ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.09.2016 Справа № 905/2369/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомПублічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком»
доДержавного підприємства «Торецьквугілля»
простягнення 28 799,64 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 - представник за довіреністю
від відповідачане з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» до Державного підприємства «Дзержинськвугілля» про стягнення заборгованості у розмірі 23014,22 грн, інфляційних втрат у розмірі 5010,11 грн та 3% річних у розмірі 755,31 грн.

05.09.2016 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про заміну відповідача - Державне підприємство «Дзержинськвугілля» на Державне підприємство «Торецьквугілля», у звязку із перейменуванням останнього.

На підтвердження вищезазначених обставин, відповідачем надано наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №513 від 11.08.2016 «Про перейменування ДП «Дзержинськвугілля» та затвердження Статуту ДП «Торецьквугілля», витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань станом на 18.08.2016 стосовно Державного підприємства «Торецьквугілля».

З наданих відповідачем документів вбачається, що станом на час розгляду справи Державне підприємство «Дзержинськвугілля» (код 33839013) перейменовано на Державне підприємство «Торецьквугілля» (код 3383013).

За таких обставин, в судовому засіданні 06.09.2016 судом задоволено клопотання відповідача про заміну найменування останнього на Державне підприємство «Торецьквугілля».

Отже, станом на час розгляду справи найменування відповідача - Державне підприємство «Торецьквугілля», що враховано судом при розгляді справи.

06.09.2016 до суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача.

Вказане клопотання судом задоволено.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором №33/05/534/14/31/11 від 30.03.2010 про взаємоз`єднання телекомунікаційної мережі ВАТ «Укртелеком» з телекомунікаційною мережею споживача, у звязку з чим у відповідача утворилась заборгованість за період з вересня 2014 року по червень 2016 року у розмірі 23014,22 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги, викладені в позовній заяві, визнав повністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

30.03.2010 між Відкритим акціонерним товариством «Укртелеком» (позивач, Укртелеком) та Державним підприємством «Дзержинськвугілля» (споживач, відповідач) підписано договір №33/05/534/14/31/11 про взаємоз`єднання телекомунікаційної мережі ВАТ «Укртелеком» з телекомунікаційною мережею споживача.

Відповідно до п.1.1 Договору предметом останнього є зєднання телекомунікаційної мережі Споживача (1500 номерів з номерною єдністю в індексах « 93000» - « 94499») з телекомунікаційною мережею загального користування (ТМЗК) Укртелекому в м. Дзержинськ та надання послуг місцевого, міжміського, міжнародного телефонного звязку, послуг доступу до мереж операторів рухомого (мобільного) звязку.

Згідно з п. 7.3 Договору у разі коли жодна зі сторін за два місяці до закінчення строку дії Договору не заявить письмово про своє небажання надалі продовжувати стосунки, Договір вважається продовженим кожен раз на наступний календарний рік і на тих самих умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, ані позивачем, ані відповідачем доказів припинення дії Договору не надано.

Оскільки в матеріалах справи відсутні відповідні заяви сторін про припинення дії Договору, суд приходить до висновку, що строк дії Договору неодноразово було продовжено на наступний термін та у заявлений до стягнення період Договір був чинним.

За умовами п. 2.1 Договору Укртелеком зобовязується забезпечити зєднання обладнання споживача АТСК 100/2000 ємністю 1500 номерів з ТМЗК Укртелекому в м. Дзержинськ (схему організації звязку наведеного у додатку №1).

Згідно з п. 2.1.2 Договору Укртелеком зобовязується забезпечувати споживачу надання послуг місцевого, міжміського, міжнародного звязку, послуг доступу до мереж операторів рухомого (мобільного) звязку в індексах « 93000-94499», які надані споживачу Укртелекомом для задоволення його власних технологічних потреб.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору Укртелеком має право вимагати своєчасної оплати від споживача за надані телекомунікаційні послуги.

Пунктами 2.3 та 2.4 Договору встановлені права та обовязки споживача, а саме відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2 споживач має право вимагати своєчасного та якісного одержання телекомунікаційних послуг згідно з умовами Договору та відмовитися від подальшого використання телекомунікаційних послуг, якщо він не згодний з їх новою вартістю, попередивши про це письмово за 10 днів до дати введення нових тарифів у дію.

Згідно з п. 2.4.14 Договору споживач зобовязаний щомісячно сплачувати Укртелекому вартість наданих телекомунікаційних послуг відповідно до додатку №3 до Договору та рахунків згідно з діючими тарифами.

Сторонами підписані та скріплені печатками Додаткові угоди №3 від 09.04.2012, №4 від 10.07.2013 до Договору, в яких сторонами були змінені розрахунки вартості мережних ресурсів, що надаються ПАТ «Укртелеком».

Відповідно до п. 3.1. Договору всі розрахунки з абонентами АТС споживача проводить споживач.

Плата за зєднання визначається як оплата за організацію 62 - зєднувальних ліній для підключення до ТМЗК Укртелекому і нараховується відповідно до встановлених тарифів (додаток №3) та вноситься споживачем до моменту зєднання. Підставою для виставлення рахунка є Акт взаємозєднання телекомунікаційної мережі споживача (додаток №2) з ТМЗК Укртелекому в м. Дзержинськ. Укртелеком починає виставляти рахунки абонентної плати за користування зєднувальними лініями з дати підключення до ТМЗК, яка визначається датою оплати Споживачем рахунку за організацію зєднувальних ліній (п. 3.2 Договору).

Згідно з п. 3.8 Договору Укртелеком до 10 числа місяця, що настає за звітнім, виставляє споживачу рахунок на оплату телекомунікаційних послуг та розшифровку за міжміськими і міжнародними телефонними розмовами.

Відповідно до п. 3.9 Договору споживач сплачує послуги електрозвязку за авансовою системою оплати. При авансовій системі оплати, споживач, для одержання послуг електрозвязку, проводить щомісячно, до 20-го числа поточного місяця, попередню оплату їх вартості в розмірі не менше суми послуг, наданих у попередньому розрахунковому періоду, з подальшим перерахунком (до 10 числа місяця, що настає після розрахункового періоду) виходячи з фактично наданих послуг.

На виконання умов Договору позивачем були надані телекомунікаційні послуги, за використання яких останнім виставлено відповідачу рахунки-акти №005503.9.2014 за вересень 2014 року на суму 3834,58 грн, №005503.10.2014 за жовтень 2014 року на суму 3834,58 грн, №005503.11.2014 за листопад 2014 року на суму 3836,51 грн, №005503.12.2014 за грудень 2014 року на суму 3834,58 грн, №005503.1.2015 за січень 2015 року на суму 3834,58 грн, №005503.2.2015 за лютий 2015 року на суму 1693,18 грн, №005503.3.2015 за березень 2015 року на суму 1693,18 грн, №005503.4.2015 за квітень 2015 року на суму 1683,18 грн, №005503.5.2015 за травень 2015 року на суму 1693,18 грн, №005503.6.2015 за червень 2015 року на суму 1693,18 грн, №005503.7.2015 за липень 2015 року на суму 1693,18 грн, №005503.8.2015 за серпень 2015 року на суму 1693,18 грн, №005503.9.2015 за вересень 2015 року на суму 1693,18 грн, №005503.10.2015 за жовтень 2015 року на суму 1693,18 грн, №005503.11.2015 за листопад 2015 року на суму 1693,18 грн, №005503.12.2015 за грудень 2015 року на суму 1693,18 грн, №005503.1.2016 за січень 2016 року на суму 1693,18 грн, №005503.2.2016 за лютий 2016 року на суму 1693,18 грн, №005503.3.2016 за березень 2016 року на суму 1693,18 грн, №005503.4.2016 за квітень 2016 року на суму 1693,18 грн, №005503.5.2016 за травень 2016 року на суму 1693,18 грн, №005503.6.2016 за червень 2016 року на суму 1693,18 грн.

Таким чином, згідно рахунків, позивачем надані телекомунікаційні послуги на загальну суму 47958,89 грн.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір №33/05/534/14/31/11 від 30.03.2010 про взаємоз`єднання телекомунікаційної мережі ВАТ «Укртелеком» з телекомунікаційною мережею Споживача є договором надання послуг.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про телекомунікації» та п.п. 6 п.36 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012, споживачі телекомунікаційних послуг зобовязані дотримуватись Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджує Кабінет Міністрів України, зокрема виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідач свої зобовязання за Договором виконав не належним чином, за надані телекомунікаційні послуги за період з вересня 2014 року по червень 2016 року розрахувався несвоєчасно та не в повному обсязі, сплативши кошти за надані телекомунікаційні послуги у сумі 24944,67 грн, у звязку з чим у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 23014,22 грн.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Згідно з ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Визнання позову відповідачем - це безумовне погодження задовольнити матеріально-правову вимогу позивача в тому вигляді, в якому вона міститься у позовній заяві.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані телекомунікаційні послуги за період з вересня 2014 року по червень 2016 року за Договором №33/05/534/14/31/11 від 30.03.2010 про взаємоз`єднання телекомунікаційної мережі ВАТ «Укртелеком» з телекомунікаційною мережею споживача у розмірі 23014,22 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 775,31 грн та інфляційні втрати у сумі 5010,11 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Положення ст. 625 Цивільного кодексу України не передбачають можливості вибіркового обрання особою індексів інфляції за окремі періоди в межах заявленого періоду за який нараховуються інфляційні, а тому мають враховуватися всі індекси інфляції (в т.ч. з від'ємним значенням). Наведене додатково підтверджується листом Верховного Суду України від 03.04.1997 №62 97р.

Рекомендаціями Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997 щодо порядку нарахування індексів інфляції при розгляді судових справ передбачається, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд визнає його невірним, оскільки позивачем не враховано індекс інфляції за серпень 2015 року, який має відємне значення.

За здійсненим судом перерахунком інфляційних втрат в межах періоду нарахування визначеного позивачем, а також з урахуванням індексу інфляції за серпень 2015 року, який має від'ємне значення, і не врахований позивачем, розмір інфляційних втрат становить 4908,12 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних, здійснений позивачем, суд визнає його невірним, оскільки позивачем не враховано, що в 2016 році 366 днів.

За здійсненим судом перерахунком розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача, становить 774,43 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають, у звязку їх з безпідставністю.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» (85200, Донецька обл., м.Торецьк, вул. Дружби, 19, ідентифікаційний код 33839013) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бул. ОСОБА_2, 18, ідентифікаційний код 21560766) в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (49600, м. Дніпропетровськ, вул. Херсонська, 26, ідентифікаційний код 25543196) основний борг у розмірі 23014 (двадцять три тисячі чотирнадцять) грн 22 коп., інфляційні втрати у розмірі 4908 (чотири тисячі девятсот вісім) грн 12 коп., 3% річних у розмірі 774 (сімсот сімдесят чотири) грн 43 коп. та судовий збір у розмірі 1373 (одна тисяча триста сімдесят три) грн 04 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 12.09.2016

Суддя М.В. Сажнева