УХВАЛА

12.09.2016Справа № 910/12919/16
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ВУСО"

про стягнення 5 231,06 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Горбунова Г.М., за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» (далі - відповідач) про стягнення страхового відшкодування в розмірі 5 231,06 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2016 порушено провадження у справі № 910/12919/16 та призначено до розгляду на 01.08.2016.

26.07.2016 від позивача через відділ діловодства суду надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

28.07.2016 через відділ діловодства суду від МТСБУ надійшла витребувана судом інформація.

У судовому засіданні 01.08.2016 представник відповідача проти позову заперечив, а також подав відзив на позовну заяву, в якому наголосив на тому, що позивачем до позовної заяви не додано повного тексту договору добровільного страхування, а також копію рахунку СТО на підставі якого здійснено розрахунок страхового відшкодування та проведено виплату. Крім того, відповідач зазначив, що в досудовому порядку Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до нього не зверталося, а тому і момент виконання Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «ВУСО» свого зобов'язання не настав.

Також у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про витребування доказів у позивача, а саме: належним чином засвідченої копії договору комплексного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться, серія RZ №003438 від 08.09.2015; фотографій пошкодженого транспортного засобу.

Позивач в засідання господарського суду 01.08.2016 своїх представників не направив, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Розглянувши в судовому засіданні клопотання відповідача про витребування доказів, суд задовольнив його.

Враховуючи необхідність витребування доказів, а також неявку представника позивача в судове засідання 01.08.2016, господарський суд відклав розгляд справи на 12.09.2016.

19.08.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

30.08.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано заяву про припинення провадження у справі.

У судове засідання 12.09.2016 представник позивача не з'явився.

Представник відповідача у судове засіданні 12.09.2016 з'явився та надав усні пояснення по суті спору.

Заслухавши у судовому засіданні 12.09.2016 пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність припинення провадження у справі № 910/12919/16, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідачем було повністю погашено заборгованість перед позивачем, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 13802 від 22.08.2016 на суму 5 231,06 грн.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність предмету спору у справі № 910/12919/16, у зв'язку зі сплатою відповідачем заборгованості на користь позивача в належному розмірі, а тому провадження у справі № 910/12919/16 підлягає припиненню.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 ГПК України про припинення провадження у справі судом виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно з ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

При цьому суд зазначає, що згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Судом встановлено, що позивач не звертався до відповідача ані з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ані з повідомленням відповідача про перехід права вимоги щодо виплати страхового відшкодування до позивача.

Разом з тим суд зазначає, що позивач отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не був зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Крім того, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року N 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі № 3-165гс14.

Таким чином, право особи є порушеним з моменту завдання їй шкоди внаслідок ДТП та відповідно з цього моменту у особи виникає право на судовий захист порушеного права. Так само, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування майна, переходить право вимоги матеріального відшкодування до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, тобто на момент переходу прав уже наявне порушене право, яке дозволяє особі звертатись безпосередньо до суду за його захистом.

Однак, з огляду на те, що на правовідносини, які склались між сторонами, поширюються норми Цивільного кодексу України щодо заміни сторони у зобов'язанні, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 517 Цивільного кодексу України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Суд дійшов висновку, що у зв'язку з тим, що позивач не звертався до відповідача з повідомленням про перехід до позивача прав кредитора щодо отримання відшкодування шкоди, тобто не надав боржнику (відповідачу) доказів переходу до позивача прав кредитора у зобов'язанні, відповідач був позбавлений можливості дізнатись про наявність у нього обов'язку здійснити відшкодування саме на користь позивача, у зв'язку з чим спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій позивача, який не вжив своєчасно заходів щодо повідомлення відповідача про перехід до нього прав вимоги та не надав відповідачу можливості виконати свій обов'язок до звернення позивача до суду.

Отже, суд зазначає про відсутність у позивача обов'язку попереднього звернення до відповідача з метою досудового врегулювання спору, однак суд зауважує, що до моменту повідомлення відповідача про заміну кредитора у зобов'язанні він має право не виконувати свій обов'язок на користь позивача. З огляду на те, що про відповідний перехід права вимоги відповідач дізнався лише з позовної заяви (при цьому процесуальна форма вимоги у вигляді позову жодним чином не впливає на сам матеріальний обов'язок, який виник раніше, і відповідно раніше виникло і порушене право), спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій позивача, який не вжив своєчасно заходів щодо направлення відповідачу повідомлення про заміну кредитора, а отже і не надав відповідачу можливості виконати свій обов'язок добровільно до звернення позивача до суду.

Підсумовуючи викладене, суд акцентує увагу на факт наявності порушеного права та відсутності у позивача обов'язку використовувати будь-які досудові засоби врегулювання спору, та водночас зазначає, що бездіяльність позивача (по суті, зловживання процесуальними правами) є підставою для застосування процесуальної санкції, яка передбачена ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, та покладення судового збору на позивача як сторону винну у виникненні спору.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Провадження у справі № 910/12919/16 за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ВУСО" про стягнення 5 231,06 грн. припинити.

Суддя О.А. Грєхова