КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2016 р. Справа№ 927/242/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Волощук П.Ю. - дов. № 1/1084 від 27.05.2016р.

від відповідача: Устинова І.П. - дов. б/н від 05.01.2016р.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АПБ-Цегла" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.04.2016р.

у справі № 927/242/16 (суддя Мурашко І.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз збут"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АПБ-Цегла"

про стягнення 413 186, 01 грн.

В судовому засіданні 07.09.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз збут" звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АПБ - Цегла" про стягнення заборгованості у сумі 433 186,01 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов типового договору від 31.07.2015 року № 2015/ТП -ПР-П20093 на постачання природного газу за регульованим тарифом.

Позивачем була подана заява про зменшення позовних вимог на суму 20 000,00 грн., у зв'язку із частковим погашенням відповідачем наявної заборгованості, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача, а тому просив стягнути з відповідача 314 224,98 грн. основного боргу, 80 578,37 грн. пені, 5 682,12 грн. трьох відсотків річних та 12 700,54 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 19.04.2016р. у справі № 927/242/16 позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АПБ-Цегла" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз збут" 314 224, 98 грн. боргу, 80 578, 37 грн. пені, 5 682, 12 грн. 3% річних, 12 700, 54 грн. інфляційних втрат, 6 197, 79 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

Зокрема, апелянт вважає, що акт приймання-передачі послуг від 31.07.2015 року складений із посиланням на інший договір на постачання природного газу за регульованим тарифом від 01.07.2015р., а саме договір №2015/ТП-ПР-190001, а не на договір №2015/ТП-ПР-П20093 від 01.07.2015р., на який посилається позивач та суд при прийнятті рішення.

Крім того, на думку апелянта, при розгляді справи судом першої інстанції не взято до уваги відсутність посилань в акті приймання-передачі послуг від 31.07.2015 року, які позивач надає в якості підстави для розрахунків, на договір №2015/ТП-ПР-П20093 від 01.07.2016р., доданий Позивачем до позовної заяви та використаний судом першої інстанції в якості доказу при прийнятті рішення, відсутні підстави для застосування міри відповідальності відповідно Договору №2015/ТП-ПР-П20093 від 01.07.2015р., яким передбачено застосування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Апелянт вважає, що право позивача на нарахування інфляційних втрат та 3% річних виникло 11.08.2015р., а не 01.08.2015р. та 04.08.2015р.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу відповідача 29.06.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 27.07.2016р.

В судовому засіданні апеляційного суду 27.07.2016р. строк розгляду справи продовжено на 15 днів та оголошено перерву до 07.09.2016р.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 31 липня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз збут» (надалі - позивач, постачальник), Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» (надалі - газорозподільне / газотранспортне підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АПБ - Цегла» (надалі - споживач, відповідач) був укладений типовий договір № 2015/ТП-ПР-П20093 на постачання природного газу за регульованим тарифом (а.с.8-13), відповідно до умов якого постачальник постачає природний газ споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором (п. 1.1 договору).

Пунктом 1.2 договору сторони погодили, що передача газу за договором здійснюється на межах балансової належності об'єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (далі - пункти призначення). Газорозподільне / газотранспортне підприємство, через газові мережі якого постачальник постачає газ споживачеві, забезпечує розподіл / транспортування газу до пунктів призначення з гарантованим рівнем надійності, безпеки, якості та величини його тиску (п.1.3. договору).

У відповідності до п. 2.3. договору обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, що підлягає оплаті споживачем, визначається за підсумками розрахункового періоду на межі балансової належності об'єктів споживача за даними комерційних вузлів обліку, визначених у додатку 1 до договору (а.с.14).

За підсумками розрахункового періоду споживач протягом двох робочих днів погоджує з газорозподільним / газотранспортним підприємством акт про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, який є підставою для оформлення актів приймання - передачі газу між відповідними суб'єктами ринку природного газу (п. 2.5 договору).

Пунктом 3.6 договору передбачено, що послуги з постачання газу підтверджуються підписаним постачальником та споживачем актом приймання - передачі газу, що оформляються на підставі акта про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, складеного споживачем та газорозподільним / газотранспортним підприємством відповідно до пункту 2.5. розділу II договору. Постачальник до п'ятого числа місяця, наступного за звітним місяцем, надає споживачу два примірники акта приймання - передачі газу за звітний місяць, підписані уповноваженим представником постачальника. Акти приймання - передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником ( п.п. 3.7., 3.9. договору).

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. договору розрахунки за реалізований споживачеві газ здійснюються за цінами, що встановлюються Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг. Ціна за 1000, 00 куб. м. природного газу без урахування податку на додану вартість, збору до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифів на його транспортування, розподіл і постачання, становить: - 6600,0000 грн., крім того ПДВ - 1320,000 грн. - без урахування вартості транспортування газу по території України, відповідно до постанови НКРЕКП; - 88,4000 грн., крім того ПДВ - 17,6800 грн. - тариф на постачання природного газу, згідно Постанови НКРЕКП № 1955 від 30.06.2015р.; - 42,4000 грн., крім того ПДВ - 8,4800 грн. - вартість транспортування 1000,0 м. куб. газу магістральними мережами, згідно Постанови НКРЕКП № 1888 від 30.06.2015р.; - 132,0000 грн., крім того ПДВ - 26,4000 грн. - цільова надбавка 2%, на підставі Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI; - 621,1000 грн., крім того ПДВ - 124,2200 грн. - тариф на послуги з транспортування природного газу розподільчими газопроводами, згідно Постанови НКРЕКП № 1923 від 30.06.2015 р. Разом до сплати за 1000,0 м. куб. газу - 8980,6800 грн., в т. ч. ПДВ - 1496,7800 грн.

Сторони домовились, що ціна газу розрахована відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 договору, є обов'язковою для сторін з дати набрання нею чинності. Визначена на основі її вартість газу буде застосовуватись сторонами при складанні актів приймання - передачі газу та розрахунків за газ згідно з умовами договору (п. 4.4. договору).

Виходячи з приписів п. 4.5 договору розрахунковий період за договором становить один місяць - з 9-00 години першого дня місяця до 9-00 години першого дня наступного місяця включно. Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу, визначену згідно з розділом 3 договору. Загальна сума вартості договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу споживачеві.

Сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його підписання та поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.07.2015 року та діє до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. Договір вважається продовженим на кожний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 10.1. договору).

Так, відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджується, що згідно з умовами договору, а саме п. 2.5, споживачем та газотранспортним підприємством було складено акт прийому - передачі протранспортованого природного газу від 31.07.2015 р., згідно якого у період з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року ПАТ «Чернігівгаз» протранспортував, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 37 216 м. куб. (а.с. 18).

31.07.2015 р. між постачальником та споживачем складено акт приймання - передачі природного газу № ЧР300000424 від 31 липня 2015 року, згідно якого позивачем у період з 01.07.2015 р. по 31.07.2015 р. включно поставлено, а відповідачем прийнято природний газ обсягом - 37,216 тис. м. куб., вартістю - 334 224,98 грн. з ПДВ (а.с. 17). Даний акт підписаний уповноваженими представниками сторін та завірений печатками підприємств без жодних зауважень.

Посилання апелянта на зазначення в акті приймання-передачі послуг від 31.07.2015р. іншого договору, ніж укладено з позивачем, не свідчить про відсутність обов'язку останнього оплатити отриманий природний газ, оскільки, як зазначив представник позивача, інші договори між сторонами не укладались, а в акті має місце опечатка.

Пунктом 5.3.3 договору на відповідача покладено обов'язок оплачувати позивачеві вартість поставленого газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

Порядок оплати позивачем вартості поставленого газу визначений п. 4.6 Договору, згідно якого оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем на умовах щомісячної 100% попередньої оплати договірного обсягу газу, визначеного в додатку 3 до договору, не пізніше ніж за три робочих дні до початку розрахункового періоду. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму за ціною, що діяла у попередньому місяці. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 1 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості за постачання природного газу (а.с. 19) за період з 01.07.2015 р. по 31.07.2015р. включно, у відповідача наявна заборгованість за поставлений природний газ в розмірі 314 224,98 грн.(з урахуванням сплати 20 000, 00 грн. боргу в березні 2016р.).

З огляду на викладене, місцевий господарський суд прийняв правильне рішення, яке відповідає матеріалам справи, про порушення відповідачем вищезазначених умов договору та не здійснення оплати за поставлений природний газ у встановлений договором строк в розмірі 314 224,98 грн.

Крім стягнення заборгованості, позивачем заявлено до стягнення неустойку у вигляді пені, а також 3% річних та інфляційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України, за порушення відповідачем грошового зобов'язання за договором.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Обов'язок доказування відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 ГПК України).

Суд відзначає, що відповідач належними доказами не спростував факт невиконання ним свого зобов'язання у встановлений договором строк.

Враховуючи, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку щодо оплати наданих послуг не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої договором та законом відповідальності.

Оскільки між сторонами був укладений єдиний договір, доказів протилежного матеріали справи не містять, доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для застосування до нього встановленої спірним договором відповідальності у вигляді пені є необгрунтованими та безпідставними.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 80 578,37 грн. пені, нарахованої на підставі п. 6. ст. 231 ГК України колегія суддів зазначає наступне.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Як зазначено в статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частинами 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Положенням ч. 1 ст. 548 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В свою чергу, договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", положеннями якого встановлено, що за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону).

Пунктом 6.2.2 договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Таким чином, в силу наведених положень норм права, пеня може бути стягнута лише у тому випадку, коли основне зобов'язання прямо забезпечено неустойкою у договорі, а також встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

Оскільки виконання відповідачем грошового зобов'язання у договорі забезпечена пенею, а її розмір та порядок нарахування визначений договором, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені за період з 04.08.2015р. по 04.02.2016р., сума якої складає 80 578,37 грн., підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 5 682,12 грн. трьох відсотків річних за період з 04.08.2015р. по 26.02.2016р. включно та 12 700,54 грн. інфляційних втрат за період з серпня 2015р. по січень 2016р. включно, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3% річних, за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 5 682,12 грн. трьох відсотків річних та 12 700,54 грн. інфляційних втрат, які доведені позивачем належними та допустимими доказами, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки п.4.6 договору було передбачено остаточний розрахунок вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період не пізніше 1 числа місяця, наступного за розрахунковим, акт приймання-передачі №ЧР300000424 від 31.07.2015р. підписаний представниками підприємств без жодних зауважень щодо наданих послуг, та скріплений печатками підприємств, послуги надані в липні 2015р., відповідачем жодними належними та допустимими доказами не доведено його обов'язок з оплати у інший порядок (з 11.08.2015р.), ніж передбачено умовами договору - не пізніше 1 числа місяця, наступного за розрахунковим, у зв'язку з чим позивачем правомірно розраховано інфляційні втрати з 01.08.2015р., а 3% річних та пеню заявлено з 04.08.2015р.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АПБ-Цегла" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.04.2016р. у справі №927/242/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського Чернігівської області від 19.04.2016р. у справі №927/242/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №927/242/16 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

О.В. Тищенко