РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2016Справа №910/11565/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ"
до Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва"
простягнення 246 338,35 грн.
суддя Андреїшина І.О.

Представники:

від позивача Гогітідзе В.Ф. за довіреністю № 09/1328 від 19.07.2016
від відповідача не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" до Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" про стягнення 246 338,35 грн., у тому числі 153 759,63 грн. основного боргу 59 057,44 грн. інфляційної складової боргу, 6 158,39 грн. 3% річних та 27 362,89 грн. пені, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 440013 від 01.10.2014 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2016 за даною позовною заявою порушено провадження у справі № 910/11565/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 27.07.2016, зобов'язано сторін надати певні документи.

Позивач уповноважених представників до судового засідання не направив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Через відділ діловодства суду 22.07.2016 від відповідача надійшло клопотання про долучення документів на виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача у судовому засіданні 27.07.2016 заперечив проти розгляду справи без участі представника позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 відкладено розгляд справи до 22.08.2016, у зв'язку з неявкою представника позивача у призначене судове засідання та не виконанням позивачем вимог ухвали суду.

Через відділ діловодства суду 27.07.2016 та 22.08.2016 від позивача надійшли клопотання про долучення документів на виконання вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 22.08.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, разом з тим, подав клопотання про продовження строку розгляду спору.

Розглянувши клопотання представника позивача про продовження строку розгляду спору, суд його задовольнив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 продовжено строк розгляду справи до 07.09.2016, у зв'язку з неявкою представника відповідача у призначене судове засідання та для дослідження доказів у справі.

Представник позивача у судовому засіданні 07.09.2016 надав суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, надав пояснення по суті спору.

Відповідач уповноважених представників до судового засідання не направив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.

У судовому засіданні 07.09.2016 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" (Енергопостачальна організація) та Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" (покупець) 01.10.2014 року було укладено договір про постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 440013 (надалі - договір), відповідно до умов якого «Енергопостачальна організація» зобов'язується виробляти, систематично поставляти та передавати у власність «Покупцю» теплову енергію у вигляді гарячої води (надалі «товар» або «теплоносій», «теплова енергія») у період з 01.10.2014 по 30.09.2015 у кількості 366,847 Гкал, з максимальним тепловим навантаженням 0,186 Гкал/год, в а) опалення 0,186 Гкал/год. (п.1.1. договору), а «Покупець» зобов'язується прийняти «Товар» та своєчасно здійснити оплату за нього на умовах даного «Договору» (п.1.2. договору).

Розділами 2 - 9 договору сторони узгодили умови і порядок поставки, обов'язки та права енергопостачальної організації та покупця, облік теплової енергії, розрахунки за теплову енергію та відповідальність сторін тощо.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що цей договір укладений на термін з 01.10.2014 р. по 30.09.2015 р. і вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо жодна зі сторін даного договору не заявить іншій стороні протилежне не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору. В частині розрахунків дія договору триває до повного їх завершення.

За умовами п.10.4 договору він може бути припинений за спільною письмовою згодою сторін, при умові відсутності заборгованості.

Вказаний договір підписаний представниками сторін та скріплений печатками покупця та енергопостачальної організації.

Окрім того, сторонами узгоджені та підписані додатки №№ 1 - 4 до договору, які є його невід'ємною частиною, а саме схема абонентської теплотраси, яка знаходиться на балансі покупця, обсяг поставки теплової енергії у вигляді гарячої води на опалювальний сезон 2014-2015рр., тарифи, анкетні дані покупця тощо.

Також сторонами була укладена додаткова угода до договору № 440013 на постачання теплової енергії у гарячій воді щодо уточнення статусу платника податку на прибуток покупця та енергопостачальної організації.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором енергопостачання, який підпадає під правове регулювання параграфу § 5 глави 54 Цивільного кодексу України та § 3 глави 30 Господарського кодексу України.

Окрім того, суд зазначає, що відносини між позивачем та відповідачем регулюються спеціальним законодавством у сфері енергопостачання, а саме Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 р. (далі - Закон), Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007р. (далі - Правила).

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно приписів ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами першою і другою статті 275 та частиною шостою статті 276 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія є товарною продукцією, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських та технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Теплогенеруюча організація визначена приписами вказаної статті закону як суб'єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію; теплопостачальна організація - суб'єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Споживачем теплової енергії є юридична або фізична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. За частиною 5 статті 19 наведеного Закону споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Частиною 4 статті 19 та статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу, своєчасне укладення якого з теплопостачальною організацією є основним обов'язком споживача теплової енергії.

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначені Правилами, відповідно до п. 3 яких споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

При цьому пунктом 4 Правил визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору поставка товару здійснюється енергопостачальною організацією на межу балансової належності, визначену у додатку №1 до договору. Подача теплової енергії покупцю та заповнення систем теплоспоживання покупця теплоносієм здійснюється виключно на підставі нарядів встановленої форми, що виписуються енергопостачальною організацією.

Облік спожитої теплової енергії виконується по приладам обліку, що встановлені на межі балансової належності покупця та енергопостачальної організації у відповідності до чинного законодавства (п.5.1 договору).

Відповідно до додатку №3а до договору (довідка "Дані по будинках (спорудах) КП "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва"), копія якого міститься в матеріалах справи, вбачається, що опалення і гаряче водопостачання будинку за адресою: м. Київ, вул. Рогозівська, 4/16 (№ особового рахунку 440013) здійснюється від теплових мереж Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ".

Відповідно до статті 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Розрахунки з покупцем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, по групах споживачів, що затверджені розпорядженнями (рішеннями) Київської міської держадміністрації, а також органами місцевого самоврядування, актами інших органів, що затверджують (погоджують, встановлюють) тарифи на теплову енергію для енергопостачальної організації за кожну відпущену Гігакалорію (грн./1 Гкал). Тарифи можуть змінюватись у зв'язку зі змінами розмірів складових складових калькуляцій собівартості теплової енергії (ціна паливо тощо), також в інших випадках, передбачених діючими законодавством та нормативними актами. У разі зміни тарифів на теплову енергію сторони здійснюю розрахунки за новими тарифами, з дня їх введення в дію згідно умов даного договору (п. 6.1 Договору).

Згідно додатку № 4 до договору тарифи на теплову енергію у вигляді гарячої води для споживачів теплової енергії станом на 01.10.14 р. за 1 Гігакалорію складають без урахування ПДВ опалення - 359,42 грн./Гкал.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що покупець сплачує енергопостачальній організації: за кожну прийняту Гкал теплової енергії; за теплові втрати; за заповнення мережною водою теплових мереж та місцевих систем теплопостачання; за забруднення зворотньої мережної води.

Відповідно до п.6.4 договору всі розрахунки по цьому договору виконуються на підставі рахунків, які покупець отримує від енергопостачальної організації, виключно у грошовій формі за винятком випадків, передбачених чинним законодавством України.

Згідно п.6.5 договору покупець щомісяця з 07 по 14 число отримує в енергопостачальній організації оформлені бланки актів приймання-передачі товарної продукції, актів звірки розрахунків за прийняту теплову енергію на початок розрахункового періоду, табуляграми та рахунок-фактури на сплату теплової енергії з урахування недоплати або переплати за попередні періоди. По одному примірнику підписаних актів звірки та приймання-передачі товарної продукції покупець повертає в енергопостачальну організацію не пізніше 15 числа поточного місяця. В разі непідписання або неповернення вчасно акту звіряння цей документ вважається прийнятим в редакції енергопостачальної організації.

Окрім того, як погоджено сторонами в п.6.8 договору в разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, покупець зобов'язаний у 10-денний термін з часу отримання платіжних документів (але не пізніше 25 числа поточного місяця - наступного за звітним) письмово повідомити про це енергопостачальну організацію та протягом цього ж строку направити свого представника з обґрунтовуючи ми документами для проведення звіряння та підписання відповідного акту. В іншому випадку відмова покупця сплатити виставлений рахунок енергопостачальної організації вважатиметься безпідставною.

Покупець самостійно сплачує за прийняту теплову енергію згідно з отриманим рахунком-фактурою не пізніше 25 числа поточного місяця, в тому числі теплову енергію, яка використана субабонентами покупця (п.6.6 договору).

Загальна сума договору складається із суми планової вартості обсягів місячних поставок теплової енергії протягом вказаного у п.10.1 строку дії договору та складає 140 389,52 грн. (п.6.9 договору).

Судом встановлено за матеріалам справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, що на виконання умов вищезазначеного договору та додатків до нього за період з 01.10.2014 р. по 01.04.2015 р. позивачем здійснено постачання відповідачу теплової енергії у вигляді гарячої води на загальну суму 173 759,63 грн., обсяг якої підтверджується наданими позивачем копіями особистих карток (табуляграм) за договором та актів приймання-передавання товарної продукції за спірний період.

Як вбачається із матеріалів справи, заперечень щодо факту отримання та обсягів поставленої позивачем теплової енергії за спірний період з боку відповідача до суду не надходило, докази пред'явлення відповідачем претензій щодо якості, обсягів та термінів постачання теплової енергії у гарячій воді, докази опротестування даних, зазначених в облікових картках (табуляграмах) та розрахункових документах за період з 01.10.14 р. по 01.04.15 р., а також будь-які заперечення щодо повного та належного виконання ТОВ "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" умов договору з боку відповідача відсутні.

При цьому, враховуючи положення п. 6.5 договору щодо визначеного сторонами порядку отримання табуляграм фактичного споживання теплової енергії за попередній період, можливість посилання на відсутність (неодержання) вказаних документів як на підставу невиконання зобов'язань зі своєчасної та повної оплати теплової енергії, в обсязі, який фактично був спожитий у спірний період, у відповідача відсутня.

За таких обставин, судом встановлено, що позивачем виконано прийняті на себе зобов'язання з постачання теплової енергії, обумовлені договором, а відповідачем, у свою чергу, прийнято та спожито теплову енергію без будь - яких зауважень.

Разом з тим, як встановлено судом згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, покупцем поставлену на підставі спірного договору в спірний період теплову енергію оплачено не було, заборгованість за спожиту теплову енергію складає на 01.06.2016 складає 153 759,63 грн.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГКУ кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, свої зобов'язання щодо оплати у встановлений термін спожитого обсягу теплової енергії в сумі 153 759,63 грн., всупереч вимогам законодавства, а також умовам договору, відповідач не виконав, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію в зазначеному вище розмірі, яку позивач просить стягнути в позовній заяві.

Разом з тим, відповідач, заперечуючи проти позову зазначив, що у зв'язку з набранням чинності з 26.04.2014 р. Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" № 1198-18 від 10.04.14 р. у Комунального підприємства "Керуючи дирекція Дніпровського району м. Києва", починаючи з 26.04.2014 р. відсутні правові підстави надавати житлово-комунальні послуги, а у позивача - вимагати у відповідача оплати за їх споживання.

Отже, на думку відповідача, прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" та набрання ним чинності є саме тією обставиною, яка є підставою для припинення зобов'язання.

Вказані твердження відповідача відхиляються судом, оскільки прийняття змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 26.04.2014 року не передбачає автоматичного розірвання договорів у сферах теплопостачання та надання житлово - комунальних послуг, які діяли до прийняття цього закону. Даний Закон лише визначає, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Окрім того, зазначені зміни до закону не встановлюють строків, порядку оформлення відносин суб'єктів, які здійснюють діяльність у сфері комунальних послуг.

Також, оскільки стороною спірного договору, на яку покладено обов'язок по оплаті вартості спожитої теплової енергії, є відповідач, то і спірна заборгованість за договором є заборгованістю саме відповідача перед позивачем. До того ж припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати наданих послуг, приймаючи до уваги також підтвердження факту надання таких послуг матеріалами справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України у справі № 910/14306/15 від 16.12.15 р.

Суд зазначає, що Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.06.2013 № 335 закріплено з 02.09.2013 на праві господарського відання за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" об'єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації та елементи зовнішнього благоустрою згідно з додатками № 1, 2, 3.

Як свідчить акт прийняття-передачі основних засобів від 30.10.13 р., копія якого наявна в матеріалах справи, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва передало, а Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" прийняло на баланс , зокрема, і нежитловий фонд.

Поряд із цим судом критично оцінюються заперечення відповідача проти позовних вимог, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо відсутності у нього обов'язку сплачувати за поставлену позивачем теплову енергію у гарячій воді за період з 01.10.2014 р. по 01.04.2015 р. у зв'язку з тим, що Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.02.2015 р. №61 було закріплено з 16.02.2015 р. за КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" об'єкти житлового і нежитлового фонду територіальної громади м. Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації та елементи зовнішнього благоустрою.

Суд зазначає, що акти приймання - передачі на баланс житлового фонду можуть свідчити лише про передачу об'єктів та не свідчать про автоматичне припинення зобов'язань відповідача за спірним договором.

Окрім того станом на день вирішення спору 24.06.2016 розподільчого балансу та акту приймання - передавання об'єктів (житлових та нежитлових будівель) з балансу відповідача на баланс КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" сторонами суду не надано.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 110 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

При цьому, як встановлено судом, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про перебування юридичної особи - відповідача в процесі припинення з 23.12.15 р.

Поряд із цим суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Частиною 6 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються.

Однак, згідно з відомостями із цього Єдиного державного реєстру, останній не містить дати державної реєстрації відповідних змін. А тому, на дату винесення судом рішення КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва не може вважатися правонаступником КП "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" у спірних зобов'язальних правовідносинах.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань за Договором у встановлений строк, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості за поставлену теплову енергію відповідач суду не представив, тому вимога позивача про стягнення з Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" заборгованості за поставлену теплову енергію підлягає задоволенню у розмірі 153 759,63 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 27 362,89 грн., інфляційну складову боргу в сумі 59 057,44 грн. та 3 % річних в сумі 6 158,39 грн.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 611 та 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Згідно п.1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова № 14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з пунктом 9.2 договору в разі несплати покупцем за прийняту теплову енергію у встановлені строки енергопостачальна організація нараховує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день до моменту погашення.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем в додатках до позовної заяви, ним було нараховано пеню на заборгованість, що виникла в період з січня 2015 по червень 2015, проте позивачем невірно нараховано пеню за цей період.

Так, відповідно до п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" приписом ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Судом здійснено перерахунок пені за договором № 440013 від 01.10.2014, яка нарахована на заборгованість, що виникла в період з січня 2015 по червень 2015, з урахуванням визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та строку, визначеного п. 6.6 договору:

Місяць, за який виник боргСума боргу (грн)Період нарахування пеніКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
листопад 201412 342,1001.01.2015-31.01.20153114.0000 %0.077 %293,50
грудень 201429 785,0801.02.2015-28.02.20152814.0000 %0.077 %837,24
січень 201531 124,3201.03.2015-31.03.20153119.5000 %0.107 %1 514,43
лютий 201534 566,0601.04.2015-30.04.20153019.5000 %0.107 %1 704,63
березень 201536 179,5801.05.2015-31.05.20153130.0000 %0.164 %1 843,67
квітень 20159 762,4901.06.2015-30.06.20153030.0000 %0.164 %481,43

Всього 6 674,90 грн.

Таким чином, за перерахунком суду з відповідача підлягає стягненню 6 674,90 грн. пені, тому у позовних вимогах про стягнення пені в сумі 20 687,99 слід відмовити.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства та умови укладеного сторонами правочину, вимоги про стягнення інфляційної складової суми боргу та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми 3 % річних, суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок є арифметично вірним та обґрунтованим, отже, на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних у сумі 6 158,39 грн.

За перерахунком суду, розмір інфляційних нарахувань в межах визначеного позивачем періоду є більшим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем. Проте, виходячи з того, що збільшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, яким позивач не скористався, суд не вправі самостійно збільшувати розмір позовних вимог, зокрема, в частині втрат від інфляції, тому позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату поставленої теплової енергії підлягають задоволенню в сумах, нарахованих позивачем, а саме в розмірі 59 057,44 грн.

Згідно з ч. 5 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Керуючи дирекція Дніпровського району м. Києва" (02002 м. Київ, вул. Челябінська, буд. 9-Г, ідентифікаційний код 38133008) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" (01011 м. Київ, вул. П. Мирного, 28, оф. 20, ідентифікаційний код 37739041) 153 759 (ста п'ятдесяти трьох тисяч сімсот п'ятдесят девять) грн. 63 коп. основного боргу за спожиту теплову енергію, 6 674 (шість тисяч шістсот сімдесят чотири) грн. 90 коп. пені, 6 158 (шість тисяч сто п'ятдесят вісім) грн. 39 коп. - 3 % річних, 59 057 (п'ятдесят девять тисяч п'ятдесят сім) грн. 44 коп. інфляційних нарахувань та 3 384 (три тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 70 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.09.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина