ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2016 р.Справа № 916/1647/16

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача не зявився,

розглянувши позовну заяву Публічного акціонерного товариства „Страхова компанія „Універсальна до Дочірнього підприємства „Одеський облавтодор Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 36118,16 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 р. Публічне акціонерне товариство „Страхова компанія „Універсальна звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства „Одеський облавтодор Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 36118,16 грн., посилаючись на наступне.

12 грудня 2013 року на дорозі Т-16-27 КПП „Серпневе - Тарутине-Арциз-Татарбунари 42 км 800 м мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено застрахований в страховій компанії ПАТ СК „Універсальна автомобіль НОМЕР_1, що належить ТОВ „ОТП Лізинг, під керуванням ОСОБА_2

Причиною ДТП стало те, що ОСОБА_3, перебуваючи на посаді начальника Філії „Арцизького Райавтодор порушив норми та стандарти, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні ділянки автодороги Т1627 42 км.+800 м, а саме не вжив заходів по ліквідації ожеледиці, в результаті чого сталася ДТП за участю автомобіля марки „Mercedes Benz ДНЗ ВН332920 під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу марки „Skoda ДНЗ АА8074КТ під керуванням ОСОБА_2, що спричинило механічні пошкодження автомобіля з матеріальними збитками.

Як зазначає позивач, 29 квітня 2014 року Арцизьким районним судом Одеської області у справі №402/637/14-п була винесена постанова, згідно якої ОСОБА_3 визнано винним у недотриманні та в порушенні ч. 4 ст. 140 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ТОВ „ОТП Лізинг власник автомобіля НОМЕР_2, була застрахована у ПАТ „Страхова компанія „Універсальна згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №001/294/020026 від 31.07.2013 р.

Враховуючи викладене, та зважаючи на зібрані документи, відповідно до ст. 29 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ПАТ „Страхова компанія „Універсальна було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплату ТОВ „ОТП Лізинг - власнику „Skoda Fabia ДНЗ АА8075КТ на підставі страхового акту № 22324/к/п страхового відшкодування в розмірі 36118,16 грн. за вирахуванням франшизи у розмірі 449,07 грн.

Як вказує позивач, платіжним дорученням № 50421 від 22.01.2014 р. страхове відшкодування у розмірі 34767,51 грн. та платіжним дорученням № 50791 від 28.01.2014 р. страхове відшкодування у розмірі 1350,65 грн. було перераховано на рахунок ТОВ „ОТП Лізинг.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 визначено на підставі автотоварознавчої експертизи, рахунку-фактури № С-00041831 від 18.12.2013 р. та рахунку-фактури № С-00042678 від 11.01.2014 р.

За твердженнями позивача. він повністю виконав покладені на нього зобовязання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій стороні.

Посилаючись на ст. 12 Закону України „Про дорожній рух, позивач зазначає, що підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання розробляють і здійснюють заходи для забезпечення безпеки дорожнього руху, проводять у трудових колективах профілактичну роботу по дотриманню вимог законодавства про дорожній рух, за згодою з первинними профспілковими організаціями включають до колективних договорів вимоги щодо форм вплив на членів трудового колективу у разі порушення ними обов'язків учасників дорожнього руху, встановлених чинним законодавством про дорожній рух.

Так, позивач вважає, що відповідач як організація, що відповідає за безпеку дорожнього руху на Т-16-27 КПП „Серпневе - Тарутине-Арциз-Татарбунари 42 км 800 м, не здійснила жодних заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху, тому позивач має право вимоги саме до відповідача.

Також позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання спору, на адресу відповідача було надіслано претензію вих. № УН536Р від 25.02.2015 р. про сплату боргу.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.06.2016 р. позовну заяву ПАТ „Страхова компанія „Універсальна прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/1647/16, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду.

Відповідач відзив на позов не надав, також представник відповідача у судові засідання не зявився, хоча відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином за адресою, що значиться в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані поштові повідомлення про вручення ухвал суду.

У звязку з вказаним справу розглянуто за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

12.12.2013 р. на дорозі Т-16-27 КПП „Серпневе - Тарутине-Арциз-Татарбунари 42 км 800 м мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки „Mercedes Benz ДНЗ ВН3329С0 під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу марки „Skoda ДНЗ АА8075КТ під керуванням ОСОБА_2

При цьому на місті вказаної дорожньо-транспортної пригоди УДАІ УМВС України в Одеській області було складено довідку про дорожньо-транспортну пригоду № 9318951 (а.с. 17), в якій встановлено, що учасником вказаної пригоди є легковий автомобіль марки „Skoda Fabia, що належить ТОВ „ОПТ Лізинг під керуванням водія ОСОБА_2, номерний знак НОМЕР_3. Як вбачається з довідки № 9318951, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_3 правил утримання автодоріг та вулиць.

Постановою Арцизького районного суду Одеської області 29.04.2014 р. у справі № 492/637/14-п провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 було закрито у звязку із закінченням строків накладання адміністративного стягнення, оскільки на момент розгляду справи сплинув строк, передбачений ст. 38 КУпАП, в межах якого до правопорушника може бути застосовано адміністративне стягнення. Так, у вказаній постанові суду встановлено, що ОСОБА_3, перебуваючи на посаді начальника філії „Арцизький райавтодор порушив норми та стандарти, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні ділянки автодороги Т1627 42 км.+800 м, а саме не вжив заходів по ліквідації ожеледиці, в результаті чого сталася ДТП за участю автомобіля марки „Mercedes Benz ДНЗ ВН3329С0 під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу марки „Skoda ДНЗ АА8075КТ під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Зокрема, в постанові вказано, що ОСОБА_3 порушив ДСТУ - 3587-97 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 4 ст. 140 КУпАП. При цьому ОСОБА_3 в судовому засіданні свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав повністю та не заперечуючи фактів, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього, пояснив суду, що дійсно в зазначену в протоколі дату через порушення ним ДСТУ-3587-97 Правил дорожнього руху України призвів до скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Так, судом зясовано, що в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль НОМЕР_1, що належить ТОВ „ОТП Лізинг.

При цьому цивільно-правова відповідальність ТОВ „ОТП Лізинг як власника автомобіля НОМЕР_2 була застрахована у ПАТ „Страхова компанія „Універсальна згідно генерального договору добровільного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків № 001/294/020026 від 31.07.2013 р., предметом якого відповідно до п. 2 є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, зазначеним в п. 1 договору. Страховим випадком за вказаним договором є пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу, його складових частин, деталей або обладнання внаслідок: дорожньо-транспортної пригоди; пожежі; стихійного лиха; падіння предметів, попадання каміння; протиправних дій третіх осіб; протиправного позбавлення ТЗ. Виплата страхового відшкодування здійснюється без вирахування зносу на деталі та вузли, що підлягають заміні в ході відновлювального ремонту ТЗ (з урахуванням вимог п.9.2.5 договору). Витрати, повязані з одержанням документів, що підтверджують факт настання страхового випадку і визначають розмір збитку - страховиком відшкодовуються. Витрати з транспортування пошкодженого ТЗ до найближчого місця ремонту у випадку неможливості його пересування своїм ходом внаслідок пошкодження - страховиком відшкодовуються.

Згідно з п. 3 договору предметом договору страхування цивільної відповідальності власників автотранспортних засобів є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну третіх осіб при використанні застрахованого транспортного засобу (виключаючи осіб, що знаходяться в застрахованому транспорті та їх майно). Страховим випадком є настання відповідальності страхувальника/водія у разі заподіяння шкоди третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазначеного в п. 1 договору транспортного засобу.

Згідно п. 6 договору строк дії останнього з 00:00 год. 01 серпня 2013 р. до 24.00 год. 31 липня 2014 р. включно. Зобовязання страховика за договором виникають з дати початку строку дії, зазначеної в ньому тільки за умови виконання страхувальником зобов'язань по сплаті страхової премії відповідно до умов та строків цього договору.

Відповідно до п. 9.1 договору після одержання всіх необхідних документів (відповідно до п. 10 договору) рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком у строк до 15-ти робочих днів. Виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 15 робочих днів з моменту ухвалення рішення про виплату.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 Кодексу).

За приписами статті 989 Кодексу страхувальник зобов'язаний, серед іншого повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (частина 1 статті 990 Кодексу).

Частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_2 повідомив ПАТ „Страхова компанія „Універсальна про настання страхового випадку, а саме про вищезазначену ДТП.

Так, на підставі вищевказаного повідомлення ОСОБА_2 позивачем було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком.

Разом з тим з метою визначення розміру збитку, завданого застрахованому транспортному засобу внаслідок ДТП, позивачем було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження вищевказаного застрахованого позивачем дорожнього транспортного засобу. 30.12.2013 р. оцінювачем ФОП ОСОБА_5 був складений висновок автотоварознавчого дослідження № 802 (а.с. 22-24), відповідно до якого сума матеріальної шкоди автомобіля „Шкода Фабія д/н НОМЕР_4, пошкодженого в результаті ДТП, склала 35215,00 грн. Загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 визначена на підставі автотоварознавчої експертизи та рахунку-фактури № С-00041831 від 18.12.2013 р. на суму 35215,00 грн., а також рахунку-фактури № С-00042678 від 11.01.2014 р. на суму 1350,65 грн. (а.с. 19-20).

На підставі страхового акту № 22324/к/п. ПАТ „Страхова компанія „Універсальна було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі в розмірі 36118,16 грн. (35216,58 грн. 449,07 грн. франшизи + 1350,65 грн. доплата).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі вищевказаних документів ПАТ „Страхова компанія „Універсальна здійснено виплату власнику пошкодженого автомобіля - ТОВ „ОТП Лізинг страхового відшкодування в розмірі 36118,16 грн. згідно платіжного доручення № 50421 від 22.01.2014 р. на суму 34767,51 грн. (а.с. 37) та згідно платіжного доручення № 50791 від 28.01.2014 р. на суму 1350,65 грн. (а.с. 38).

Відтак, вказане свідчить про виконання позивачем покладеного на нього зобовязання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій стороні.

Як зазначає позивач, відповідач як організація, яка відповідає за безпеку дорожнього руху на Т-16-27 КПП „Серпневе - Тарутине-Арциз-Татарбунари 42 км 800 м, не здійснив жодних заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху. Відтак, на думку позивача, після виплати страхового відшкодування у нього виникло право зворотної вимоги до відповідача як особи, відповідальної за завдану шкоду. В свою чергу з метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію вих. № УН536Р від 25.02.2015 р. про сплату боргу у розмірі 36118,16 грн., яка згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення була прийнята уповноваженою особою 11.03.2015 р., однак відповідачем її було проігноровано.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

За приписами статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами ч.1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України „Про страхування до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Тобто, вказаними нормами передбачено право страховика після відшкодування шкоди, завданої іншою особою, звернутись із зворотною вимогою (регресом) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Правила щодо регресного позову страховика встановлені ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно пп. 38.1.2 п. 38.1 якої страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини.

Згідно ст. 10 Закону України "Про автомобільні дороги" державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту і який має свої органи управління на місцях.

Статтею 13 Закону "Про автомобільні дороги" орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за: стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування; відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 9 Закону України „Про дорожній рух до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить:

- термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах;

- виявлення аварійно-небезпечних ділянок та місць концентрації дорожньо-транспортних подій і впровадження у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення організації дорожнього руху;

- своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами.

Частиною 3 ст.12 Закону України „Про дорожній рух встановлено, що посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов'язані:

- забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху;

- при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху;

- позначати місця виконання робіт, місця, де залишено на дорозі, вулиці, залізничному переїзді машини і механізми, будівельні матеріали тощо, відповідними дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами, а в темний час доби і при тумані - сигнальними вогнями, передбаченими діючими нормами;

- своєчасно виявляти перешкоди дорожньому руху та забезпечувати їх усунення, а у разі неможливості - невідкладно позначати дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами.

Згідно зі ст. 24 Закону України „Про дорожній рух власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. При виконанні робіт по ремонту і утриманню автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів дорожньо-експлуатаційні організації у першочерговому порядку повинні здійснювати заходи щодо безпеки дорожнього руху на основі обліку і аналізу дорожньо-транспортних подій, результатів обстежень і огляду автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, і передусім на аварійних і небезпечних ділянках та у місцях концентрації дорожньо-транспортних подій. Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, правила користування ними та їх охорони затверджуються Кабінетом Міністрів України. Власники доріг, вулиць та залізничних проїздів, керівні працівники дорожньо-експлуатаційних організацій несуть відповідальність, в тому числі і кримінальну, якщо дорожньо-транспортна подія сталася з їх вини.

Аналогічні положення передбачені і Єдиними правилами ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 р. №198, відповідно до п.1 яких Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони (далі - Правила) поширюються на автомобільні (позаміські) дороги, міські вулиці і дороги загального користування, залізничні переїзди (далі - дорожні об'єкти) в межах смуги їх відчуження та червоних ліній і є обов'язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об'єктів (далі - дорожньо-експлуатаційні організації) і користувачів.

За вимогами п.2 Єдиних правил, ремонт і утримання дорожніх об'єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору, а тих, що перебувають у комунальній власності, - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.

Відповідно до п. 11 Єдиних правил, власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов'язані своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об'єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Згідно з п. 41 Єдиних правил, особи, винні в порушені вимог, передбачених цими Правилами, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України та всі обставини справи у сукупності, суд доходить до висновку щодо покладення відповідальності за нанесені пошкодження автомобілю на дорозі Т-16-27 КПП „Серпневе - Тарутине-Арциз-Татарбунари 42 км 800 м на відповідача. Так, вищезазначеними нормами Закону України „Про дорожній рух та аналогічними положеннями Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994р. №198, чітко передбачено обовязок нести відповідальність власника доріг або уповноваженого ними органу за створення безпечних умов руху на дорогах, що знаходяться у їх віданні.

Відповідно до положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В силу положень частини другої названої статті збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З вказаних норм чинного законодавства вбачається, що обовязковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є: 1) наявність збитків, 2) наявність порушення з боку цієї особи, 3) причинного звязку між діями особи та збитками, які складають обєктивну сторону правопорушення, та 4) вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це обєктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Обовязковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний звязок між вчиненими порушеннями і збитками. Збитки є наслідком, а допущення порушення причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового звязку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Зі змісту постанови Арцизького районного суду Одеської області від 29 квітня 2014 року вбачається, що ДТП сталося внаслідок неналежного забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні ділянки автодороги Т1627 42км+800м, а саме невжиття заходів по ліквідації ожеледиці з боку філії відповідача „Арцизький райавтодор. Таким чином, судом встановлено бездіяльність з боку філії відповідача по утриманню у належному стані спірної ділянки у відповідності до приписів Закону України „Про дорожній рух, Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994р. №198.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача, що у відповідача виник обовязок щодо сплати позивачу виплаченого ним страхового відшкодування за заподіяну шкоду внаслідок ДТП. Доказів, які б спростовували вказані доводи, відповідач до суду не надав. При цьому слід зазначити, що саме за клопотанням відповідача розгляд справи відкладався з метою врегулювання відповідачем спору та погашення вказаної заборгованості перед позивачем, але на підтвердження вказаного відповідачем не надано до суду доказів. Адже частиною другою статті 22 ГПК України передбачено, що сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання тощо; обґрунтовувати свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ч. 2 ст. 43 ГПК України), якими в силу ст. 32 ГПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства „Страхова компанія „Універсальна про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 36118,16 грн. повністю обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому підлягають задоволенню.

У звязку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, та рішення відбулось на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, слід віднести за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства „Страхова компанія „Універсальна до Дочірнього підприємства „Одеський облавтодор Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 36118,16 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Дочірнього підприємства „Одеський облавтодор Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України (65031, м. Одеса, вул. Грушевського, 49; ) на користь Публічного акціонерного товариства „Страхова компанія „Універсальна (01030, м. Київ, вул. Л.Українки, 9; ) суму страхового відшкодування в розмірі 36118/тридцять шість тисяч сто вісімнадцять/грн. 16 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1378/одна тисяча триста сімдесят вісім/грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 06 вересня 2016 р.

Суддя В.С. Петров