ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2016 р.Справа № 916/2396/15
ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів О.Л. Воронюка, В.Б. Туренко,

при секретарі судового засідання А.В.Земляк,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2,

від відповідача: ОСОБА_3,

від третьої особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

на підставі постанови Вищого господарського суду України від 12.07.2016р.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_6 організації "Українське товариство сліпих"

на рішення господарського суду Одеської області від 07.12.2015р.

у справі №916/2396/15

за позовом Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси"

до ОСОБА_6 організації "Українське товариство сліпих"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_7 обєднання громадян "ОСОБА_1 учбово-виробниче підприємство" Українського товариства сліпих

про стягнення вартості безпідставно набутої теплової енергії в сумі 62449,73грн.,

встановив:

Комунальне підприємство "Теплопостачання міста Одеси" звернулося з позовом до ОСОБА_1 обласної організації Українського товариства сліпих про стягнення вартості безпідставно набутої теплової енергії в сумі 62449,73грн. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що ним здійснюється забезпечення тепловою енергією приміщення офісу ОСОБА_6 організації "Українське товариство сліпих", яке розташоване у м. Одесі, по вул. Льва Толстого, 6. До інженерних споруд житлового будинку за вищевказаною адресою, у тому числі і розташованих в них нежитлових приміщень, входять системи централізованого опалення. Облаштування індивідуальної системи опалення у вказаному офісі в передбаченому законодавством порядку не було, у зв'язку з чим облік споживання теплової енергії на опалення тимчасово відповідно до п.п. 20, 23 "Правил користування тепловою енергію", затверджених постановою КМУ від 03.10.2007р. №1198, визначається розрахунковим способом. За період з 01.10.2014р. по 01.05.2015р. відповідачем було спожито теплової енергії на суму 62 449,73 грн. Позивачем неодноразово направлялися на адресу організації проекти договору на постачання теплової енергії, однак на теперішній час вказаного договору з боку відповідача не підписано. Крім того, бездоговірне споживання теплової енергії не є підставою для звільнення відповідача від оплати її вартості, а заборгованість, що виникла, підлягає стягненню, як вартість безпідставно набутого майна.

Відповідач у відзиві на позов просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що розрахунок позивача та примірний обсяг постачання теплової енергії споживачу жодним чином не підтверджує фактичне отримання теплової енергії відповідачем, а тільки відображує кількість такої енергії, яка необхідна на обігрів приміщення відповідача за період 2014-2015р.р. опалювального сезону та її вартість.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.06.2015р. залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_7 об'єднання громадян "ОСОБА_1 учбово виробниче підприємство "Українського товариства сліпих".

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.07.2015р. замінено первісного відповідача ОСОБА_1 обласну організацію Українського товариства сліпих" на належного відповідача ОСОБА_6 організацію "Українське товариство сліпих".

Рішенням господарського суду Одеської області від 07.12.2015р. позов задоволено у повному обсязі з підстав його доведеності та обґрунтованості.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення місцевого господарського суду від 07.12.2015р. скасувати, в позові відмовити.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.04.2016р. (головуючий суддя К.В. Богатир, судді Л.В. Лавриненко, М.А. Мишкіна) рішення господарського суду Одеської області від 07.12.2015р. скасовано, в позові відмовлено з посиланням на те, що самостійно здійснити розрахунок розміру позовних вимог апеляційний господарський суд не має можливості за відсутністю у матеріалах даної справи всіх необхідних обєктивних даних для проведення такого розрахунку. Суд апеляційної інстанції, не прийнявши до уваги розрахунок суми позовних вимог у звязку із його необґрунтованістю, відмовив у задоволенні позову.

Позивач, не погодившись з постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.04.2016р., звернувся із касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.04.2015р. та залишити в силі рішення господарського суду Одеської області від 07.12.2015р.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.07.2016р. постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.04.2016р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до Одеського апеляційного господарського суду. В постанові суд касаційної інстанції вказав на те, що, встановивши факт споживання відповідачем теплової енергії без укладення договору на її постачання, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, в порушення приписів статті 82 Господарського процесуального кодексу України не навів будь- яких обґрунтувань, за якими він не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо розрахунку отриманої теплової енергії, виходячи з наявних в матеріалах справи документів на підтвердження цього розрахунку.

Ухвалою від 08.08.2016р. ОСОБА_1 апеляційний господарський суд прийняв на підставі постанови Вищого господарського суду України від 12.07.2016р. апеляційну скаргу до провадження у новому складі.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Рішенням ОСОБА_1 міської ради від 05.04.2007р. №1173-V комунальне підприємство "Теплопостачання міста Одеси" визначено виконавцем послуг з постачання теплової енергії на опалення та гарячої води.

Комунальним підприємством „Теплопостачання міста Одеси здійснюється забезпечення тепловою енергією житлового будинку, що розташований в м. Одесі по вул. Льва Толстого, 6.

З витягу про державну реєстрацію прав від 10.01.2002р., що власником нежитлових приміщень першого та другого поверхів, розташованих за вищевказаною адресою, є ОСОБА_6 організація „Українське товариство сліпих (т.1 а.с.107).

Приміщення відповідача, що розташоване у м. Одесі, по вул. Льва Толстого, 6, не є відокремленим від житлового будинку, а його система опалення є невідємною частиною системи опалення житлового будинку в цілому.

За твердженням позивача, нежитлові приміщення опалюються від мереж центрального теплопостачання житлового будинку по вул. Л. Толстого, буд. 6 в м. Одесі, у звязку з чим в цілях недопущення порушення конституційного права громадян, які проживають в цьому будинку, в користуванні теплом і забезпечення збереження їх здоровя, позивач протягом періоду з жовтня 2014 року по травень 2015 року поставив в нежитлові приміщення відповідача теплову енергію на загальну суму 62 449,73 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією укласти договір на постачання теплової енергії у нежитлові приміщення та направляв для підписання проект договору, однак відповідач відповідний договір не уклав.

Враховуючи наведене, позивач, керуючись положеннями ст.ст. 1212, 1213 ЦК України звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача безпідставно набутої теплової енергії за період з жовтня 2014 року по травень 2015 року в сумі 62 449,73 грн.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Зобовязання з безпідставного придбання майна виникають за наявності таких умов: по-перше, щоб мало місце набуття або зберігання майна; по-друге, щоб набуття або зберігання було здійснено за рахунок іншої особи; по-третє, щоб були відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна.

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005, централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Як встановлено судом першої інстанцій, система опалення приміщень відповідача є єдиною із системою опалення житлового будинку № 6 по вул. Л.Толстого в м. Одесі, в якому знаходяться вказані приміщення, отже здійснити відключення цих приміщень не є можливим, так як необхідно виконати демонтажні роботи системи опалення. Відповідач вказані обставини не спростував.

При цьому, жодних належних та допустимих доказів відключення зазначених приміщень від системи опалення вказаного житлового будинку, як і відключення від системи взагалі, відповідачем до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься.

Згідно з ч. 4 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є одним з основних обов'язків споживача теплової енергії.

Відповідно до ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до п.п. 4, 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007р. (далі Правила) користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією відповідно до типових договорів, форми яких затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Споживач зобов'язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

Таким чином, діючим законодавством України передбачено, що постачання теплової енергії здійснюється за договором купівлі-продажу, обов'язок із своєчасного укладення якого покладено саме на споживача теплової енергії.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Пунктом 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007р., передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Частиною другою ст. 383 ЦК України передбачено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Таким чином, здійснення власником квартири своїх прав обмежується правами власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та санітарно-технічними вимогам і правилам експлуатації будинку.

П.24 правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. №630, передбачено, що Споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

При цьому відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, а самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (п.25 правил).

Згідно з п.26 правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не укладення договору не звільняє відповідача, як власника та споживача комунальних послуг, від обовязку здійснювати оплату вартості фактично поставленої до цих приміщень теплової енергії.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У свою чергу, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (Аналогічна правова позиція з викладена в постанові Верховного Суду України № 6-59цс13 від 30.10.2013).

Крім того, згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові № 3-38гс11 від 16.05.2011, споживання енергії за відсутності договору надає право постачальнику енергії на стягнення зі споживача у даному випадку вартості спожитої ним енергії на підставі статей 1212 та 1213 ЦК України.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, факт постачання позивачем теплової енергії до належних відповідачу на праві власності приміщень в житловому будинку № 6 по вул. Л. Толстого в м Одесі, та факт її споживання відповідачем за відсутності укладеного договору на постачання теплової енергії є доведеними наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами. Так, зокрема, як встановлено судом, факт споживання відповідачем теплової енергії у вигляді опалення протягом спірного періоду підтверджується нарядом від 31.10.2014р. (т.1 а.с.72) відповідно до якого позивачем 07.11.2014р. було включено систему центрального опалення будинку, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 6. Як встановлено судом, центральне опалення здійснювалося КП „Теплопостачання м. Одеси до 01.04.2015р., що підтверджується відповідним нарядом (т.1 а.с.73).

Крім того, місцевим судом установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що позивач неодноразово звертався до відповідача з листами щодо укладення договору на постачання теплової енергії та направляв для підписання проект договору, однак відповідач відповідний договір не уклав. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач набув теплову енергію від позивача за відсутності на те правової підстави.

Отже, правильним є висновок місцевого суду про те, що у відповідача виник обовязок зі сплати вартості фактично отриманої теплової енергії за періоди з 01.10.2014р. по 01.05.2015р.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, за відсутності у відповідача приладу комерційного обліку, обсяг фактично спожитої ним теплової енергії розрахований позивачем із використанням формули визначеної Нормами і вказівками по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні (КТМ 204 Україна 244-94), затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу від 14.12.1993, а саме:

Q = qT tвн - tф

вн - tр

- q максимально часове навантаження на опалення обєкта відповідача;

- T фактичний час подачі теплової енергії у звітному місяці;

- tвн температура в середині приміщення;

- tф середньомісячна фактична температура зовнішнього повітря за звітний місяць;

- tр розрахункова температура зовнішнього повітря.

При цьому, судом обґрунтовано не прийнято до уваги твердження відповідача про неможливість застосування цієї формули через відсутність реєстрації вказаного наказу у Міністерстві юстиції України з огляду на те, що КТМ 204 Україна 244-94 не встановлює прав і обовязків для жодних субєктів, а є керівним технічним матеріалом та використовується як довідник норм (показників) витрат теплової енергії для нормального опалення житлового та громадського фонду з розрахунку 1 кв.м. загальної опалювальної площі на 1 м.куб. обєму будов (за зовнішнім обміром). У пункті 1.1 КТМ 204 України 244-94, зокрема, вказано, що його норми можуть бути використані для визначення відпущеної теплової енергії теплопостачальними організаціями споживачам, у яких тимчасово відсутні прилади обліку для проведення комерційних та інших розрахунків.

Позивачем при розрахунку обсягу фактично спожитої теплової енергії використано наступні показники: максимальне годинне навантаження опалення обєкта теплопостачання (ГКал/год) - 0,0349; фактичний час подачі теплової енергії у звітному місяці; фактична температура зовнішнього повітря (tC). Слід також зазначити, що розрахункове теплове навантаження опалення у розмірі 0,0349 Гкал/год додатково підтверджується Довідкою від 13.11.2012 № 15/01-12-603 щодо заключення договору. Показники фактичної температури зовнішнього повітря були отримані позивачем на підставі договору на передачу гідрометеорологічної інформації від 08.01.2009 № ТГО-102/09, укладеного з ОСОБА_1 державним екологічним університетом. Відповідачем не спростовані значення вказаних показників, застосованих позивачем при визначенні обсягу фактично спожитої теплової енергії.

На підставі визначених обсягів фактично спожитої теплової енергії та тарифу в період опалювальних сезонів 2014 - 2015 років позивач поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 62449,73грн., а саме:

8032,13 грн. у листопаді 2014 року;

13244,86 грн. грудні 2014 року;

15941,34 грн. у січні 2015 року;

11179,16 грн. у лютому 2015 року;

14052,24 грн. у березні 2015 року;

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач відповідно до ст.ст. 1212, 1213 ЦК України має відшкодувати позивачу вартість безпідставно набутої за рахунок позивача теплової енергії в сумі 62 449,73 грн. з огляду на неможливість повернення спожитої теплової енергії в натурі та правильно задовольнив позовні вимоги у даній справі.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Посилання скаржника на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у звязку з чим підстав для зміни чи скасування зазначеного судового акту не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було повно та всебічно зясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Керуючись ст.ст. 99,103,105 Господарського процесуального кодексу

України, суд

постановив:

Рішення господарського суду Одеської області від 07.12.2015р.

у справі №916/2396/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 16.09.2016

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя О. Л. Воронюк

Суддя В.Б. Туренко