Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "12" вересня 2016 р. Справа № 906/211/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 09.03.2016;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (м. Коростишів Житомирська область)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грані" (м. Тбілісі, Грузія)

про стягнення 6675,94 доларів США

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 6675,94 доларів США за неналежне виконання договору поставки №02 від 28.04.2015.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

На день розгляду справи відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, вимог ухвал суду від 11.04.2016р.,10.05.2016р. не виконав, про час і місце засідання суду повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому Конвенцією про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам від 22.01.1993 та Угодою про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності (20.03.1992).

01.06.2016 від Головного територіального управління юстиції у Житомирській області повернулось без виконання доручення господарського суду Житомирської області про вручення судових документів представнику Товариства з обмеженою відповідальністю "Грані" у зв'язку із відсутністю юридичної особи за вказаною адресою.

В пункті 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 №01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

В пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що за змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою, повідомленою суду стороною, і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідачів своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги те, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 28.04.2015 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (продавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРАНІ" (покупець/відповідач) укладено договір поставки №02 (а.с.10), за умовами якого продавець продає, а покупець купує та сплачує за блоки, плити, деталі пам'ятників і вироби з природного каменю габро, граніт, лабрадорит, базальт родовищ України (далі - товар) (п.1.1 договору).

Кількість, асортимент і ціна товару визначаються на кожну окрему партію товару і вказується в рахунку-фактурі, специфікації або в додатку до даного Договору (п.2.1 Договору).

Згідно п.4.1 договору, ціна за одиницю товару вказується в товаросупроводжувальних документах на кожну партію товару, включаючи в себе витрати на упаковку та транспортні витрати.

Відповідно до п.5.1 договору, валютою платежу є долари США. Оплата по договору здійснюється частинами по кожній окремій партії товару (п.5.2 договору).

Ціна товару визначається в рахунку - фактурі чи специфікації до Договору поставки за 1 кв.м, полірованої поверхні деталей і включає в себе вартість каменю, виробничі затрати, а також погрузку, транспортування, упаковку і оформлення всіх документів, пов'язаних з експортом товару (п.5.7 Договору).

На виконання умов договору позивач направив відповідачу рахунок - фактуру №2 (а.с.11). Кількість та асортимент товару та інші характеристики товару було визначено в упаковочному листі №2 від 22.10.2015., та специфікації №2 від 22.10.2015, які є невід'ємними частинами Договору (а.с.12-13).

Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної та вивізної вантажної митної декларації товар перетнув державний кордон України 23.10.2015 (а.с.14-15).

Пунктом 5.3 договору було передбачено попередня оплата в розмірі" 100% за продукцію, що поставляється шляхом перерахування валюти на валютний рахунок продавця.

Додатком №2 було внесено зміни до п.5.3 Договору, за якими покупцю надано відстрочку платежу на 90 (дев'яносто) днів (а.с.16).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", виручка резидентів в іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках не пізніше 90 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується. Митне оформлення товару, відповідно до вивізної вантажної митної декларації, відбулося 23.10.2015. Таким чином, строк оплати настав 21.01.2016.

Як зазначив позивач, станом на дату звернення до суду зобов'язання щодо розрахунку за поставлений товар покупцем здійснено не було.

Не проведення відповідачем розрахунків за поставлений товар стало приводом для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, господарський суд приходить до висновку про задоволення позову з огляду на таке.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як вбачається з Договору №02 від 28.04.2015, між сторонами склались правовідносини щодо поставки товару.

Частинами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги те, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем у розмірі 6675,94 доларів США належним чином доведений та документально підтверджений, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів сплати боргу не надав.

Крім того, суд звертає увагу, що грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Враховуючи викладене та позицію Вищого господарського суду України, викладену у п.1.1 постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 6675,94 доларів США (що еквівалентно 176893,25грн. на день пред'явлення позову) обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача за правилами ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,75,82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грані" (Грузія, м. Тбілісі, вул. Руставське шоссе, 22, код 406140965)

- на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ід.номер НОМЕР_1)

- 6675,94 доларів США боргу (що еквівалентно 176893,25 грн.);

- 2703,75грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 15 вересня 2016 року.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (за заявою)

3 - відповідачу (рек. з повід.)