РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2016Справа №910/10773/16
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

до публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Експрес-Банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача публічне акціонерне товариство "Українська залізниця"

про виселення з орендованого приміщення

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Сімоніка І.Б. - представник за довіреністю № юр-411 від 27.10.2014 р.;

від третьої особи: Лапій А.В. - представник за довіреністю № 3667 від 18.12.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву до публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Експрес-Банк" про виселення з орендованого приміщення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.03.2010 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та акціонерним банком "Експрес-Банк" укладено договір оренди №5137 нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Київського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №1 Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця». Майно передано з метою розміщення банкомату.

Дія договору продовжувалась.

Заявою від 31.03.2016 року №30-06/3497 про припинення чинності договору оренди №5137 позивачем повідомлено відповідача про відмову в продовженні строку дії договору оренди на наступний термін, у зв'язку із закінченням 01.03.2016 року строку його дії.

У зв'язку з чим, позивач звернувся в суд з вимогою про виселення відповідача з орендованого державного нерухомого майна - частини нежилого приміщення, загальною площею 1,00 кв.м, розміщене за адресою: вул. Івана Федорова, 32, на першому поверсі службово-технічного приміщення адміністративної будівлі станції Київ-Товарний.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 13.06.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 11.07.2016 р.

07.07.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав документи по справі, відзив на позовну заяву, заяву про залучення третьої особи.

11.07.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі.

В судовому засіданні 11.07.2016 р. представник відповідача підтримав подану заяву про залучення третьої особи.

Представник позивача виніс розгляд даної заяви на розсуд суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.07.2016 р. клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи задоволено. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ), розгляд справи відкладено на 25.07.2016 р.

25.07.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав заперечення на відзив.

В судове засідання 25.07.2016 року представник третьої особи не з'явився, вимоги ухвали суду від 11.07.2016 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 010.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.07.2016 р. розгляд справи відкладено на 06.09.2016 року.

В судове засідання 06.09.2016 року представник позивача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 25.07.2016 р.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

01.03.2010 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (орендодавець) та акціонерним банком "Експрес-Банк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Експрес-Банк"(орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5137, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в платне користування державне нерухоме майно - частина нежилого приміщення, загальною площею 1,00 кв.м, розміщене за адресою: м. Київ, вул. Івана Федорова, 32, на першому поверсі службово-технічного приміщення адміністративної будівлі станції Київ-Товарний, що перебуває на балансі Київського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №1 Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31 липня 2009р. в становить 11 785,00 грн. без ПДВ.

Майно передається в оренду з метою розміщення банкомату (пункт 1.2. договору).

Строк дії договору оренди сторони визначили у пункті 10.1. договору, а саме - договір укладено строком на 1 (один) рік, що діє з 01 березня 2010 до 01 березня 2011 включно.

Пунктом 10.4 договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

Відповідно до пункту 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання - передачі майна.

Згідно з пунктами 10.5 договору реорганізація орендодавця або перехід права власності на орендоване майно третім особам не є підставою для припинення чинності цього договору, і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступників).

В подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди, якими вносилися відповідні зміни та доповнення до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5137 від 01.03.2010, а саме:

- додатковою угодою № 5137/01 від 20.09.2011 внесено зміни в пункти 1.1 та 3.1 договору, а також продовжено строк дії договору на 1 (один) рік до 01.03.2012 включно;

- додатковою угодою № 5137/02 від 20.09.2011 внесено зміни в пункти 3.1, 3.11 та 10.11 договору;

- додатковою угодою № 5137/03 від 18.05.2012 продовжено термін дії договору на 1 (один) рік до 01.03.2013 включно;

- додатковою угодою № 5137/04 від 10.06.2013 продовжено термін дії договору на 1 (один) рік до 01.03.2014 року;

- додатковою угодою № 5137/05 від 23.04.2014 продовжено термін дії договору на 1 (один) рік до 01.03.2015 включно;

- додатковою угодою № 5137/06 від 07.04.2015 продовжено термін дії договору на 1 (один) рік до 01.03.2016 включно;

- додатковою угодою № 5137/07 від 14.08.2015 внесено зміни в пункти 1.1, 3.1, 5.5, 5.8 та 8.1 договору.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 287 Господарського кодексу України та статтею 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями щодо державного та комунального майна є державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

У відповідності до статті 651 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Судом встановлено, що у зв'язку із створенням публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23.02.2014 № 4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" від 25.06.2014 № 200 та статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" усі права та обов'язки орендодавця за спірним договором перейшли до третьої особи. Вказане підтверджується передавальним актом від 31.07.2015, затвердженим Міністром інфрастуктури 18.08.2015.

При цьому, суд погоджується з викладеним у відзиві на позовну заяву, а саме, що з моменту державної реєстрації публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" 21.10.2015 року до останнього перейшло право власності на спірне майно.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що 11.04.2016 між відповідачем та публічним акціонерним товариством "Укрзалізниця" укладено додатковий договір до договору оренди нерухомого майна від 01 березня 2010 року № 5137 та акт приймання-передачі в оренду нерухомого (або іншого) майна від 11.04.2016, відповідно до умов якого орендодавцем за вказаним договором оренди стало публічне акціонерне товариство "Українська залізниця". Також, в даному додатковому договорі сторони визначили, що договір діє з 01 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року.

Також судом встановлено, що відповідач сплачував орендні платежі на користь публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця", що підтверджується платіжними дорученнями, які долучені до матеріалів справи.

Таким чином, при розгляді справи суд встановив, що між позивачем та відповідачем відсутній предмет спору про виселення з орендованого майна, яким відповідач користується на підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5137 від 01.03.2010, оскільки з моменту створення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" спірне майно перейшло у власність останнього, після чого ним було укладено з відповідачем додатковий договір від 11.04.2016, і, як наслідок, позивач з моменту укладення вказаного правочину не є учасником спірних правовідносин.

При вирішенні спору судом взято до уваги рекомендації, викладені у п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практик и застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 23.12.2011 №18, а саме - припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 статті 49 ГПК України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015, № 928-VIII, з 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 378 грн 00 коп.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюється в 1 розмірі мінімальної заробітної плати у місячному розмірі.

Враховуючи викладене, при зверненні з позовом до суду про виселення з орендованого майна позивач повинен був сплатити судовий збір за немайнову вимогу в розмірі 1378 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2016 Регіональному відділенню Фонду державного майна України по місту Києву відстрочено сплату судового збору до прийняття судового рішення у даній справі.

Відповідно до п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход Державного бюджету України.

Статутними документами позивача передбачено, що завданнями позивача є реалізація повноважень Фонду державного майна України стосовно держаної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна тощо. Зважаючи на норми Конституції України, що є нормами прямої дії, а саме статтю 19, де вказується, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, позивач мав бути обізнаний щодо створення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" зі 100% акцій, що належать державі, а також передачу йому у власність державного майна.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що позивачу було відстрочено сплату судового збору, а також приписи статті 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача шляхом стягнення судового збору у розмірі 1 378,00 безпосередньо у дохід Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

2. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (01032, м. Київ, бул. Шевченка, буд. 50-Г, ідентифікаційний код 19030825) в дохід Державного бюджету України (р/р 3001, Одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код 37993783, код платежу: 22030001) судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 15.09.2016 року.

Суддя С.М. Мудрий