ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2016 р. Справа № 917/1140/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", 01030, м. Київ, бульвар Т.Шевченка, 18 в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", 36000, м. Полтава, вул. Соборності, 33

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул. Жовтнева, 293, смт. Котельва, Полтавська область, 38600

про стягнення 6 577,58 грн.

Суддя Мацко О.С.

Представники у судовому засіданні:

від позивача: ОСОБА_2 , довіреність № 1998 від 28.12.2015 р.

від відповідача відсутні

15.09.2016 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 6 577,58 грн. заборгованості за договором оренди нерухомого майна № 702-23 від 01.12.2014 року, з яких 5 367,10 грн. основного боргу, 837,31 грн. пені, 65,57 грн. 3% річних, 307,60 грн. втрат від інфляційних процесів.

15.09.2016 року представник позивача звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог в частині зменшенні розміру пені (вх. № 11433) та заявою про виправлення описки в ухвалі від 11.08.2016 року (вх№ 11471).

Статтею 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством. За викладеного, суд прийняв заяву позивача про зменшення суми позову.

Відповідач представництво в судові засідання 11.08.2016р., 06.09.2016р. та 15.09.2016р. не забезпечив, причин неявки не повідомив, поштові повідомлення про вручення відповідачу ухвал суду із повідомленням про час та місце судових засідань в даній справі залучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, господарський суд тричі повідомляв належним чином відповідача про дату, час і місце судового розгляду, строк розгляду справи, встановлений ГПК України, закінчується, то справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, оцінивши надані докази, суд, встановив:

01.12.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (надалі Орендодавець, позивач) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 Анатолієвною (надалі Орендар, відповідач) було укладено договір № 702-23 оренди нерухомого майна (а.с. 41-47).

Відповідно до умов Договору Орендодавець передає, а Орендар бере у строкове платне користування приміщення, розташоване в Полтавській області, Котелевський район, в смт. Котельва у будинку №239 по вул. Жовтневій, загальною площею 11,5 кв.м. - комерційні приміщення для надання перукарських послуг (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору орендна плата встановлюється орендодавцем за домовленістю сторін (за договірною ціною) на підставі його внутрішніх нормативних актів і відповідно до фіксованого розміру місячної орендної плати та становить 49,50 грн. з ПДВ за 1 кв.м. комерційних приміщень. Орендна плата за перший місяць оренди в 11,5 кв.м. всієї орендованої площі становить 569,25 грн. з ПДВ та не підлягає коригуванню на індекс інфляції протягом всього строку дії договору оренди.

Орендна плата перераховується Орендарем у безготівковому порядку на поточний рахунок Орендодавця не пізніше 27 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються Орендодавцем не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим та надаються Орендарю разом з актом про надані послуги та податковою накладною (п. 3.6 Договору).

Щомісячна сума, яка підлягає оплаті, визначається у розмірі 100% орендної плати за попередній місяць та збільшується (зменшується) на суму заборгованості (переплати) за фактично надані послуги попереднього місяця, яка утворилась на 1 число розрахункового місяця (п. 3.7 Договору).

Відповідно до п. 6.1.3 Орендар зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі вносити орендну плату та інші платежі передбачені даним Договором.

В п. 8.2 Договору сторони погодили, що в разі наявності заборгованості по орендній платі чи іншим витратам за договором за попередній місяць станом на 27 число поточного місяця, орендарю нараховується пеня від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, починаючи з 28 числа поточного місяця до дати погашення заборгованості.

Факт передачі позивачем відповідачеві в оренду приміщення підтверджується підписаним сторонами 01.12.2014 року актом приймання-передачі майна (а.с.48).

Позивач зазначає, що в порушення умов Договору відповідач в період з 28.08.2015 р. по 28.05.2016 р. частково сплачував орендну плату, в зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 5 367,10 грн. (розрахунок заборгованості а.с. 52). Доказів зворотного відповідачем не надано.

Станом на час розгляду справи відповідач взятих на себе зобов'язань не виконав, заборгованість за Договором в розмірі 5 367,10 грн. не погасив, що і стало приводом для звернення позивача до суду з даним позовом.

Також позивачем на підставі п. 8.2 договору та ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу 607,53грн. пені за період 01.12.2015р.-28.05.2016р. (за кожним простроченням період нарахування пені не перевищує 6 місяців у відповідності до вимог ч.6 ст.232 ГК України), 65,57 грн. 3% річних за період 28.08.2015 р. по 28.05.2016 р., 307,60 грн. втрат від інфляційних процесів за період 28.08.2015 р. по 28.05.2016 р. (в редакції заяви про зменшення позовних вимог № 01.03-342-юр від 14.09.2016р., вх№ 11433 від 15.09.2016р.).

При винесенні рішення суд входив з наступного.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з проведення орендних платежів, вимоги позивача про стягнення з відповідача 5 367,10 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 8.2. Договору передбачено, що в разі несвоєчасного перерахування орендної плати орендарю нараховується пеня з 28 числа поточного місяця. Пеня нараховується на суму заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача в межах заявлених періодів та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов Договору та чинного законодавства.

Відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростував.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст. 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 5 367,10 грн. основного боргу, 607,53 грн. пені за період 01.12.2015р.-28.05.2016р. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), 65,57 грн. 3% річних за період 28.08.2015 р. по 28.05.2016 р., 307,60 грн. втрат від інфляційних процесів за період 28.08.2015 р. по 28.05.2016 р. підтверджуються наявними доказами, відповідачем не спростовані і підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні з даним позовом, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також суд встановив, що при друкуванні ухвали господарського суду Полтавської області від 11.08.2016 р., вказано невірний номер та дату договору, за яким стягується заборгованість в даній справі «№ 324-23 від 29.12.2001 року» замість вірного «№ 702-23 від 01.12.2004 року».

Згідно ст. 89 ГПК України, суд за заявою сторони чи з власної ініціативи виправляє допущені у рішенні, ухвалі описки, не змінюючи при цьому суті рішення. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність виправлення даної описки в ухвалі суду від 11.08.2016р.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. 33, 43, 49, ст.ст. 82-85, 89 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Виправити допущену описку в ухвалі господарського суду Полтавської області від 11.08.2016 р., вказавши вірний номер та дату договору, за яким стягується заборгованість в даній справі «№ 702-23 від 01.12.2004 року», замість «№ 324-23 від 29.12.2001 року», як помилково зазначено в ухвалі.

2. Позовні вимоги задовольнити.

3. Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (вул. Жовтнева, 293, смт. Котельва, Котелевський район, Полтавська область ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (вул. Соборності, 33, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код юридичної особи 01186975) - 5 367,10 грн. основного боргу, 607,53 грн. пені, 65,57 грн. 3% річних, 307,60 грн. втрат від інфляційних процесів, 1378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складене 19.09.2016 р.

Суддя О.С.Мацко