КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2016 р. Справа№ 925/264/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 07.09.2016

розглядаючи апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "АЗОТ" на рішення господарського суду Черкаської області від 20.07.2016 (повне рішення складено 26.07.2016)

у справі №925/264/16 (головуючий суддя Пащенко А.Д., судді Дорошенко М.В., Грачов В.М.)

за позовом публічного акціонерного товариства "АЗОТ"

до публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ДП "ХІМІК" ПАТ "АЗОТ"

про визнання недійсним договору,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 20.07.2016 у справі №925/264/16 відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ "АЗОТ" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 20.07.2016 у справі №925/264/16 та прийняти нове рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В своїх доводах апелянт посилається на те, що висновки, які викладені в рішенні місцевого господарського суду не відповідають обставинам справи та має місце порушення норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою від 08.08.2016 Київським апеляційним господарським судом прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №925/264/16 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Представник позивача брав участь в судовому засіданні, надавав пояснення, підтримував доводи апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу ПАТ "АЗОТ" задовольнити, рішення господарського суду Черкаської області від 20.07.2016 у справі №925/264/16 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача брав участь в судовому засіданні, заперечував щодо доводів апеляційної скарги, надавав пояснення та просив апеляційну скаргу ПАТ "АЗОТ" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Черкаської області від 20.07.2016 у справі №925/264/16 - без змін.

Згідно з ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.11.2010 публічне акціонерне товариство "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (Банк) та публічне акціонерне товариство "АЗОТ" (Позичальник) уклали Договір № 25-В/10/35/ЮО/КЛ про відкриття кредитної лінії, за умовами якого Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті (Кредитна лінія) та на підставі додаткових угод до цього Договору окремими частинами (траншами) надає Позичальнику кредитні кошти (Кредит) у порядку і на умовах. визначених цим Договором. Позичальник, у свою чергу, зобов'язується використати Кредит з метою, зазначеною у пункті 1.5. цього Договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування Кредитом, виконати інші умови цього Договору та повернути Банку Кредит у терміни, встановлені цим Договором та/або додатковими угодами до цього Договору.

Після чого, 29.04.2015 ПАТ "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ", найменування якого змінено на публічне акціонерне товариство "СБЕРБАНК" (Банк за Договором, відповідач у справі) та ПАТ "АЗОТ" (Позичальник за Договором, позивач у справі) уклали Договір про внесення змін № 15 до Договору № 25-В/10/35/ЮО/КЛ про відкриття кредитної лінії від 10.11.2010 року (далі - спірний договір), що підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками товариств.

Відповідно до Договору Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію в доларах США, що надалі іменується "Кредитна лінія" та на підставі додаткових угод до цього Договору окремими частинами (траншами) надає Позичальнику кредитні кошти (Кредит) у порядку та на умовах, визначених цим Договором, а Позичальник зобов'язується використовувати Кредит на цілі, зазначені у пункті 1.5. цього Договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування Кредитом, а також повернути Банку кредит у терміни, встановлені цим Договором та/або додатковими угодами до цього Договору та виконати інші умови цього Договору;

Так, згідно п. 1.2 Договору з 21.05.2015 ліміт кредитної лінії складає 49375000 доларів США 00 центів та зменшується щомісячно, кожного 20 числа календарного місяця на 125000 доларів США зі здійсненням останнього платежу 28.04.2016 в сумі 48000000 доларів США 00 центів; тип процентної ставки, яка застосовується в цьому Договорі - фіксована процентна ставка. Розмір процентної ставки за користування кредитом складає 12 % річних (пункти 1.3 та 1.3.1);

Пунктом 5.1. визначено, що за відкриття та ведення позичкового рахунку згідно з пунктом 4.1 цього Договору Позичальник зобов'язаний сплатити Банку комісію за відкриття та ведення позичкового рахунку в розмірі 0,25% річних від суми ліміту кредитної лінії, зазначеної в п. 1.2 цього Договору (без ПДВ);

Відповідно до пункту 6.1. спірного договору Позичальник зобов'язується сплачувати Банку за користування Кредитом проценти у розмірі, передбаченому Договором відповідною додатковою угодою. Проценти нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитною лінією в валюті заборгованості.

В обґрунтування позову позивач вказав, що спірний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки в ньому передбачено сплату позивачем, як позичальником, комісії та процентів у розмірі, який обчислюється від суми кредитної лінії у валюті кредиту - в доларах США, тому відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" відповідачу для укладення спірного договору на зазначених умовах була необхідна індивідуальна ліцензія НБУ, однак згідно офіційної інформації, розміщеної на сайті НБУ, на момент укладення спірного договору у ПАТ "СБЕРБАНК" була наявна лише Генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій, яка не містить дозволу на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу.

При прийнятті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В свою чергу, ПАТ «АЗОТ» в апеляційній скарзі, також зазначає, що оскільки умовами спірного договору передбачено сплату процентів та комісії у іноземній валюті - доларах США, що фактично є засобом платежу, а Генеральна ліцензія не містить дозволу на використання іноземної валюти як засобу платежу, тому на момент укладення спірного договору відповідач повинен був мати індивідуальну ліцензію.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу ПАТ «АЗОТ» слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін з наступних підстав.

Згідно ст.203, ст.215 Цивільного кодексу України визначено виключні підстави недійсності правочину та встановлено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно частини 2 статті 198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті в гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Частиною 3 статті 533 ЦК України встановлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Як визначено в частині 2 статті 334 ГК України, банки - це фінансові установи, функціями яких є залучення у вклади грошових коштів громадян і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах і на власний ризик, відкриття та ведення банківських рахунків громадян та юридичних осіб.

За статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (далі - Закон) банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми; кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Так, основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Статтею 3 Декрету визначено, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Згідно положень статті 2 Декрету резиденти і нерезиденти України мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України, та здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

Відповідно до статті 5 цього Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету.

Статті 47 та 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Порядок надання Національним банком України дозволу на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року N 275, у п. 5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов'язані з іноземною валютою. Тобто надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Дана правова позиція щодо застосування Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" викладена у постанові Верховного Суду України від 21.03.2011.

Отже, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з господарським судом Черкаської області, що на момент укладення спірного договору ПАТ "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" мало право на залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України та на здійснення валютних операцій на валютному ринку України, які належать до фінансових послуг на підставі Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій від 05.11.2012 №198-2, виданої вказаному товариству Національним банком України.

Так, для здійснення кредитування юридичних осіб у іноземній валюті отримання індивідуальної ліцензії не потребується, а відповідач має Генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, зокрема й на здійснення операцій з кредитування в іноземній валюті. Отже, за наявності у відповідача Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій всі умови спірного договору, який відповідає умовам кредитного договору, тобто і повернення кредиту, і сплата процентів за користування кредитом у валюті кредиту - доларах США, не суперечить чинному законодавству України та відповідає приписам його норм, що регулюють вказані у цьому спорі правовідносини.

Що стосується умови про сплату комісії, то в п. 5.1. спірного договору відсутня умова про сплату комісії саме у валюті кредиту, а як вбачається з копій платіжного доручення та меморіального ордера від 29.04.2015, комісія за управління кредитом була сплачена позивачем у гривні.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. ст. 34, 43 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду Черкаської області від 20.07.2016 у справі №925/264/16 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи позивача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду Черкаської області від 20.07.2016 у справі №925/264/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «АЗОТ» - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "АЗОТ" на рішення господарського суду Черкаської області від 20.07.2016 у справі №925/264/16 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Черкаської області від 20.07.2016 у справі №925/264/16 залишити без змін.

3.Справу №925/264/16 повернути до господарського суду Черкаської області.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.І. Лобань

Р.В. Федорчук