РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2016Справа №910/7711/15-г

За позовомТовариство з обмеженою відповідальністю «Творець»
ДоПублічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК» Публічного акціонерного товариства «Кристалбанк»
Провизнання договору недійсним

Суддя Спичак О.М.

Учасники судового процесу:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: Єпікова С.В. - представник за дов.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Творець» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК» про визнання кредитного договору № 05-КЮ/10/05 від 29.12.2010 року недійсним.

Ухвалою суду від 30.03.2015 року було порушено провадження у справі № 910/7711/15-г та призначено її до розгляду на 24.04.2015 року.

Представник позивача в судове засідання 24.04.2015 року не з'явився, проте 22.04.2015 року через канцелярію суду подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Представник відповідача в судове засідання 24.04.2015 року не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін, судом відкладено розгляд справи на 19.05.2015 року.

Представник позивача 19.05.2015 року через канцелярію суду подав клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк», а в судовому засіданні підтримав дане клопотання.

Відповідач у судовому засіданні надав усні пояснення, відповідно до яких проти задоволення клопотання про залучення третьої особи заперечував, а також підтримав подане ним через канцелярію суду клопотання про заміну неналежного відповідача.

Представник позивача проти задоволення клопотання про заміну неналежного відповідача заперечував.

У судовому засіданні 19.05.2015 року судом було зазначено, що клопотання про залучення третьої особи та клопотання про заміну неналежного відповідача будуть розглянуті судом у наступному судовому засіданні.

Відповідно до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено перерву в судовому засіданні до 25.05.2015 року.

У судовому засіданні 25.05.2015 року представник відповідача підтримав раніше подане ним клопотання про заміну неналежного відповідача на належного - Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк».

Представник позивача 25.05.2015 року через канцелярію суду подав письмові заперечення на відзив, а в судовому засіданні надав усні пояснення щодо раніше поданого клопотання про заміну неналежного відповідача, відповідно до яких проти заміни відповідача заперечував.

Відповідно до частини 3 статті 24 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Зважаючи на те, що позивачем не надано згоди на заміну неналежного відповідача, судом відхилено клопотання представника відповідача про заміну неналежного відповідача.

У зв'язку з тим, що Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Терра Банк», судом з власної ініціативи залучено до участі у справі іншого відповідача - Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк» (04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 2, ).

Зважаючи на те, що Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк» залучено судом у якості іншого відповідача, судом відхилено клопотання представника позивача про залучення Публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог.

Ухвалою суду від 25.05.2015 року залучено до участі у справі іншого відповідача - Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк», розгляд справи відкладено на 15.06.2015 року о 12:45, а також зобов'язано позивача надіслати на адресу Публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» позовну заяву з додатками, докази надіслання надати суду.

Представник позивача в судове засідання 15.06.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 25.05.2015 року не виконав, проте 15.06.2015 року через канцелярію суду подав клопотання про зупинення провадження у справі, яке буде розглянуто судом у наступному судовому засіданні.

Представники відповідачів в судове засідання 15.06.2015 року не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін, а також невиконанням вимог ухвали суду позивачем, суд відклав розгляд справи на 20.07.2015 року.

У судовому засіданні 20.07.2015 року представник позивача надав усні пояснення, відповідно до яких підтримав раніше подане клопотання про зупинення провадження у справі.

Представник відповідача-2 20.07.2015 року через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, а також письмові заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі, а в судовому засіданні надав усні пояснення, відповідно до яких проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі заперечував.

Представник відповідача-1 в судове засідання 20.07.2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі буде розглянуто судом у наступному судовому засіданні.

Відповідно до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено перерву в судовому засіданні до 27.07.2015 року об 11:20.

Представник відповідача-1 в судове засідання 27.07.2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

У даному судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення, відповідно до яких підтримав раніше подане клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи.

Представник відповідача-2 27.07.2015 року через канцелярію суду подав клопотання, відповідно до якого просив суд вирішити клопотання про зупинення провадження у справі на розсуд суду, а в судовому засіданні представник надав усні пояснення, відповідно до яких підтримав подане ним клопотання.

Клопотання про зупинення провадження у справі обгрунтоване тим, що предметом спору у справі № 910/7711/15-г є визнання недійсним кредитного договору № 05-КЮ/10/05 від 29.12.2010 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Творець» зі змінами та доповненнями до вказаного кредитного договору.

Ухвалою суду від 25.05.2015 року у якості співвідповідача до участі у справі залучено ПАТ «Кристалбанк» у зв'язку з тим, що ПАТ «Терра Банк» передано, а ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» (найменування змінено на ПАТ «Кристалбанк») прийнято права кредитора за кредитним договором № 05-КЮ/10/05 від 29.12.2010 року.

На даний час Окружним адміністративним судом міста Києва розглядається справа № 826/4334/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазтранс-2011" до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Перехідний банк «Кристалбанк» про визнання протиправними дій державного реєстратора відповідача щодо внесення запису до Єдиного державного реєстру про проведення державної реєстрації юридичної особи - ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк», а також зобов'язання державного реєстратора відповідача скасувати у Єдиному державному реєстрі запис.

Частиною 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Зважаючи на той факт, що предметом спору у справі № 910/7711/15-г є визнання недійсним кредитного договору № 05-КЮ/10/05 від 29.12.2010 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Творець» та Публічним акціонерним товариством «Терра Банк», правонаступником якого за даним довором є ПАТ «Кристалбанк», а у адміністративній справі № 826/4334/15 предметом спору є визнання протиправними дій державного реєстратора щодо внесення запису до ЄДР про проведення державної реєстрації юридичної особи - ПАТ «Перехдний банк «Кристалбанк" та скасування зазначеного запису в ЄДР, суд приходить до висновку про неможливість розгляду справи № 910/7711/15-г до остаточного вирішення спору у справі № 826/4334/15.

З огляду на наведене, ухвалою суду від 27.07.2015 задоволено клопотання позивача та зупинено провадження у справі № 910/7711/15-г до вирішення Окружним адміністративним судом міста Києва справи № 826/4334/15.

У зв'язку з тим, що відпали обставини, які зумовили зупинення провадження у справі № 910/7711/15, а саме: винесені у справі № 826/4334/15 постанова Окружного адмінистративного суду міста Києва від 12.06.2015 року, якою у задоволенні позову відмовлено, ухвала Київського апеляційного адмінистративного суду від 21.09.2015 року та ухвала Вищого адміністративного суду України від 03.03.2016 року, якими залишено без змін постанову Окужного адміністративного суду міста Києва, тому ухвалою суду від 29.08.2016 року поновлено провадження у справі, продовжено строк вирішення спору на 15 днів та призначено розгляд на 02.09.2016 року.

Ухвалою суду від 02.09.2016 року було виправлено описку в ухвалі від 29.08.2016 року, а саме розгляд справи було призначено на 12.09.2016 року.

12.09.2016 року в судове засідання представники позивача та відповідача-1 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 12.09.2016 року надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких просив суд в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/140 від 15.03.2010 року «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 12.09.2016 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, та заслухавши пояснення представника відповідача-2, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» (далі по тексту - банк, відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Творець»(далі по тексту - позичальник, позивач) був укладений кредитний договір (далі по тексту договір) п. 1.1 якого сторони узгодили, що банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію (далі - кредит або кредитна лінія) з загальним лімітом в сумі 10 000 000,00 (десять мільйонів) гривень 00 коп., а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в межах строку кредитування, встановленого в п. 1.3 цього договору, в розмірі 20,5 % (двадцять цілих п'ять десятих процента) річних, сплатити комісійну винагороду за надання кредиту, виконати інші зобов'язання, передбачені цим договором.

Відповідно до п. п. 1.2, 1.3 договору, цільове використання (мета) кредиту: для поновлення оборотних коштів. Строк кредитування: кредитна лінія відкривається з 29 грудня 2010 року по 28 грудня 2012 року. Позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в строки (терміни), зазначені в графіку зменшення ліміту кредитування (додаток № 1 до цього договору), який є його невід'ємною частиною.

Згідно з п. 2.1 договору, цей кредит забезпечується : - іпотекою житлового будинку загальною площею 815,2 кв.м. за адресою : Київська обл., Обухівський район, АДРЕСА_2, що належить майновому поручителю ОСОБА_2, заставною вартістю 12 300 000,00 (дванадцять мільйонів триста тисяч) гривень; - іпотекою земельних ділянок у кількості 10 одиниць за адресою: Київська обл., Обухівський район, АДРЕСА_1, що належать майновим поручителям ОСОБА_2 та ОСОБА_3.(далі по тексту майновий поручитель, разом - майнові поручителі), заставною вартістю 2 700 000,00 (два мільйони сімсот тисяч) гривень; - фінансовою порукою ОСОБА_2, далі договори про забезпечення.

Позичальник засвідчує, що на момент підписання цього договору його майно та майнові права не знаходяться в податковій заставі, що підтверджується витягом з Державного реєстру.

Крім того, був підписаний додаток № 1 до договору - графік зменшення ліміту кредитування.

В подальшому сторонами вносилися зміни до умов кредитного договору № 05-КЮ/10/05 від 29.12.2010 року, шляхом укладення договорів про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 1 від 25.01.2011 року, № 2, № 3 від 31.05.2012 року, № 4 від 28.12.2012 року разом із графіком зменшення ліміту кредитування від 28.12.2012 року, № 5 від 15.02.2013 року та № 6 від 05.04.2013 року.

Разом із тим, 21.08.2014 року постановою правління Національного банку України № 518 було віднесено Публічне акціонерне товариство «Терра Банк» до категорії неплатоспроможних, та рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2014 року № 72 вирішено розпочати з 22.08.2014 року процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації, яку запроваджено строком на три місяці з 22.08.2014 року по 22.11.2014 року.

Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.11.2014 року № 122 вирішено продовжити здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» на один місяць до 22.12.2014 року включно.

08.12.2014 року рішенням засновника - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було затверджено статут Публічного акціонерного товариства «Перехідний банк «Кристалбанк», а 11.12.2014 року державним реєстратором було зареєстровано Публічне акціонерне товариство «Перехідний банк «Кристалбанк», як юридичну особу.

Відповідно до п. 1 вищезазначеного статуту, перехідний банк є правонаступником визначених відповідно до плану врегулювання, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.10.2014 року, активів (включаючи права за договорами забезпечення) та обов'язків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов'язаннями Публічного акціонерного товариства «Терра Банк». Засновником Банку є Фонд, якому належать 100 % акцій Банку.

Згідно з п. 1 акту приймання-передавання активів та зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ «Терра Банк» від 22.12.2014 року, неплатоспроможний банк передав, а перехідний банк, як правонаступник, прийняв активи неплатоспроможного банку, включаючи забезпечення за ними, які визначено у плані врегулювання та реєстрі договорів про здійснення активних операцій та договорів забезпечення (додаток № 1 до цього акту), крім випадків, передбачених цим актом. В п. 1.2 додатку № 1 до акту, визначено, що до перехідного банку перейшла, в якості активу, заборгованість по кредитному договору № 05-КЮ/10/05 від 29.12.2010 року, визнання недійсним якого є предметом спору по даній справі.

Постановою правління Національного банку України № 831 від 23.12.2014 року було вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати Публічне акціонерне товариство «Терра Банк»

Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2014 року № 122159 вирішено розпочати процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» відповідно до плану врегулюванню з 24.12.2014 року.

В подальшому, Публічне акціонерне товариство «Перехідний банк «Кристалбанк», внаслідок втрати статусу перехідного банку, змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців, у зв'язку із чим було затверджено статут Публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» в новій редакції.

У зв'язку із вищенаведеним, на момент подачі позовної заяви до Господарського суду м. Києва, сторонами по кредитному договору № 05-КЮ/10/05 від 29.12.2010 року та всіма існуючими договорами про внесення змін до кредитного договору, виступають Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк», як банк та Товариство з обмеженою відповідальністю «Творець», як боржник.

Позивач звернувся до суду з вимогою визнати недійсним кредитний договір № 05-КЮ/10/05 від 29.12.2010 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Творець» та Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» зі змінами та доповненнями до вказаного кредитного договору.

В обґрунтування поданого позову, позивач, у позові, послався на положення статті 215 Цивільного кодексу України, вважаючи що в нього є підстави для визнання кредитного договору зі змінами та доповненнями до вказаного кредитного договору недійсним, оскільки в момент укладання кредитного договору було наявне недодержання сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 5 ст. 203 Цивільного кодексу України.

В описовій частині позовної заяви позивач не оспорює дійсність кредитного договору в цілому, а вказує конкретні пункти кредитного договору, включення яких в умови зазначеного договору, на його думку, суперечать нормам чинного законодавства та порушують його права.

Позивач зазначає, що включення умов абзацу 4 п. 3.11 до кредитного договору, а саме: «у випадку, якщо Позичальник погодиться із запропонованою Банком зміною розміру процентів за користування Кредитом, Позичальник підписує та скріплює своєю печаткою обидва примірники договору про внесення змін до цього Договору та повертає їх Банку для підписання та скріплення печаткою зі сторони Банку. Після підписання обох примірників договору про внесення змін до цього Договору Банк повертає один примірник договору про внесення змін до цього Договору Позичальнику», що призводить до порушення ч. 3 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно до якої фінансовим установам забороняється вимагати дострокового погашення несплаченої частини боргу за кредитом та розривати в односторонньому порядку укладені кредитні договори у разі незгоди позичальника із пропозицією фінансової установи збільшити процентну ставку або інший платіж, передбачений кредитним договором або графіком погашення боргу, а також призводить до порушення ч. 3 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Включення умов п. 4.1 до кредитного договору, а саме: «Позичальник зобов'язується забезпечити щомісячне спрямування грошових коштів (виручки від реалізації продукції) в національній валюті на свої рахунки, відкриті в Банку, в обсягах пропорційних питомій вазі кредитної заборгованості Позичальника перед Банком в загальному обсязі заборгованості Позичальника за кредитними операціями, що розраховуються наступним чином: кредитна заборгованість Позичальника перед Банком, станом на перше число поточного звітного кварталу, помножена на відношення загального обсягу надходжень грошових коштів на всі гривневі рахунки Позичальника за попередній звітний квартал до загальної суми кредитної заборгованості Позичальника за всіма кредитними операціями на перше число поточного кварталу.» призводить до порушення ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, яка каже, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.(позивач помилково в позовній заяві зазначає текст ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, як ч. 1 ст. 310 Цивільного кодексу України).

Включення умов п. 5.2 до кредитного договору, а саме: «Без отримання попередньої письмової згоди Банку не приймати рішення вищим органом Позичальника (власниками Позичальника) щодо: - припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділ, виділення,перетворення), ліквідації Позичальника; - ініціювання процесу визнання Позичальника банкрутом.» призводить до порушення п. 8 ч. 4 ст. 145 Цивільного кодексу України, відповідно до якої до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить прийняття рішення про ліквідацію товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу.

Включення умов п. 4.2 «Позичальник зобов'язується в договорах поставки з покупцями своєї продукції (послуг) вказувати реквізити своїх рахунків в Банку (в необхідних випадках укласти договори про внесення змін) та надавати Банку інформацію для перевірки виконання цього зобов'язання.» та умов п. 5.2.5 «До повного повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, та/або сплати процентів за понадстрокове користування кредитом, та/або сплати неустойки без попередньої письмової згоди на це Банку: не укладати кредитні договори (угоди) та/або договори (угоди) про надання гарантії, та/або будь-які інші договори (угоди) щодо здійснення будь-якою іншою кредитно-фінансовою установою відносно Позичальника операції, яка згідно із ст.ст. 47, 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відноситься до кредитних; - не надавати позик та безповоротної фінансової допомоги, не виступати поручителем; не обтяжувати правами третіх осіб майно та/або майнові права Позичальника, передані в якості забезпечення виконання зобов'язання останнього за цим договором; не закривати будь-який з поточних рахунків (у тому числі і рахунків у іноземних валютах), які відкриті Позичальником у Банку до умов кредитного договору.» до кредитного договору призводить до порушення ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Включення умов п. 3.5 до кредитного договору, а саме: «Позичальник сплачує Банку комісійну винагороду за надання кредиту - одноразово, в день укладання цього Договору до моменту отримання кредиту, в розмірі 0,8% (без ПДВ) від суми (загального ліміту) кредиту, визначеного в п.1.1 цього Договору. Оплата здійснюється у день укладання цього Договору на рахунок №1001/980, відкритий в ПАТ «Терра Банк», код Банку 380601.» призводить до порушення ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач також у позові зазначає, що, оскільки зміст кредитного договору суперечить Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, крім того, оскільки банк не надав би позивачу кредит без підписання кредитного договору на викладених у ньому умовах, то кредитний договір разом з договорами про внесення змін та доповнень до нього має бути визнаний судом недійсним.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати недійсним кредитний договір № 05-КЮ/10/05 від 29.12.2010 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Творець» та Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» зі змінами та доповненнями до вказаного кредитного договору.

Відповідач-2 проти задоволення позову заперечив, зазначив про це у своєму відзиві, відповідно до якого зробив акцент, на тому, що з дати підписання кредитного договору (29.12.2010 року) і по березень 2015 року у позивача не виникало жодних запитань та зауважень до кредитного договору, більше того, сторонами не одноразово вносились зміни до умов кредитного договору, що підтверджується підписаними договорами про внесення змін до кредитного договору, а саме були змінені порядок та строки нарахування процентів за користування кредитом; тип процентної ставки; розмір процентів за користування коштами, що не повернуті в строк; був змінений графік ліміту кредитування; була змінена дата погашення кредиту та інше.

Крім того, за весь період дії договору, з боку позивача жодного разу не було запропоновано ні Публічному акціонерному товариству «ТЕРРА БАНК», ні Публічному акціонерному товариству «Кристалбанк» змінити або розірвати кредитний договір.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Стаття 175 ч. 1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України,за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 345 Господарського кодексу України встановлено, що у кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Пунктом 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладання кредитного договору) передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі статтею 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Вимогами статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач вказував на те, що кредитний договір № 05-КЮ/10/05 від 29.12.2010 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Творець» та Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» в момент його укладення суперечив зокрема ч. 3 ст. 1056-1, ч. 1 ст. 319, п. 8 ч. 4 ст. 145, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про господарські товариства» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими, відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Згідно статті 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними. У разі визнання погодженої сторонами в договорі ціни такою, що порушує вимоги антимонопольно-конкурентного законодавства, антимонопольний орган має право вимагати від сторін зміни умови договору щодо ціни. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, визначеними законом, а тому слід встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

З огляду на наведене вище, приймаючи до уваги всі фактичні обставини справи, враховуючи приписи чинного законодавства України та умови договору, суд дійшов висновку, що при підписанні кредитного договору № 05-КЮ/10/05 від 29.12.2010 року, сторони досягли згоди з усіх істотних умов, оскільки підписали зазначений договір та скріпили його печатками, окрім того, сторонами не було надано жодних пропозицій щодо зміни, або виключення з умов кредитного договору жодних пунктів договору.

Також, слід зазначити, що при укладанні кредитного договору, а саме 29.12.2010 року, сторони мали керуватися законодавством України, чинним саме на момент підписання даного договору.

Беручи вищезазначене до уваги, та враховуючи те, що поняття «фіксована відсоткова ставка» було внесено до ст. 1056-1 Цивільного кодексу України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22.09.2011 року, а також у зв'язку із тим, що відповідно до п. 2 розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності, то твердження позивача, щодо невідповідності п. 3.11 кредитного договору на момент його укладання ст. 1056-1 Цивільного кодексу України - є хибним, та таким, що не відповідає дійсності.

Окрім того, умовами п. 3.11 кредитного договору передбачено право відповідача не на зміну в односторонньому порядку розміру процентів за користування кредитом без узгодження позивача, а право на ініціювання зміни розміру процентів, в подальшому із укладанням договору з позивачем, у разі згоди останнього, про внесення змін до основного кредитного договору, який має бути підписаний обома сторонами, а отже відсутнє порушення норм чинного законодавства України на момент підписання кредитного договору № 05-КЮ/10/05 від 29.12.2010 року.

Щодо зазначення позивачем в мотивувальній частині позовної заяви аб. 5 п. 3.11 кредитного договору, як такого, що порушує норми ч. 3 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», господарський суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовим установам забороняється вимагати дострокового погашення несплаченої частини боргу за кредитом та розривати в односторонньому порядку укладені кредитні договори у разі незгоди позичальника із пропозицією фінансової установи збільшити процентну ставку або інший платіж, передбачений кредитним договором або графіком погашення боргу.

Разом із тим, у вищезазначеній правовій нормі йдеться мова саме про заборону фінансовим установам дій, не передбачених кредитним договором, а саме заборону банку, у разі незгоди боржника зі збільшенням, в односторонньому порядку, процентної ставки або інших платежів, які передбачені кредитним договором, вимоги дострокового погашення несплаченої частини боргу за кредитом.

Проте, умовами аб. 5 п. 3.11 кредитного договору передбачено, що якщо Позичальник не погодиться із запропонованою Банком зміною розміру процентів за користування Кредитом, в такому випадку положення цього Договору змінюються наступним чином - строк повернення Кредиту вважається таким, що настав на 20 календарний день з дати відправлення Банком повідомлення про намір змінити розмір процентів за користування Кредитом та двох примірників договорів про внесення змін до цього Договору як зазначено в цьому пункті цього Договору, що в свою чергу свідчить не про односторонню вимогу банку до боржника про дострокове погашення кредиту, а про домовленість сторін, закріплену в умовах кредитного договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 ЦК України).

Отже, беручи вищезазначене до уваги, та враховуючи те, що всі умови п. 3.11 кредитного договору були погоджені сторонами, жодних пропозицій, зі сторони позивача до відповідача, щодо зміни або виключення з умов договору вищезазначеного пункту ні на стадії підписання кредитного договору, ні на стадії його виконання не поступало, тому твердження позивача, щодо невідповідності п. 3.11 кредитного договору до норм чинного законодавства України судом відхиляється, як необґрунтоване та таке, що не відповідає дійсності.

Щодо тверджень позивача з приводу невідповідності п. п. 3.5, 4.1, 4.2 та 5.2.5 кредитного договору нормам чинного законодавства України, господарський суд зазначає, що укладаючи спірну угоду, скріплюючи її підписом уповноваженої особи та печаткою господарського товариства, презюмується, що сторони фактично були обізнані щодо всіх умов договору та обсягів своїх зобов'язань, які на підставі нього виникають, а укладення такого правочину було направлено на настання дійсних правових наслідків.

Провівши аналіз доводів позивача, щодо недійсності вказаних пунктів, в розрізі чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для визнання їх недійсними в силу вимог ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів укладення кредитного договору № 05-КЮ/10/05 від 29.12.2010 року всупереч волі позивача, або наявності у нього будь-яких зауважень під час його укладення стосовно спірних пунктів, наведені заперечення могли висловлюватись одним з контрагентів на стадії переддоговірних відносин та формально виражені у формі складання протоколів розбіжностей.

Отже, враховуючи наведене вище, з огляду на приписи чинного законодавства, приймаючи до уваги умови спірного правочину, суд дійшов висновку, що сторонами було погоджено всі істотні умови кредитного договору, у зв'язку із чим вимога позивача про визнання недійсним кредитного договору № 05-КЮ/10/05 від 29.12.2010 року - не є законною та обґрунтованою, яка не була доведена належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, а отже задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

19.09.2016 року

Суддя Спичак О.М.