ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про зупинення апеляційного провадження

"12" вересня 2016 р.Справа № 915/441/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.,

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Шитря О.М.

за участю представників сторін:

від ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» - ОСОБА_1 за довіреністю;

від ТОВ «Зоря-Сервіс» - ОСОБА_2 - за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 14 червня 2016 року

по справі №915/441/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря-Сервіс»

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз»

про стягнення 589052,82грн.

встановив:

14.04.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Зоря-Сервіс» (надалі позивач, ТОВ «Зоря-Сервіс») звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (надалі відповідач, ПАТ «Миколаївгаз»), в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь 589052,92грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ТОВ «Зоря-Сервіс» нарахувало відповідачу за період з 01.07.2014р. по 31.12.2014р. інфляційні втрати в розмірі 589052,92 грн., нараховані на суму основного боргу, який виник внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань за укладеною між сторонами мировою угодою від 28.07.2004р. (у редакції додаткової угоди №4 від 05.07.2007р.), затвердженої ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007р.

Позивач також зазначив, що заборгованість відповідача за основним боргом за мировою угодою від 28.07.2004р. за період з 01.07.2014р. по 31.12.2014р., на який нараховуються інфляційні втрати, складає 4950024,53грн., а саме: 7512118,08грн.(основний борг за мировою угодою від 28.07.2004р.)-2562093,55грн.(сума основного боргу, сплачена ПАТ «Миколаївгаз» за період з 28.07.2004р. по 31.08.2007р.)=4950024,53грн. (заборгованість ПАТ «Миколаївгаз» за основним боргом за мировою угодою, яка була в період з 01.07.2014р. по 31.12.2014р.)

З посиланням на норми ч.1 ст.509, ст.526, ч.2 ст.625 ЦК України, ст.193 ГК України ТОВ «Зоря-Сервіс» просило суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

12.05.2016р. ПАТ «Миколаївгаз» подало суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності та відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 14.06.2016р. (суддя Смородінова О.Г.) позов задоволено стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь ТОВ «Зоря-Сервіс» інфляційні втрати в сумі 589052,92грн. та 8835,79грн. судового збору.

Рішення суду обґрунтовано посиланням на норми ст.509, 530, 525, 526, 625, 257,261 ЦК України, ч.ч.1,2 ст.193 ГК України, та вмотивовано тим, що звертаючись з позовом у даній справі, позивач стверджує, що заборгованість відповідача згідно до умов мирової угоди від 28.07.2004 року (в редакції додаткової угоди №4 до неї) не була погашена. В свою чергу, умови мирової угоди та укладені до неї додаткові угоди, які затверджені відповідними ухвалами господарського суду Миколаївської області, є обовязковими для виконання сторонами, а отже порушення цих умов є порушенням зобовязань, передбачених чинним законодавством. За умовами укладеної між сторонам мирової угоди від 28.07.2004р. (у редакції додаткової угоди №4 від 05.07.2007р.), оплата заборгованості відповідачем мала здійснюватись розстроченими платежами в період з серпня 2004 року по грудень 2011 року. Відповідач не надав суду доказів, які вказують на виконання ним зобовязань за укладеною між сторонами мировою угодою від 28.07.2004р. (у редакції додаткової угоди №4 від 05.07.2007р.), затвердженою ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007р.. Отже, з урахуванням вищенаведених обставин справи, суд перевірив нарахування, здійснені позивачем до стягнення з боржника інфляційних втрат, і дійшов висновку, що розрахунок суду повністю узгоджується з розрахунками позивача та складає за період з 01 липня по 31 грудня 2014 року 589052,92грн. = ((4950024,53грн. * 111,9) - 4950024,53грн.). Таким чином, право вимоги позивача до відповідача щодо стягнення з останнього інфляційних втрат у розмірі 589052,92 грн.по мировій угоді від 28.07.2004р. (у редакції додаткової угоди №4 від 05.07.2007р.), затвердженої ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007р, в даних спірних відносинах є цілком законним та обґрунтованим.

В частині заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд першої інстанції з посиланням на приписи 257,261 ЦК України зазначив, що відлік строку позовної давності за вимогами ТОВ «Зоря-Сервіс» почав свій перебіг з моменту, коли позивач дізнався про порушення свого права, тобто з моменту отримання ТОВ «Зоря-Сервіс» постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень від 24.10.2014р. про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007р. у справі № 8/167, а саме - з 27.10.2014р. Про факт отримання позивачем копії вказаної постанови саме 27.10.2014р. свідчать довідка із сайту «Укрпошта» та конверт, які містяться в матеріалах справи.

Не погодившись з рішенням суду від 14.06.2016р., ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» звернулося до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню з огляду наступного. У відповідності до Постанови Верховного суду від 23.09.2015 року по справі №6-274цс15 судовими палатами у цивільних та господарських справах було висловлено правову позицію, яка полягає в тому, що: «Системний аналіз зазначених норм показав, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову.» Тобто у відповідності до правової позиції, висловленої Верховним судом України при розгляді справи № 6-274цс15, перебіг строку позовної давності по стягненню основної заборгованості розпочався взагалі з вересня 2007 року та закінчився він у вересні 2010 року відповідно. Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 261 ЦК України. Згідно з частиною 5 статті 261 ЦК України за зобов'язанням в визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Застосовуючи статтю 261 ЦК України у даній справі позивач виходив з того, що відлік перебігу позовної давності розпочався від дати винесення державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, а не від дати спливу строку виконання зобов'язання за мировою угодою. У постанові Вищого господарського суду України від 29.10.2013 р. у справі № 905/1451/13-г, від 30.02.2009 у справі N 2/101/09, від 20.01.2011р. у справі № 2-5/2114-2010, та від 13.08.2003 р. у справі № 20/11 08 213 суд, застосовуючи статтю 261 ЦК України, виходив з того, що строк позовної давності розпочинає відлік від дати спливу строку виконання зобов'язання за мировою угодою та на підставі частини 4 етапі 267 ЦК України, відмовив у позові у зв'язку з тим, що строки платежів на виконання мирової угоди знаходяться поза межами трирічного строку, передбаченого статтею 257 ЦК України. Мирові угоди сторін були затверджені судом. При цьому, у справах №905/1451/13-1 та №2/101/09, як і у цій справі, судами також встановлено обставини винесення державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з тим, що ухвала суду про затвердження мирової угоди не відповідає вимогам до виконавчого документа, що встановлені ЗУ «Про виконавче провадження». Але судом 1-ї інстанції, цим обставинам, в порушення вимог 4-7 та ст. 43 ГПК України не надано значення та відповідно в рішеннях відсутнє обґрунтування доводів відповідача, тобто рішення прийняте не на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та за результатами обговорення всіх обставин справи.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 11.07.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду.

20.07.2016р. ТОВ «Зоря-Сервіс» подало суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

28.07.2016р. ПАТ «Миколаївгаз» подало Одеському апеляційному господарському суду клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №915/229/16 за позовом ТОВ «Зоря-Сервіс» до ПАТ «Миколаївгаз» щодо стягнення 1400000грн. - частини заборгованості за мировою угодою від 28.07.2004р., затвердженою ухвалою господарського суду Миколаївської області від 10.08.2004р. по справі №8/167, у зв'язку несвоєчасною сплатою якої нараховані інфляційні втрати, що є предметом спору у справі №915/441/16.

Представник ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» в судовому засіданні 12.09.2016р. підтримав клопотання про зупинення провадження у справі.

Представник ТОВ «Зоря-Сервіс» заперечував проти зупинення провадження у справі.

Розглянувши клопотання представника скаржника, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст.99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ТОВ «Зоря-Сервіс» нарахувало відповідачу за період з 01.07.2014р. по 31.12.2014р. інфляційні втрати в розмірі 589052,92 грн., нараховані на суму основного боргу, який виник внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань за укладеною між сторонами мировою угодою від 28.07.2004р. (у редакції додаткової угоди №4 від 05.07.2007р.), затвердженої ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007р.

Разом з цим, господарським судом Миколаївської області розглядалась справа №915/229/16 за позовом ТОВ «Зоря-Сервіс» до ПАТ «Миколаївгаз», предметом позову якої є стягнення частини основного боргу (1400000грн.) за мировою угодою від 28.07.2004р., затвердженою ухвалою господарського суду Миколаївської області від 10.08.2004р. у справі №8/167.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 22.03.2016р. (залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.05.2016р.) позовні вимоги ТОВ «Зоря-Сервіс» задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.07.2016р. рішення господарського суду Миколаївської області від 22.03.2016р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.05.2016р. по справі №915/229/16 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області.

Індекс інфляції - це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов'язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Вищий господарський суд України у своєму листі №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» зазначив про те, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (Постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. N23/466 та лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.97р. N62-97р).

Пункт 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р. містить наступні розяснення: інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, інфляційні нарахування безпосередньо залежать від суми основного грошового зобовязання, обґрунтованість наявності частини якого (1400000грн.) наразі перевіряється господарським судом Миколаївської області в межах справи №915/229/16.

Встановлення наявності/відсутності підстав для стягнення частини основного боргу (1400000грн.), на який нараховані спірні інфляційні втрати, має суттєве значення для правильного вирішення спору по справі №915/441/16. Обидві справи є такими, що пов'язані між собою предметно і вирішення спору по суті у справі №915/229/16 може вплинути на результати розгляду справи №915/441/16, тому розгляд останньої наразі не є можливим.

За таких обставин апеляційний перегляд оскаржуваного рішення колегія суддів вважає неможливим до набрання законної сили судовим рішенням у справі №915/229/16.

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

На підставі вищевикладеного, апеляційне провадження у справі №915/441/16 зупиняється до набрання законної сили судовим рішенням у справі №915/229/16.

Керуючись ч.1 ст.79, ст.ст.86, 99 ГПК України, колегія суддів

ухвалила:

1. Апеляційне провадження у справі №915/441/16 зупинити до набрання законної сили судовим рішенням у справі №915/229/16 господарського суду Миколаївської області.

2. Зобовязати сторони по справі невідкладно повідомити Одеський апеляційний господарський суд про результати розгляду справи №915/229/16 з наданням належним чином завіреної копії судового рішення в ній, що набрало законної сили.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.