донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

14.09.2016 справа №908/1410/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача: ОСОБА_5 за довіреністю
від відповідача:ОСОБА_6 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізьккої області
від14.07.2016р.
по справі№908/1410/16 (суддя І.А. Попова)
за позовом:Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» м. Запоріжжя
до відповідача:Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» м. Запоріжжя
простягнення 924 163,29грн. пені, 66 427,86грн. 3% річних та 186 918,93грн. інфляційних витрат

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» м. Запоріжжя звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» м. Запоріжжя про стягнення 924 163,29грн. пені, 66 427,86грн. 3% річних та 186 918,93грн. інфляційних витрат.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.07.2016р. у справі №908/1410/16 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний завод «Запоріжсталь» на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» 882038грн.26коп. пені, 60 908грн.38коп. річних процентів, 14 144грн.14коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» м. Запоріжжя, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 14.07.2016р. по справі №908/1410/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає неповне зясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Також, скаржник зазначає про те, що позивачем порушено умови договору щодо передачі відповідачеві повного пакету документів, оскільки перебіг строку виконання грошового зобовязання, який виник на підставі Договору, повинен починатись з моменту отримання відповідачем документів, передбачених у пункті 3.8. Договору, а не з моменту підписання накладних не уповноваженими особами, тому нарахування пені та 3% річних є безпідставним.

Крім того, апелянт зазначає про те, що судом безпідставно були прийняті до уваги у якості доказів отримання Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» товару за спірним договором копії накладних, які підписані з боку ВАТ «Запоріжсталь» ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без довіреностей, що підтверджують повноваження даних осіб на отримання матеріальних цінностей.

Відповідач також стверджує, що господарським судом неправомірно було відмовлено у клопотанні відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та відстрочку виконання рішення, з огляду на те, що судом не було враховано відсутність заборгованості за спірним договором в цілому, скрутне фінансове становище його підприємства та наявність суми невідшкодованого державою ПДВ.

Представник відповідача у судове засідання прибув, підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача у судове засідання прибув, надав відзив, заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.05.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством «Запорізький металургійний завод «Запоріжсталь» (покупець) укладено договір поставки № 11-15/94/20/2015/1256, за умовами якого постачальник зобовязався поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити згідно п. 3.3 договору товар феросплави, протягом строку з 01.06.2013 р. по 31.12.2015 р. на умовах, в кількості та строки, вказані в специфікаціях до договору, які є його невідємними частинами.

Відповідно до п. 2.1. Договору поставка товару за діючим договором здійснюється на вимогах FCA склад Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів».

Згідно з п. 3.1. Договору поставка товару здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, зазначеними в Специфікаціях і включають в себе всі збори та інші обов'язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника пов'язані з постачанням товару. Ціна на товар може бути змінена тільки за взаємною згодою сторін шляхом внесення змін до цього договору.

Загальна вартість за Договором визначається загальною сумою вартостей всіх Специфікацій до цього Договору (п. 3.10. Договору).

Пунктом 3.9. Договору сторони визначили, що при відвантаженні товару автотранспортом покупця, постачальник надає покупцеві наступні документи: при відвантаженні товару вантажовідправником ПАТ "ЗФЗ": - рахунок (оригінал - 1 екз.), оформлений відповідно до вимог п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку від 24.05.1995г. №88; - податкову накладну (оригінал - 1 екз.), оформлену відповідно до вимог Податкового кодексу України, порядку заповнення податкової накладної, затвердженого відповідним державним органом; - накладну на відпустку (оригінал - 1 екз.); - сертифікат якості (оригінал - 1 екз.).

Покупець виробляє приймання товару за якістю відповідно до Інструкції "Про порядок приймання продукції ПТН і товарів народного споживання за якістю", затвердженої постановою Гоарбітража при Раді міністрів СРСР від 25.04.66г. №П-7 з наступними змінами та доповненнями (п. 4.9. Договору).

Відповідно до п. 8.6. Договору цей договір вступає в силу з 01 липня 2015 року, і діє до 31 грудня 2015 року, або до його розірвання в установленому законом порядку. У частині взаєморозрахунків договір діє до повного виконання зобов'язань сторонами.

До Договору поставки від 26.05.2015р. № 11-15/94/20/2015/1256 були підписані Специфікації: №1 від 02.07.2015р., №2 від 03.08.2015р., №3 від 06.08.2015р., №4 від 02.09.2015р., №5 від 02.10.2015р., №6 від 03.11.2015р., №7 від 04.12.2015р.

Договір та Специфікації до нього підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств без зауважень.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» м. Запоріжжя є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний завод «Запоріжсталь», що підтверджується копією Статуту 2015 року, яке затверджено Загальними зборами акціонерів Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний завод «Запоріжсталь» Протоколом №1 від 07.08.2015р.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог Договору та Специфікацій до нього позивач в період з 31.10.2015р. по 31.12.2015р. поставив, а відповідач прийняв у власність феросплави, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, які підписані представниками ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Крім того, позивачем були виставлені рахунки на оплату отриманого товару, які також наявні в матеріалах справи.

Довод апелянта про те, що позивачем порушено умови договору щодо передачі відповідачеві повного пакету документів, оскільки перебіг строку виконання грошового зобовязання, який виник на підставі Договору, повинен починатись з моменту отримання відповідачем документів, передбачених у пункті 3.8. Договору, а не з моменту підписання накладних не уповноваженими особами, не приймається колегією суддів, з огляду на наступне.

Водночас, ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Пунктом 2.1. Договору сторони визначили, що поставка товару за діючим договором здійснюється на вимогах FCA склад Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів».

Як вбачається з матеріалів справи всі накладні підписані з боку Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь». При цьому, посилання на відсутність довіреностей на осіб, які приймали продукцію не спростовує фактичного її отримання, про що відповідачем не заявлялось.

Згідно п. 4.9. Договору покупець виробляє приймання товару за якістю відповідно до Інструкції "Про порядок приймання продукції ПТН і товарів народного споживання за якістю", затвердженої постановою Госарбітража при Раді міністрів СРСР від 25.04.66г. №П-7 з наступними змінами та доповненнями (далі Інструкція П-7).

За вимогами пункту 14 Інструкції П-7 приймання продукції по якості та комплектності проводиться у точній відповідності із стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами поставки, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також супроводжувальним документам, які підтверджують якість та комплектність поставленої продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення щодо якості, рахунок-фактура, специфікація та інше). Відсутність зазначених супроводжувальних документів або деяких з них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну якість та комплектність поставленої продукції та в акті зазначається які документи відсутні.

Отже, нескладання відповідачем за відповідними поставками згідно вимог Інструкції П-7 акту про відсутність будь-яких документів в пакеті товаросупроводжувальних документів є підтвердженням надання позивачем всіх необхідних документів.

Відповідач, ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді не надав доказів на підтвердження обставин, про які зазначає та не довів факту порушення постачальником (позивачем по справі) строків передачі товаросупроводжувальних документів.

Статтею 666 Цивільного кодексу України визначено, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Проте, відповідач не надав доказів скоєння дій, передбачених зазначеною нормою права або умовами договору, крім того, порядок оплати, який визначений сторонами у спірному Договору не пов'язаний з наявністю або відсутністю документів.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач не довів прострочку кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України.

Порядок розрахунків узгоджено п. 3.3 договору, яким передбачено, що покупець здійснює оплату товару, що поставляється, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30 банківських днів від дати поставки товару.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що обовязок оплатити не пов'язаний з моментом надання документації, визначеної в п. 3.9. Договору.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з платіжних доручень, долучених позивачем до матеріалів справи, оплата за товар була здійснена відповідачем повністю. Заборгованість за отриманий товар відсутня, однак відповідач за отриманий за договором поставки від 26.05.2015р. № 11-15/94/20/2015/1256 товар розрахувався з прострочкою, відповідно до наданого розрахунку, який відповідачем не спростовано.

Оскільки, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого товару належним чином не виконав, за поставлений товар вчасно не розраховувався, позивачем нараховано пеню за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 924 163,29 грн. за період з 11.12.2015р. по 21.02.2016р., 3% річних у розмірі 66 427,86грн. за період з 11.12.2015р. по 21.02.2016р. та інфляційних витрат у розмірі 186 918,93грн. за період з 11.12.2015р. по 02.02.2016р.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо нарахування інфляційних витрат, колегія суддів зазначає наступне. Згідно до п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду відносно того, що позивачем при розрахунку інфляційних витрат не враховано, що початком нарахування є місяць, наступний за місяцем в якому платіж мав бути здійснений, найменший період визначення інфляційних нарахувань становить місяць, тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою таких нарахувань. Внаслідок викладеного в задоволенні вимог про стягнення 186 918грн.93коп. інфляційних витрат грошових коштів господарським судом відмовлено правомірно.

Крім того, у звязку з вищевикладеним та здійснивши повний розрахунок 3% річних колегія суддів погоджується з висновком суду щодо задоволення даної вимоги частково та стягнення з відповідача 60 908,38грн. за період з 14.12.2015р. по 21.02.2016р.

Крім того, позивач просить стягнути пеню у розмірі 924 163,29 грн. за період з 11.12.2015р. по 21.02.2016р. за порушення грошових зобовязань.

Відповідно до п. 7.6 Договору у разі порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених п. 3.3 даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період за кожен день прострочення.

За приписами статей 611, 612 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу країни, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, перевіривши арифметичний розрахунок суми пені, приймаючи до уваги вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо часткового задоволення вимог в частині стягнення пені в розмірі 882 038 грн. 26 коп. за період з 14.12.2015р. по 21.02.2016р.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання про зменшення суми пені на 50 % та надання відстрочки виконання рішення на 1 рік, яке обґрунтовано знаходженням у скрутному матеріальному становищі. Відповідач посилається на існування дебіторської заборгованості, яка складає 8 331 863 213,98 грн., що підтверджується довідкою від 20.01.2016 р., та на значний розмір невідшкодованого державою ПДВ, який складає 289631284 грн. станом на квітень 2016 р., що підтверджується відповідними актами звірки з контролюючим органом.

Згідно п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання та відстрочити виконання рішення.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов"язання визначені у ст.617 Цивільного кодексу України. Так, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відсутність коштів у боржника взагалі не вважається неможливістю виконання грошового зобов"язання, яке б звільняло його від відповідальності. Про це прямо зазначено в ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов"язання.

Статтею 233 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Разом з тим, відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому заявник, в обґрунтування вищезазначених клопотань, посилається на скрутне матеріальне становище; існування перед відповідачем дебіторської заборгованості з боку контрагентів та значний розмір невідшкодованого державою ПДВ.

Натомість, відповідач не надав будь-яких доказів, які б могли призвести до зменшення розміру пені: винятковості даного випадку, доказів тяжкого фінансового стану на момент подання відповідних клопотань, окрім Актів №3991-20, №921-20 та Довідки головного бухгалтера №16/2003856, які датовані січнем 2016р. Крім того, не надано доказів, що саме через 1 рік він буде мати реальну можливість виконати рішення.

Враховуючи зазначене, матеріальні інтереси обох сторін, наявність інфляційних процесів в державі, які впливають на діяльність, в тому числі позивача, необґрунтованість клопотань належними доказами, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо незадовольння клопотань відповідача щодо зменшення розміру пені та надання відстрочки виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 14.07.2016р. по справі №908/1410/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 14.07.2016р. по справі №908/1410/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 14.07.2016р. по справі №908/1410/16 - залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: О.А. Скакун

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСЗО.