ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2016 р. Справа № 925/956/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агротранс і Ко», м. Черкаси, вул. Руставі, буд. 4

до товариства з обмеженою відповідальністю «Завод теплоізоляційних матеріалів «ТЕХНО», м. Черкаси, вул. Різдвяна, 300

про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 54 000,00 грн.,

за участю повноважних представників:

від позивача: ОСОБА_1 директор за посадою,

ОСОБА_2 за довіреністю,

ОСОБА_3 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_4 за довіреністю.

В судовому засіданні присутній спеціаліст ДПІ у м. Черкасах С.В. Юревич, залучений судом за клопотанням сторін.

Позивач ТОВ «Агротранс і К» звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до відповідача ТОВ «Завод теплоізоляційних матеріалів «Техно» про стягнення 54000 грн. матеріальної шкоди внаслідок розповсюдження відповідачем недостовірної інформації у своєму листі контрагентам, що погіршує ділову репутацію позивача.

В судовому засіданні:

представники позивача вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Джерела походження листа представники позивача не вказали, зіславшись на конфіденційність ситуації. Заперечують підписання будь-яких прямих господарських договорів з відповідачем. Вказують на зменшення доходів підприємства внаслідок розірвання угод з іншими замовниками послуг. Вимогу стягнення шкоди 54000 грн. обґрунтовують різницею між очікуваними та реальними доходами підприємства з червня 2016р., що підтверджують звітами та математичними розрахунками. Вимог про визнання недостовірною інформації відповідача не заявлено.

Представник відповідача вимоги заперечив та вказав, що на заводі «Техно» правоохоронними органами були проведені санкціоновані обшуки, вилучена бухгалтерська документація та прокуратурою порушена кримінальна справа по заволодінню бюджетними коштами у виді не сплачених податків. Податкова інспекція розглядає діяльність позивача як підприємства з сумнівними господарськими операціями та ухилення від сплати податків.

Спеціаліст ДПІ у м. Черкасах - як представник контролюючого органу - повідомив суду, що позивач та відповідач здійснюють свою діяльність відповідно до статутних документів та місця реєстрації. Ознак фіктивної діяльності чи ухилення від сплати податків - не виявлено.

Претензій до сторін з боку ДПІ немає. Подано письмові пояснення.

На запитання головуючого представники сторін та учасник заявили:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Судом зясовано та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

За твердженням позивача, 27.05.2016р. йому стало відомо про поширення товариством з обмеженою відповідальністю «Завод теплоізоляційних матеріалів «ТЕХНО» інформації, що не відповідає дійсності. Джерело отримання даного листа позивач не розкрив.

В спірному листі від імені ТОВ «Завод теплоізоляційних матеріалів «ТЕХНО» вих. №20/04/2016-1 від 20.04.2016р. викладені відомості, що не відповідають дійсності та викладені не правдиво, порушують честь, гідність, ділову репутацію позивача та завдають йому матеріальної шкоди.

На думку позивача, під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, використання інших засобів масової інформації, викладення у характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення у публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоч би одній людині, що вказує на те, що поширення відомостей може відбуватися в будь-якій формі.

Позивач вказує, якщо відомості, які не відповідають дійсності і завдають шкоди інтересам, честі, гідності або діловій репутації громадянина чи організації, містить документ, що виходить від організації, такий документ підлягає заміні або відкликається, але вимог про відкликання такого листа позивачем не предявлено.

ТОВ «Завод теплоізоляційних матеріалів «ТЕХНО» в особі керівника відділу клієнтського сервісу ТОВ «Завод «ТЕХНО» ОСОБА_5 звинувачує товариство «Агротранс і К» в здійсненні діяльності, яка суперечить вимогам чинного законодавства України, що не має підстав.

З моменту створення та протягом всієї діяльності ТОВ «Агротранс і К» працювало без збитків. Після розповсюдження листа від товариства з обмеженою відповідальністю «Завод теплоізоляційних матеріалів «ТЕХНО», контрагенти відмовляються від подальшої співпраці з позивачем, оскільки в листі зазначено, що ТОВ «Завод «ТЕХНО» залишає за собою право розірвати договір з такою компанією в односторонньому порядку.

Позивач вважає, що розповсюджені через засоби електронного зв'язку відомості не відповідають дійсності, принижують ділову репутацію і негативно впливають на ділові стосунки з партнерами, чим спричиняють ТОВ «Агротранс і Ко» матеріальну шкоду.

Враховуючи викладене, ТОВ «Агротранс і Ко» провело аналіз обороту та прибутку за попередній та поточний місяці та дійшло висновку: за квітень 2016р. оборот складав 4 062 379 грн., а за травень 2016р. оборот складав 2 355 925 грн. (згідно плану обсягу реалізацій, надання послуг за квітень та травень).

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитки (упущена вигода), які спричинив Відповідач, - складають 54 000 грн. Упущена вигода - це доходи, які товариство могло б реально одержати за звичайних обставин, якби право не було порушене. Мова йде про доходи, які товариство недоотримало внаслідок порушення його цивільного права.

Інформація, яка була надрукована відповідачем в листі вих. №20/04/2016-1 від 20.04.2016р., викликала у контрагентів підозру в чесності товариства, що відображається на репутації позивача як порядного, законослухняного суб'єкта підприємницької діяльності, платника податків та ділового партнера. Підприємства, з якими позивача раніше зв'язувало взаємовигідне співробітництво, відмовляються вступати з ТОВ «Агротранс і Ко» в ділові стосунки. Внаслідок цього зменшився обсяг запланованих перевезень, орендований автомобільний транспорт простоював без будь-якої господарської діяльності.

Неправомірні дії відповідача спричинили зниження ділової репутації, престижу та підрив довіри до діяльності ТОВ «Агротранс і Ко». Відповідно до п.5 Інформаційного листа ВЕСУ №01-8/184 від 28.03.2007р. ділова репутація - це сукупність підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про професійні та управлінські здібності такої особи, її порядність та відповідність її діяльності вимогам закону. При цьому було порушено передбачене ст. 94 ЦК України особисте немайнове право ТОВ «Агротранс і Ко» на недоторканність ділової репутації.

Позивач вважає, що інформація, поширена через мережу Інтернет, а саме на електронні скриньки контрагентів:

1) є поширеною, тобто доведеною до невизначеного кола осіб;

2) стосується саме товариства з обмеженою відповідальністю «Агротранс і Ко»;

3) не відповідає дійсності, тобто є недостовірною;

4) порушує особисте немайнове право ТОВ «Агротранс і Ко» на недоторканність ділової репутації.

Відповідно до ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

За змістом приписів статті 91 ЦК право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 ЦК, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб'єкта (підприємця) (п. 8 Інформаційного листа ВГСУ №01-8/184 від 28.03.2007р.).

У зв'язку з цим ТОВ «Агротранс і Ко» вважає за необхідне захистити свою ділову репутацію в судовому порядку, стягнувши шкоду з відповідача. При цьому доказів розірвання господарських угод на підставі спірного листа позивачем не надано.

Представник Відповідача не вважає лист посяганням на ділову репутацію позивача, а лише застеріг своїх партнерів про можливі негативні наслідки для них та розірвання угод в односторонньому порядку.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має грунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Сторони спірних правовідносин є самостійними юридичними особами з присвоєнням ідентифікаційного коду, є учасниками відносин у сфері господарювання на ринку послуг в Україні, є субєктами господарювання у розумінні ст.ст. 2, 55 Господарського кодексу України (далі вживається скорочено ГК України).

За визначенням позивача, предметом спору у справі є: відшкодування матеріальної шкоди, завданої суб'єкту господарювання, права і законні інтереси якого порушені внаслідок розповсюдження недостовірної інформації.

Підстава спору визначена позивачем як протиправне порушення відповідачем ділової репутації позивача.

В ході розгляду справи позивач не змінював предмет чи підставу спору, вимоги не доповнював та не уточняв.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами не виникало та не існувало договірних господарських відносин на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального чи реального договору. Сторони підтвердили, що між ними напряму ніякі господарські договори не укладались. Суд враховує, що сторони перебувають в абсолютних правовідносинах за законом.

Свої вимоги позивач обґрунтовує спричиненням йому шкоди (збитків) відповідачем внаслідок поширення проти позивача недостовірної інформації контрагентам у виді упущеної вигоди від розірвання контрактів з посиланням на приписи ст. 22 ЦК України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач не звертався з відповідними заявами до суду про встановлення фактів порушення його прав, з вимогами про вчинення дій на поновлення його прав.

Суд враховує, що субєкти господарської діяльності здійснюють свою діяльність на свій ризик та самостійно визначають своїх контрагентів, з якими працюють.

Позивач не надав доказів про розірвання вже підписаних угод, контрактів, відмови від угод з-за розповсюдженого відповідачем листа про недовіру до діяльності позивача, збитки не визначались та ніким, крім позивача, не підтверджені, а позивачем не надано документів, які б слугували належним доказом понесених збитків, як того вимагає чинне законодавство.

Позивач не звертався до відповідача з вимогою відповідно до приписів ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації, відкликання спірного листа тощо.

Цивільне законодавство України не визначає поняття шкоди. Але в ст. 1192 ЦК України законодавець встановив два способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого: відшкодування в натурі або відшкодування збитків в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, що зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язань другою стороною: матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків,

потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то:

- протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи;

- шкідливий результат такої поведінки (збитки);

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками;

- вина правопорушника.

Суд зазначає, що позивачем не доведена вина відповідача та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та спричиненими збитками.

Як вбачається з матеріалів справи, за розрахунком позивача упущена вигода становить 54000 грн.

Матеріали справи не містять належним чином первинних бухгалтерських документів про такі втрати.

Суд дійшов висновку, що вимоги позивача ґрунтуються лише на припущеннях та загальних статистичних даних по послугах перевезення.

Крім того, суд зазначає, що статистичні дані не є правовстановлюючими, а відтак у відповідача не виникло обов'язку зі сплати збитків, вимога позивача не грунтується на нормах чинного законодавства, оскільки лише факт заподіяння збитків є тією обставиною з настанням якої у потерпілої особи виникає право вимоги їх відшкодувати.

Позивач не спростував належними доказами доводи відповідача та не подав доказів наявності прямої шкоди чи збитків та причинно-наслідкового звязку поведінки та збитками, чи механізму спричинення йому збитків і в чому саме.

Позивач також не довів, яке його право порушено.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Позивач не довів свої вимоги належними доказами в розумінні положень ст.ст. 33, 34 ГПК України. Позивачем при зверненні до суду із цим позовом використано неналежний, в розумінні вимог ст. 16 ЦК України, спосіб захисту його права.

Відповідач спростував вимоги позивача в належний спосіб.

В задоволенні позову належить відмовити повністю.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на позивача та не стягувати.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 07.09.2016р.

Суддя Г.М. Скиба