РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2016Справа №910/12428/16
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд»
до про Головного управління Національної поліції у м. Києві стягнення заборгованості у розмірі 307 833 грн. 97 коп.
Представники:

від Позивача: Кириченко М.В. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Ангеліс Н.О. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 307 833 грн. 97 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 22.12.2015 року між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Орендодавець), Лінійним управлінням в метрополітені (Орендар) та Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (Підприємство - балансоутримувач) було укладено Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №730-1, відповідно до умов якого Орендодавець на підставі протоколу засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 13.10.2015 р. №47 передав, а Орендар прийняв в оренду нерухоме майно (нежилий будинок), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: вул. Ярославська, 20 літ. З для розміщення бюджетної установи, яка утримується за рахунок державного бюджету. Додатковою угодою від 31.03.2016 року до Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №730-1 від 22.12.2015 року Лінійне управління в метрополітені (Первинний орендар) передав, а Головне управління Національної поліції у м. Києві (Новий орендар) прийняв на себе у повному обсязі права за зобов'язаннями Первинного орендаря за Договором. Як зазначає Позивач, Відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати орендних платежів за період з 01.03.2016 р. по 30.06.2016 р. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість по орендній платі у розмірі 268 476 грн. 06 коп. перед Позивачем. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві 3% річних у розмірі 1 662 грн. 00 коп., інфляційні у розмірі 7 885 грн. 18 коп., пеню у розмірі 21 756 грн. 45 коп. та штраф у розмірі 8 054 грн. 28 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.07.2016 року порушено провадження у справі № 910/12428/16, судове засідання призначено на 20.07.2016 року.

20.07.2016 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представник позивача подав довідку про відсутність аналогічного спору на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 08.07.2016 року. Представник відповідача вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 08.07.2016 року не виконав.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) сторін надати докази на підтвердження здійснення часткової оплати Головним управлінням Національної поліції у м. Києві за Договором про передачу майна територіальної громади №730-1 від 22.12.2015 року;

2) Позивача надати інформацію з посиланням на належні докази щодо того, хто знаходиться в приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Ярославська, 20 літ. 3.

3) Відповідача надати докази на підтвердження погашення заборгованості у розмірі 276 361,24 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.07.2016 року відкладено розгляд справи на 07.09.2016 року, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

02.09.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

07.09.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли заперечення на відзив Відповідача.

07.09.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи виписки по рахунку Позивача.

В судовому засіданні 07 вересня 2016 року представник Позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав позовні вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 07 вересня 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

22.12.2015 року між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Орендодавець), Лінійним управлінням в метрополітені (Орендар) та Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (Підприємство - балансоутримувач) було укладено Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №730-1, відповідно до умов якого Орендодавець на підставі протоколу засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 13.10.2015 р. №47 передав, а Орендар прийняв в оренду нерухоме майно (нежилий будинок), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: вул. Ярославська, 20 літ. З для розміщення бюджетної установи, яка утримується за рахунок державного бюджету.

Відповідно до п.2.1 Договору об'єктом оренди є нежитлова будівля, загальною площею 1135 кв.м., в тому числі: 1 поверх - 430,80 кв.м., 2 поверх - 442,50 кв.м., підвал - 261,70 кв.м. згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід'ємну частину цього Договору.

Згідно з п.3.1 Договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади м. Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 року №415/1280 і п.11 цього рішення та згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною цього Договору, становить за базовий місяць розрахунку жовтень 2015 р. 60 993 грн. 51 коп. і діє з 15.07.2016 р. до 21.12.2016 р.; згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною цього Договору, становить за базовий місяць розрахунку жовтень 2015 р. 30 496 грн. 76 коп. і діє з 22.12.2015 р. до 14.07.2016 р.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. (п.3.2 Договору)

Відповідно до п.3.6 Договору орендна плата сплачується Орендарем на рахунок Підприємства - балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання - передачі.

Згідно з п.3.7 Договору орендна плата сплачується Орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності Орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та інших платежів на користь Підприємства - балансоутримувача, Орендар сплачує на користь Підприємства - балансоутримувача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних та інших платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж 3 місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Цей Договір є укладеним з моменту його підписання його сторонами і діє з 22.12.2015 до 21.12.2016 р. (п.9.1 Договору)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №730-1 від 22.12.2015 року Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв в оренду нерухоме майно (нежилий будинок), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: вул. Ярославська, 20 літ. З, загальною площею 1135 кв.м., що підтверджується Актом приймання - передачі нежитлових приміщень на вул. Ярославській, 20 літ. З від 22.12.2015 року.

Додатковою угодою №1 від 31.03.2016 року до Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №730-1 від 22.12.2015 року Лінійне управління в метрополітені (Первинний орендар) за згодою Орендодавця і Підприємства - балансоутримувача передав, а Головне управління Національної поліції у м. Києві (Новий орендар) прийняв на себе у повному обсязі права та зобов'язання Первинного орендаря за Договором та став його стороною (орендарем) у зобов'язаннях з Орендодавцем і Підприємством - балансоутримувачем щодо оренди нежитлової будівлі загальною площею 1135 кв.м., що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та знаходиться за адресою: вул. Ярославська, 20 літ. З.

Відповідно до п.1.3 Додаткової угоди вона набуває чинності з моменту її підписання, проте її умови застосовуються з 01.01.2016 р. та Новий орендар повністю та безумовно бере на себе невиконані до моменту укладення цієї Додаткової угоди зобов'язання (у т.ч. грошові), які виникли за Договором у Первинного орендаря перед Орендодавцем і Підприємством - балансоутримувачем.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати орендних платежів за період з 01.03.2016 р. по 30.06.2016 р. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість по орендній платі у розмірі 268 476 грн. 06 коп. перед Позивачем. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві 3% річних у розмірі 1 662 грн. 00 коп., інфляційні у розмірі 7 885 грн. 18 коп., пеню у розмірі 21 756 грн. 45 коп. та штраф у розмірі 8 054 грн. 28 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №730-1 від 22.12.2015 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 5 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №730-1 від 22.12.2015 року Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв в оренду нерухоме майно (нежилий будинок), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: вул. Ярославська, 20 літ. З, загальною площею 1135 кв.м., що підтверджується Актом приймання - передачі нежитлових приміщень на вул. Ярославській, 20 літ. З від 22.12.2015 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Додатковою угодою №1 від 31.03.2016 року до Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №730-1 від 22.12.2015 року Лінійне управління в метрополітені (Первинний орендар) за згодою Орендодавця і Підприємства - балансоутримувача передав, а Головне управління Національної поліції у м. Києві (Новий орендар) прийняв на себе у повному обсязі права та зобов'язання Первинного орендаря за Договором та став його стороною (орендарем) у зобов'язаннях з Орендодавцем і Підприємством - балансоутримувачем щодо оренди нежитлової будівлі загальною площею 1135 кв.м., що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та знаходиться за адресою: вул. Ярославська, 20 літ. З.

Відповідно до п.1.3 Додаткової угоди вона набуває чинності з моменту її підписання, проте її умови застосовуються з 01.01.2016 р. та Новий орендар повністю та безумовно бере на себе невиконані до моменту укладення цієї Додаткової угоди зобов'язання (у т.ч. грошові), які виникли за Договором у Первинного орендаря перед Орендодавцем і Підприємством - балансоутримувачем.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву, Відповідач зазначав, що Додаткова угода №1 від 31.03.2016 року до Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №730-1 від 22.12.2015 року не є окремим договором оренди і за своїм змістом не містить всіх необхідних істотних умов, передбачених ч.1 ст. 284 господарського кодексу України, а лише вносить зміни і доповнення до договору оренди №730-1 від 22.12.2015 року.

Відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Суд звертає увагу, що Додаткова угода №1 від 31.03.2016 року фактично є зміною умов Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №730-1 від 22.12.2015 року в частині заміни Орендаря, а тому не повинна містити всіх істотних умов договору оренди, як об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу, оскільки такі істотні умови викладені в самому Договорі про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №730-1 від 22.12.2015 року.

Крім того, Суд зазначає, що Відповідачем вчинялися дії, що свідчать про схвалення юридичною особою правочину у вигляді здійснення сплати орендних платежів на виконання умов Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №730-1 від 22.12.2015 року, що підтверджується випискою по рахунку Позивача за 30.03.2016 року із зазначенням призначення платежу: «метрополітен Ярославська, 20, дог оренди 730-1 від 22.12.2015».

Враховуючи вищевикладене, Суд не приймає до уваги доводи Відповідача щодо недійсності Додаткової угоди №1 від 31.03.2016 року, а тому також не заслуговують на увагу заперечення Відповідача стосовно непередачі за актом приймання - передачі Головному управлінню Національної поліції у м. Києві об'єкта оренди.

Судом розглянуті та відхилені заперечення Відповідача щодо відсутності досудового врегулювання спору з боку Позивача, оскільки відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України сторони застосовують заходи досудового врегулювання господарського спору за домовленістю між собою.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Згідно з п.3.1 Договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади м. Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 року №415/1280 і п.11 цього рішення та згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною цього Договору, становить за базовий місяць розрахунку жовтень 2015 р. 60 993 грн. 51 коп. і діє з 15.07.2016 р. до 21.12.2016 р.; згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною цього Договору, становить за базовий місяць розрахунку жовтень 2015 р. 30 496 грн. 76 коп. і діє з 22.12.2015 р. до 14.07.2016 р.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. (п.3.2 Договору)

Відповідно до п.3.6 Договору орендна плата сплачується Орендарем на рахунок Підприємства - балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання - передачі.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №730-1 від 22.12.2015 року Головним управлінням Національної поліції у м. Києві було сплачено Комунальному підприємству з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» лише 80 грн. 28 коп., що підтверджується випискою по рахунку Позивача за 30.03.2016 року.

Суд зазначає, що заборгованість Головного управління Національної поліції у м. Києві перед Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» за Договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №730-1 від 22.12.2015 року за період з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року становить 268 476 грн. 06 коп., що підтверджується детальним розрахунком заборгованості станом на 30.06.2016 року.

Однак, Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем заборгованості перед Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» по орендній платі у розмірі 268 476 грн. 06 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату по орендній платі в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 268 476 грн. 06 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача 3% річних за загальний період прострочки з 16.03.2016 року по 30.06.2016 року у розмірі 1 662 грн. 00 коп. та інфляційні у розмірі 7 885 грн. 18 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем оплати по орендній платі за загальний період прострочки з 16.03.2016 р. по 30.06.2016 р. у розмірі 1 662 грн. 00 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до вимог статті 83 Господарського процесуального кодекс України суд позбавлений можливості самостійно виходити за межі заявлених позвоних вимог.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов»язання в зв»язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий Позивачем, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних за загальний період з 16.03.2016 р. по 30.06.2016 р. підлягають частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача з огляду на наступне.

Листом Верховного Суду України від 03.04.97 р. № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Суд зазначає, що інфляція є девальвацією грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, що збільшує суму основного боргу, який повинен існувати протягом місячного періоду прострочки виконання відповідачем його грошового зобов»язання, проте, Позивач при розрахунку інфляційних не врахував, що одночасно з інфляцією може мати місце і дефляція, тобто зменшення, яка також має бути врахована при розрахунку даної вимоги, наданої до суду, оскільки позивачем заявлені в позові вимоги про застосування до відповідача норм ст. 625 Цивільного кодексу України не за визначений окремий місяць прострочки в цілому, а за період прострочки виконання відповідачем його договірного грошового зобов»язання за певний період часу з моменту виникнення прострочки до моменту фактичної оплати. Також, Позивач не врахував, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). В даному випадку зобов'язання Відповідача зі сплати орендної плати за травень 2016 року виникло з 17.05.2016 року, а не з 16.05.2016 року, як помилково вважає Позивач.

Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню інфляційні у розмірі 4 424 грн. 79 коп. за загальний період прострочки з 16.03.2016 року по 30.06.2016 року.

Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню по орендній платі за загальний період прострочки з 16.03.2016 р. по 30.06.2016 р. у розмірі 21 756 грн. 45 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та інших платежів на користь Підприємства - балансоутримувача, Орендар сплачує на користь Підприємства - балансоутримувача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних та інших платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання за період з 16.03.2016 р. по 30.06.2016 р. у розмірі 21 756 грн. 45 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача. Так, Позивач не врахував, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). В даному випадку зобов'язання Відповідача зі сплати орендної плати за травень 2016 року виникло з 17.05.2016 року, а не з 16.05.2016 року, як помилково вважає Позивач. Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня в розмірі 21 470 грн. 75 коп. за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 16.03.2016 року по 30.06.2016 року.

Також Позивачем заявлена вимога про стягнення з Відповідача штрафу відповідно до п.6.2 Договору у розмірі 8 054 грн. 28 коп.

Відповідно до п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України у постановах від 27.04.2012р. № 06/5026/1052/2011, Суд вважає правомірним застосування до відповідача одночасно штрафу та пені.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України пеня та штраф є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У зв»язку з чим, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що не суперечить положенням ст. 61 Конституції України і відповідає встановленій статтею 627 Цивільного кодексу України свободі договору, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п.6.2 Договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж 3 місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

За таких підстав, Суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з Відповідача штрафу на підставі п.6.2 Договору в розмірі 8 054 грн. 28 коп.

Таким чином, з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 268 476 грн. 06 коп., 3% річних у розмірі 1 662 грн. 00 коп., інфляційні у розмірі 4 424 грн. 79 коп., пеня у розмірі 21 470 грн. 75 коп. та штраф у розмірі 8 054 грн. 28 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві (01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок 15, Ідентифікаційний код юридичної особи 40108583) на користь Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (04071, м.Київ, ВУЛИЦЯ ОБОЛОНСЬКА, будинок 34, Ідентифікаційний код юридичної особи 31454734) заборгованість у розмірі 268 476 (двісті шістдесят вісім тисяч чотириста сімдесят шість) грн. 06 (шість) коп., 3% річних у розмірі 1 662 (одна тисяча шістсот шістдесят дві) грн. 00 коп., інфляційні у розмірі 4 424 (чотири тисячі чотириста двадцять чотири) грн. 79 (сімдесят дев'ять) коп., пеню у розмірі 21 470 (двадцять одна тисяча чотириста сімдесят) грн. 75 (сімдесят п'ять) коп., штраф у розмірі 8 054 (вісім тисяч п'ятдесят чотири) грн. 28 (двадцять вісім) коп. та судовий збір у розмірі 4 561 (чотири тисячі п'ятсот шістдесят одна) грн. 32 (тридцять дві) коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 09 вересня 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин