з довіреністю № 742-юв від 10.06.2015", вказаний платіж проведений банком (а.с. 47, т.1).

Пунктом 5.5 договору встановлено, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсоткової попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до пункту 3.4 договору акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством. Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (пункт 5.4 договору).

Отже, для стягнення з Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" нарахованих позивачем штрафних санкцій за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 20 грудня 2011 року № Р-02-ПР/12 необхідною умовою є сплата відповідачем остаточних рахунків за даним правочином поза межами порядку та умов проведення розрахунків, встановлених пунктом 5.5 цього договору, тобто нарахування пені в сумі 4 732 056,99 грн. застосовується за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, а не авансового платежу; 3 % річних в сумі 236 602,85 грн. та інфляційні в сумі 959 556,00 грн. застосовуються за несвоєчасне виконання грошового зобовязання - основної заборгованості, а не на авансовий платіж.

У той же час, як було зазначено вище, строки здійснення вищенаведених платежів, зокрема, дата здійснення остаточного розрахунку за надані у звітному місяці послуги, проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг, як це прямо передбачено пунктом 5.5 договору.

Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем не було допущено прострочення виконання взятих на себе грошових зобовязань за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 20 грудня 2011 року № Р-02-ПР/12 по оплаті вартості послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, наданих позивачем у період травень 2015, а тому відсутні правові підстави для стягнення з Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" нарахованих позивачем штрафних санкцій та компенсаційних виплат на суму попередньої оплати відповідача за травень 2015 року так і на суму фактичної поставки газу (травень 2015). Так як періоди нарахування, які зазначає позивач у позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення на суму фактичної поставки газу за травень 2015, починаються з 20.04.2015, тобто коли фактичної поставки газу за травень 2015 в об'ємі 40 118,233 тис. куб. м. не відбулося. Таким чином, також відсутні правові підстави, починаючи з 20.04.2015, нараховувати 3% річних, інфляційні та пеню, оскільки фактично послуга з транспортування природного газу магістральними трубопроводами відбулася 31.05.2015, що підтверджується підписаним в двосторонньому порядку актом, а не 20.04.2015, оплата за надані послуги відбулася 02.07.2015. В той час як періоди нарахування 3% річних, інфляційних та пені здійснена на суму як планової так і фактичної поставки газу за травень 2015 починається з 20.04.2015 по 07.07.2015.

Отже, нарахування заявлених до стягнення з відповідача штрафних санкцій, нарахованих у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 20 грудня 2011 року № Р-02-ПР/12, зокрема, 3 % річних в сумі 236 602,85 грн. та інфляційні в сумі 959 556,00 грн. та пені в сумі 4 732 056,99 грн., нарахованих як на авансові платежі (попередню оплату) у даний період, що проводилося на суму авансового платежу (попередню оплату) щодо надання послуг з транспортування природного газу так і на фактичну суму поставленого газу за період травень 2015, є необґрунтованими і не відповідають законодавству, що регулює правовідносини в сфері надання послуг та умовам договору з надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 20 грудня 2011 року № Р-02-ПР/12.

Окрім того, позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 231 ГК України просить суд стягнути з відповідача 2 583 420,00 7% штрафу, обрахованого виходячи з вартості планового обсягу газу в розмірі 36 906 000,00 грн. та фактичного обсягу газу в сумі 29 612 070,14 грн.

Суд апеляційної інстанції вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Одним із видів господарських санкцій, згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг), за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, зазначеною нормою встановлена підвищена відповідальність за певні порушення певних господарських зобов'язань за участю певних суб'єктів, зокрема, щодо нарахування 7% штрафу ця норма встановлює відповідальність за порушення не грошового зобов'язання, а за прострочення поставки товарів, виконання робіт, надання послуг, оскільки в якості підстави для такого нарахування є не сума грошового зобов'язання, з якого допущено прострочення оплати, а виключно вартість товарів (робіт, послуг), з поставки яких (товарів, робіт, послуг, а не вартості) допущено прострочення.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 №14 господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2 583 420,00 грн. штрафу в розмірі 7%, обрахованого виходячи з вартості планового обсягу газу 50000 тис.м.куб. в розмірі 36 906 000,00 грн. та фактичний обсяг газу 40 118,233 тис. м. куб. в розмірі 29 612 070,14 грн., на підставі абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, оскільки вказана норма застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та обставинами справи.

Враховуючи вищевикладене, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Рівненської області від 27.05.2016 у справі № 918/787/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

3. Справу № 918/787/16 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Олексюк Г.Є.