РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2016Справа №910/11351/16

За позовомПублічного акціонерного товариства "Проектно-пошуковий інститут "Південмедбіосинтез"
до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" в особі Одеської регіональної філії
третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Національний банк України
простягнення 842 466,32 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Дубовецький Ю.О. - представник за довіреністю № 1 від 24.03.16;
від відповідача Макарчук Л.Л. - представник за довіреністю № 301 від 30.06.16;
від третьої особи не з'явились
В судовому засіданні 07.09.16, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Проектно-пошуковий інститут "Південмедбіосинтез" до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" в особі Одеської регіональної філії про стягнення 842 466,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16.01.2012 між Публічним акціонерним товариством "Проектно-пошуковий інститут "Південмедбіосинтез" та Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру" в особі Одеської регіональної філії був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 2012-01-20, на підставі якого позивач передав, а відповідач прийняв та зобов'язався сплачувати орендну плату за користування приміщенням, що знаходиться за адресою: 65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 32. За доводами позивача, відповідач всупереч умов договору несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював розрахунки по орендній платі, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в період з 01.09.2015 по 31.05.2016 у розмірі 696 431,02 грн. Крім того, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань позивачем нарахована пеня у розмірі 99 239,89 грн., 3% річних у розмірі 8421,71 грн. та інфляційні втрати - 38373,70 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.06.2016 порушено провадження у справі № 910/11351/16 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 03.08.2016.

У судовому засіданні 03.08.2016 за усним клопотання відповідача було оголошено перерву до 15.08.2016.

У судове засідання, призначене на 15.08.2016, з'явились представники сторін.

Представник відповідача на виконання вимог ухвали суду надав письмовий відзив, що був долучений до матеріалів справи та клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаної з нею справи № 916/980/16 за позовом Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" до Публічного акціонерного товариства "Проектно-пошуковий інститут "Південмедбіосинтез" про визнання недійсним договору оренди нежилого приміщення № 2012-01-20 від 16.01.2012.

У відзиві на позов відповідач зазначає, що договір оренди нежилого приміщення № 2012-01-20 від 16.01.2012 підлягає визнанню недійсним у зв'язку з відсутністю згоди іпотекодержателя на передачу майна в наступну оренду. В постанові Вищого господарського суду України від 31.08.2011 у справі № 13/17/2011/5003 вказано, що відсутність згоди іпотекодержателя на передачу предмета іпотеки в оренду свідчить про те, що такий правочин є недійсним з моменту його укладення (ст.. 204, ст.. 236 ЦК України) незалежно від того чи виконали сторони його умови. Крім того, на думку відповідача, позивачем не дотримано низки умов договору, що суттєво порушило законні права та обов'язки відповідача, а саме: до позовної заяви не додано належних первинних документів, що підтверджують позовні вимоги. Зокрема, акти наданих послуг за період з вересня 2015 по травень 2016, на які посилається позивач, не підписані належним чином з боку відповідача.

Відповідач зазначає, що позивачем не додано до позовної заяви розгорнутий розрахунок позовних вимог, з якого можна було б встановити період надання послуг з прив'язкою до актів наданих послуг та період виникнення заборгованості. За перерахунком відповідача розмір інфляційних втрат складає 38183,70 грн. замість 38373,70 грн., що заявлені позивачем.

На думку відповідача, позивачем не надано належних доказів на підтвердження його права власності на приміщення, що були передані відповідачу в орендне користування, отже у позивача відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності. Крім того, відповідач стверджує, що особа, яка від імені Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» підписала спірний договір оренди, не мала необхідного обсягу повноважень діяти від імені відповідача.

Відповідач стверджує, що за спірним договором в порушення норм Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата визначалась не на підставі відповідної методики, а за домовленістю сторін, що є порушенням істотних умов договору оренди стосовно орендної плати.

Також, у судовому засіданні 15.08.2016 представник відповідача подав письмове клопотання про колегіальний розгляд справи у зв'язку з її складністю. Судом відмовлено у задоволенні клопотання про колегіальний розгляд справи з підстав необґрунтованості.

Крім того, у судовому засіданні представник відповідача подав письмову заяву про відвід судді, у задоволенні якої було також відмовлено.

У судовому засіданні представником відповідача подані письмові клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Укрмедпром" та Національний банк України, оскільки за переконанням відповідача рішення у даній справі прямо впливає на права та обов'язки останніх.

Ухвалою суду від 15.08.2016 було залучено до участі у справі Національний банк України в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, продовжено строк вирішення спору, розгляд справи відкладено на 07.09.2016.

В судове засідання 07.09.2016 представники сторін з'явились, представник відповідача заявив клопотання про витребування у позивача додаткових доказів, а саме:

- оригіналів документів, що підтверджують право власності на орендовані відповідачем приміщення, у тому числі наказ Державного комітету з медичної та мікробіологічної промисловості «Держкоммедбіопром» від 18.01.1995 № 7;

- оригінали договору оренди нежилого приміщення № 2012-02-20 від 16.01.2012, акту здачі-приймання приміщення від 16.01.12, актів наданих послуг, платіжних доручень, додаткової угоди від 29.02.16, акти повернення нежилих приміщень від 29.02.16 та 31.05.16, листи позивача від 15.03.16, 30.03.16, 20.04.16.

Представник позивача в судовому засіданні надав суду для огляду оригінали документів, копії яких були додані до позовної заяви. Проти задоволення клопотання про витребування документів, що підтверджують право власності на орендовані відповідачем приміщення, відповідач заперечував, зазначивши, що вказані обставини досліджувались під час розгляду справ № 910/25652/15 та № 916/980/16.

Суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про витребування додаткових доказів у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Крім того, відповідач заявив клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд державного майна України.

Представник позивача проти вказаного клопотання заперечував.

Суд відмовив в задоволенні вказаного клопотання відповідача у зв'язку з його необґрунтованістю. При цьому, суд звертає увагу відповідача, що відповідно до ч.3 ст.22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Умисне затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

При цьому, під затягуванням судового процесу розуміються дії або бездіяльність учасника судового процесу, спрямовані на: неможливість початку розгляду судом порушеної провадженням справи; неможливість прийняття судом рішення в даному судовому засіданні; створення інших перешкод у вирішенні спору по суті з метою недосягнення результатів такого вирішення протягом установлених законом процесуальних строків.

Суд зазначає, що дії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» спрямовані на подання численних клопотань та відводів у даній справі, перешкоджають розгляду справи і вирішенню спору в строки, передбачені процесуальним законодавством, що свідчить про зловживання стороною своїми процесуальним правами.

Таким чином, зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу (постанова ВГСУ №7 від 17.05.11).

Крім того, представник відповідача надав письмові пояснення, що були залучені судом до матеріалів справи. У вказаних поясненнях відповідач зазначає, що договір оренди нежилого приміщення № 2012-01-20 від 16.01.12 є недійсним в силу закону (нікчемним), тобто не породжує з моменту укладання ніяких правових наслідків, в зв'язку з тим, що був укладений за відсутності згоди іпотеко держателя на передачу майна в оренду. Відповідач зазначив, що враховуючи факт користування об'єктом оренди, останній сплачував позивачеві орендну плату, що відображала реальну вартість оренди нежитлових приміщень та визначені відповідачем у відповідності з нормами Закону України «Про орендну державного та комунального майна» та Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 № 786 у розмірі 9492,26 грн. Таким чином, на думку відповідача, ним було сплачено орендну плату за період з 01.09.15 по 30.04.16 у повному обсязі, отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Представники сторін надали пояснення по суті спору, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представник відповідача проти позову заперечував.

У судових засіданнях за клопотанням відповідача згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

16 січня 2012 між Публічним акціонерним товариством "Проектно-пошуковий інститут "Південмедбіосинтез" (далі - позивач, орендодавець) та Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру" в особі Одеської регіональної філії (далі - відповідач, орендар) було укладено договір оренди нежилого приміщення № 2012-01-20 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове, оплатне користування приміщення, що розташовані на 4, 5, 7, 8, 9 поверхах 11 поверхового будинку (літ. "А"), а також складське приміщення, яке розташоване на господарчому подвір'ї (літ. "Б2"), яке знаходиться за адресою: 65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 32. Загальна площа орендованих приміщень складає 1186,80 кв.м. Право власності орендодавця на зазначений будинок підтверджується наказом від 18.01.1995 Держаного комітету з медичної та мікробіологічної промисловості "Держкоммедбіопром".

Згідно з п.1.4 договору оренди орендоване приміщення є предметом іпотечного договору від 24.03.2009, укладеного між орендодавцем та НБУ (далі - іпотеко держатель, третя особа).

Орендоване приміщення надається для розташування офісу та складу (закритого/відкритого) орендаря й останній реалізує своє право користування орендованим приміщенням таким чином, щоб його дії не суперечили чинному законодавству України та не створювали перешкод і не обмежували прав інших орендарів у будівлі, а також орендодавця (п.2.1 договору).

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що строк оренди встановлюється з 16.01.2012 по 15.01.2013. Про наміри на продовження строку оренди орендар письмово повідомляє орендодавця за два місяці до строку закінчення оренди за цим Договором. Строк оренди може бути виключно шляхом укладання нового Договору. Користування орендованим приміщенням після закінчення цього строку не є підставою для продовження строку оренди.

Відповідно до п. 4.2 договору передача орендованого приміщення від орендодавця до орендаря здійснюється відповідно до Акту здачі-приймання приміщення, підписання якого свідчить про фактичну передачу орендованого приміщення.

Згідно з п. 5.1. договору орендна плата на місяць за орендовані приміщення складає: 83 240,42 грн, крім того ПДВ - 16 648,08 грн, а всього до сплати - 99 888,50 грн, з розрахунку - 84,16 грн за 1 кв.м. Орендна плата на місць за обслуговування телефонних мереж становить 92,92 грн, крім того ПДВ - 18,58 грн, а всього до сплати - 111,50 грн. Загальна орендна плата за всі послуги становить: 83 333,34 грн, крім того ПДВ - 16 666,66 грн, а всього до сплати 100 000 грн на місяць.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків своєї господарської діяльності щомісячно не пізніше 10 календарного дня поточного місяця за поточний місяць оренди у національній валюті України на розрахунковий рахунок орендодавця.

Оплата послуг по оренді здійснюється на підставі рахунку-фактури, що виставляється орендодавцем, а в разі відсутності цього рахунку без нього (п. 5.2.1. Договору).

Відповідно до п.5.3 договору орендна плата включає в себе компенсацію за комунальні послуги (електроенергія, теплопостачання, водопостачання, каналізація, обслуговування лічильників, вивіз сміття тощо), компенсацію за експлуатаційні витрати (витрати пов'язані з утриманням, належним управлінням та використанням будівлі, а також площами та обладнанням, що знаходяться в будівлі та на прилеглій до неї території).

Після закінчення строку дії договору, його розірвання з підстав визначених в цьому договорі або у випадку відмови орендаря від оренди приміщень відповідно до умов цього договору, орендна плата та інші платежі, передбачені договором, сплачуються по день фактичної здачі приміщень орендодавцю згідно з Актом приймання-передачі, в зв'язку з чим договір буде чинним в частині виконання орендарем зазначених зобов'язань по поверненню орендодавцю приміщення за актом та оплаті зазначених до виконання цих зобов'язань (п.5.5 договору).

Відповідно п. 7.4. договору оренди дія Договору оренди припиняється після підписання сторонами акту здачі-приймання орендованого приміщення від орендаря орендодавцю.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору оренди сторонами 16.01.2012 підписано та скріплено печатками акт здачі-приймання, за яким позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове платне користування приміщення, що розташовані на 4, 5, 7, 8, 9 поверхах 11 поверхового будинку (літ. "А"), а також складське приміщення, яке розташоване на господарчому подвір'ї (літ. "Б2"), яке знаходиться за адресою: 65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 32. Загальна площа орендованих приміщень складає 1186,80 кв.м.

29 лютого 2016 року сторони уклали Додаткова угода до Договору оренди нежилого приміщення №2012-01-20 від 16.01.2012 року, відповідно до умов якої змінили (зменшили) площу орендованих приміщень та встановили новий розмір орендної плати. Так, сторони дійшли згоди, що 29.02.2016 орендар передає, а орендодавець приймає з тимчасового платного користування нежилі приміщення загальною площею 466,50 кв.м. З 01.03.2016 загальна площа орендованих нежилих приміщень за договором оренди становить 720,30 кв.м., а саме офісне приміщення площею 643,50 кв.м., складське приміщення площею 76,80 кв.м. орендна плата на місяць за орендовані нежилі приміщення загальною площею 720,30 кв.м. становить 60 620,45 грн. з ПДВ.

На виконання Додаткової угоди від 29.02.16 сторони підписали Акт здачі-приймання (повернення) нежилих приміщень, відповідно до якого орендар повернув орендодавцеві нежилі приміщення загальною площею 466,50 кв.м. Вказаний Акт здачі-приймання (повернення) нежилих приміщень від 29.02.2016 містить підписи представників сторін та їх печатки.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 15.03.2016 вих. № 18/02 позивач повідомив відповідача про відмову від договору оренди № 2012-01-20 від 16.01.2012 у зв'язку із систематичною несплатою орендної плати протягом листопада 2015 - березня 2016. Крім того, листами від 30.03.2016 та 20.04.2016 позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою погасити заборгованість за договором оренди та передати приміщення за актом.

31.05.2016 сторони підписали акт здачі-приймання (повернення) нежилих приміщень, відповідно до якого відповідач повернув позивачу з тимчасового платного користування нежилі приміщення загальною площею 720,30 кв.м., які знаходяться за адресою: 65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 32.

За доводами позивача, відповідач в порушення умов договору невчасно та не у повному обсязі сплачував орендні платежі, в результаті чого у нього утворився борг з орендної плати у розмірі 696 431,02 грн за період з 01.09.2015 по 31.05.2016.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов'язання по сплаті орендних платежів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частинами першою та четвертою статті 286 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що позивач передав, а відповідач прийняв без зауважень нежитлові приміщення що розташовані на 4, 5, 7, 8, 9 поверхах 11 поверхового будинку (літ. "А"), а також складське приміщення, яке розташоване на господарчому подвір'ї (літ. "Б2"), яке знаходиться за адресою: 65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 32. Загальна площа орендованих приміщень складає 1186,80 кв.м., що підтверджується актом здачі-приймання від 16.01.2012, який підписано повноважними представниками учасників процесу та скріплено їх печатками.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до умов договору оренди №2012-01-20 від 16.01.2012 загальний розмір орендної плати з 01.09.2015 по 29.02.2016 складав 100000,00 грн. з ПДВ., в період з 01.03.2016 по 31.05.2016 загальний розмір орендної плати за договором складав 60620,45 грн. з ПДВ.

Протягом вересня 2015 - травня 2016 сторонами були підписані та скріплені печатками акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 781 861,35 грн., а саме:

- від 30.09.15 № ОУ-0001301 на загальну суму 100 000,00 грн.;

- від 31.10.15 № ОУ-0001450 на загальну суму 100 000,00 грн.;

- від 30.11.15 № ОУ-0001602 на загальну суму 100 000,00 грн.;

- від 31.12.15 № ОУ-0001752 на загальну суму 100 000,00 грн.;

- від 31.01.16 № ОУ-0000164 на загальну суму 100 000,00 грн.;

- від 29.02.16 № ОУ-0000180 на загальну суму 100 000,00 грн.;

- від 31.03.16 № ОУ-0000365 на загальну суму 60 620,45 грн.;

- від 30.04.16 № ОУ-0000721 на загальну суму 60 620,45 грн.;

- від 31.05.16 № ОУ-0000793 на загальну суму 60 620,45 грн.

Відповідачем було частково сплачено орендну плату за вказаний період в розмірі 85430 грн. 33 коп, що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

№ 65 від 28.09.2015 на суму 20000,00 грн.;

№ 85 від 23.10.2015 на суму 20000,00 грн.;

№ 30 від 21.03.2016 на суму 4104,52 грн.;

№ 31 від 22.03.2016 на суму 5546,20 грн.;

№ 32 від 23.03.2016 на суму 3183,10 грн.;

№ 33 від 24.03.2016 на суму 4188,92 грн.;

№ 34 від 25.03.2016 на суму 4990,02 грн.;

№ 155 від 28.03.2016 на суму 2833,66 грн.;

№ 35 від 29.03.2016 на суму 7266,16 грн.;

№ 156 від 30.03.2016 на суму 3117,75 грн.;

№ 65 від 15.04.2016 на суму 3500,00 грн.;

№ 68 від 19.04.2016 на суму 3200,00 грн.;

№ 80 від 25.04.2016 на суму 3500,00 грн.;

Таким чином, станом на момент вирішення спору заборгованість відповідача з орендної плати за договором оренди №2012-01-20 від 16.01.2012 складає 696 431 грн. 02 коп.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу в розмірі 696431,02 грн. є обґрунтованими і тому підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 99 239,89грн. пені, 8421,71 грн. - 3 % річних та 38373,70 грн. інфляційних втрат, що нараховані за період з 11.09.2015 по 31.05.2016,

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти річних так само, як інфляційні втрати на суму боргу входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд зауважує, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) та інфляційних втрат, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові та відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

За приписами п. 3.1., 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов'язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов'язання, за період з моменту виникнення обов'язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов'язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" № 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Перевіривши розрахунки 3 % річних, що наведені у додатку № 2 до позовної заяви, суд зазначає, що за розрахунком суду розмір 3 % річних складає суму більшу, ніж заявлено позивачем до стягнення, проте, враховуючи, що відповідно до п.2 ч.1 ст.83 ГПК України суд не може виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, з відповідача підлягає стягненню 8421 грн. 71 коп. 3 % річних.

За перерахунком суду інфляційне збільшення суми боргу за прострочення виконання зобов'язань з орендної плати складає 38183,70 грн. Таким чином, за перерахунком суду, вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в розмірі 38183,70 грн., в частині стягнення 190 грн. 00 коп. суд відмовляє.

Відповідно до п. 8.2.1 договору оренди у випадку прострочення оплати платежів, передбачених ст.. 5 цього договору орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за період, за яких нарахована пеня, від суми до сплати, за кожний день прострочення.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 ГК України і статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Вищенаведений шестимісячний строк не є строком позовної давності, оскільки в нормі йдеться саме про припинення нарахування штрафних санкцій, за стягненням яких особа має право звернутися в межах річного строку позовної давності, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України.

Судом було здійснено перерахунок пені з урахуванням обмежень, встановлених ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, та в межах сум і періодів, що заявлені позивачем до стягнення. Перевіривши розрахунки пені, що наведені позивачем у додатку № 1 до позовної заяви, суд вважає їх арифметично вірними, отже з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 99 239 грн. 89 коп.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, відхиляються судом виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Питання дійсності та укладеності спірного договору оренди № 2012-01-20 від 16.01.2012, а також підписання його повноважними представниками орендаря та орендодавця досліджувались під час вирішення Господарським судом м. Києва спору у справі 910/25652/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Проектно-пошуковий інститут "Південмедбіосинтез" до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" в особі Одеської регіональної філії про стягнення 842 466,32 грн. заборгованості за договором оренди № 2012-01-20 від 16.01.2012, що виникла в період з 16.01.2012 по 31.08.2015. В рішенні Господарського суду м. Києва від 18.11.2015 у справі № 910/25652/15, що залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 зазначено, що Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача - першим заступником генерального директора ОСОБА_5, який діяв на підставі довіреності від 04.02.2011 № б/н, та від відповідача - начальником філії ОСОБА_6, який діяв на підставі положення та довіреності, та скріплено печатками. Договір у встановленому порядку не оспорено, не визнано недійсним. Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Факти, що встановлені в рішення Господарського суду м. Києва від 18.11.2015р. та постанові Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 року по справі № 910/25652/15 мають преюдиціальне значення для вирішення даної справи.

Крім того, суд зазначає, що згідно правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної у постанові Пленуму від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє. При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону (п. 2.7. постанови Пленуму).

Таким чином, заперечення відповідача викладені в позовній заяві жодним чином не спростовують наявність його зобов'язання щодо сплати орендної плати за користування орендованими приміщеннями за період з 01.09.2015 по 31.05.2016 в сумі 696431 грн. 02 коп.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає частковому задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 3; ідентифікаційний код: 21616582) в особі Одеської регіональної філії (65078 м. Одеса, вул. Космонавтів,32) на користь Публічного акціонерного товариства "Проектно-пошуковий інститут "Південмедбіосинтез" (65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, 32; ідентифікаційний код 00479907) 696431 (шістсот дев'яноста шість тисяч чотириста тридцять одну) грн. 02 коп. заборгованості з орендної плати, 99239 (дев'яноста дев'ять тисяч двісті тридцять дев'ять) грн. 89 коп. пені; 8421 (вісім тисяч чотириста двадцять одну) грн. 71 коп. - 3% річних; 38183 (тридцять вісім тисяч сто вісімдесят три) грн. 70 коп. втрат від інфляції та 12634 (дванадцять тисяч шістсот тридцять чотири) грн. 14 коп. судового збору.

3. В частині позовних вимог про стягнення 190,00 грн. інфляційних втрат відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.09.2016

Суддя Пукшин Л.Г.