Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "08" вересня 2016 р. Справа № 906/613/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. №27/10-01-77 від 04.08.16р.

від відповідача: ОСОБА_2 - дов.№267 від 28.07.16р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства "Артемсіль" (м. Соледар, Донецька область)

до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (м. Житомир)

про стягнення 1444509,21 грн.

Судове засідання проводилось в режимі відеоконференції згідно ухвали суду від 05.09.16р.

Строк розгляду спору продовжено по 09.09.16р. за клопотанням сторони у відповідності до ч.3 ст. 69 ГПК України.

В судовому засіданні 05.09.16р. оголошувалась перерва до 08.09.16р. на підставі ст. 77 ГПК України.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 1444509,21 грн. заборгованості за поставлений товар згідно договору купівлі-продажу №213 від 05.09.14р., з яких 982647,47 грн. - сума основного боргу, 393076,42 грн. - пеня та 68785,32 грн. - 7% річних.

В процесі судового розгляду спору позивач декілька раз зменшував розмір позовних вимог. Згідно останньої заяви про зменшення розміру позовних вимог №27/05-88 від 08.09.16р., яка надійшла до суду станом на день розгляду справи в суді, позивач просить суд стягнути з відповідача 393076,42 грн. пені та 68785,32 грн. 7% річних.

Враховуючи передбачене ст.22 ГПК України право позивача на зменшення розміру позовних вимог, суд приймає до розгляду вказану заяву про зменшення розміру позовних вимог №27/05-88 від 08.09.16р., оскільки в даному випадку, як вбачається із матеріалів справи та характеру відносин, які склались між сторонами, дії позивача стосовно зменшення позовних вимог не суперечать чинному законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

При цьому суд враховує положення п.3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якого під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі зменшення позовних вимог, якщо заяву прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, в даному випадку - це є сума 461861,74 грн., з яких 393076,42 грн. - пеня та 68785,32 грн. - 7% річних.

Суд розглядає справу з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог №27/05-88 від 08.09.16р.

Представник позивача в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в засіданні суду проти позову заперечував з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що нарахування штрафних санкцій не передбачено договором, оскільки в ньому не визначено вид і розмір їх застосування. Крім того, позивач пропустив строк позовної давності для їх стягнення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

В силу ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 ст. 202 ЦК України).

05.09.2014 р. між сторонами було укладено договір купівлі-продажу №213 (а.с.9-11), відповідно до умов якого позивач (виробник) бере на себе зобов'язання виготовити і поставити з передачею у власність відповідачу (покупцеві) товар, асортимент, кількість і ціни на який вказано в специфікації, що є невід'ємною частиною даного договору, а покупець бере на себе зобов'язання прийняти вказаний товар і своєчасно здійснити його оплату на умовах вказаного договору (п.1.1 договору).

Також 05.09.14р. сторонами підписано специфікацію до договору, в якій вони погодили найменування продукції (сіль для промислового переробляння ДСТУ 4246:2003 кам'яна, сорт вищий, крупність 3 без пакування; кількість, що підлягає постачанню (1540 т), ціна за 1 т. без ПДВ (222,85грн.) (а.с.12).

На виконання умов даного договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 2174699,77 грн., про що не заперечували представники сторін в засіданні суду.

Разом з тим, відповідач оплату за поставлений товар здійснив з порушенням термінів, встановлених в договорі.

Відповідно до ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та в результаті дій суб'єктів, з якими закон пов'язує настання правових наслідків. Внаслідок укладення договору та дій позивача по відпуску продукції між сторонами виникло зобов'язання, врегульоване ст.655 ЦК України, згідно якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 5.2 договору сторони визначили, що оплата здійснюється покупцем впродовж 60-ти календарних днів з дати відвантаження товару виробником.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 8.1 договору, за невиконання умов або неналежне виконання даного договору сторони несуть відповідальність відповідно до ст. 231 ГК України.

Тобто, договір від 05.09.2014 р. №213 не містить письмового обумовлення сторін про відповідальність у вигляді пені та штрафу за порушення взятих на себе покупцем зобов'язань з оплати товару, та розмір пені і штрафу.

Згідно змісту позовної заяви, пояснень представника позивача та виходячи із розміру штрафних санкцій, які нараховує позивач (0,1 % пені за кожний день прострочення від вартості товару за яким допущено прострочення виконання та 7% штрафу від вказаної вартості за прострочення понад 30 днів), вказані вимоги обґрунтовані приписами абз.3 ч.2 ст.231 ГК України.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Верховний Суд України у постановах від 06.12.2010 р. у справі № 3-4гс10, від 20.12.2010 р. у справі № 06/113-38; від 28.02.2011 р. у справі №23/225, від 04.02.2014 р. у справі №3-1гс14 висловив правову позицію, згідно якої застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафної санкції, передбаченої абзацом третім частини другої ст.231 Господарського кодексу України, допускається за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектору економіки; якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу грошима, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням.

Вказана правова позиція наведена і в п.2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", в якому наголошено на тому, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Крім того, 11.08.16р. та 08.09.16р. від позивача до суду надійшли заяви №27/05-88 про повернення з Держбюджету сплаченого судового збору, у зв'язку з поданням 11.08.16р. та 08.09.16р. до господарського суду Житомирської області заяв про зменшення розміру позовних вимог.

В ході судового розгляду даної справи судом було встановлено, що згідно платіжного доручення №454 від 15.06.16р., позивачем був сплачений судовий збір у сумі 21667,64 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, враховуючи, що належна до сплати сума судового збору становить 6927,93 грн., суд вважає, що надлишково сплачений судовий збір в сумі 14739,71 грн. необхідно повернути позивачу.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача згідно ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Повернути Державному підприємству "Артемсіль" (84545, Донецька область, м. Соледар, вул. Чкалова, 1-А, ідентифікаційний код 00379790) з Державного бюджету України - 14739,71 грн. судового збору, сплаченого ним платіжним дорученням №454 від 15.06.2016р, у зв'язку з поданням заяв про зменшення розміру позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено: 09/09/16

Суддя Давидюк В.К.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам