Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "12" вересня 2016 р. Справа № 906/763/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача 1: не прибув;

від позивача 2: ОСОБА_1 - довіреність № 06-25-15/1845 від 07.04.2016; ОСОБА_2 - довіреність № 06-25-15/4262 від 29.08.2016; ОСОБА_3 - довіреність № 06-25-15/120 від 11.01.2016;

від відповідача 1: ОСОБА_4 - довіреність від 12.07.2016 вих. № 404;

від відповідача 2: ОСОБА_5 - довіреність від 26.08.2016 вих. № 464;

прокурор: Кайданович О.В. - службове посвідчення № 035944 від 05.10.2015

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (м. Київ) та Державної фінансової інспекції в Житомирській області (м. Житомир)

до 1) відділу освіти виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області (м. Малин, Житомирськаї обл.)

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс логістик" (Станишівська сільська рада, Житомирський р-н. Житомирська обл.)

про визнання недійсним договору № 9 від 02.02.2016

Прокурор подав до суду позов в інтересах держави в особі позивачів про визнання недійсним договору № 9 від 02.02.2016, укладеного між відділом освіти виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області та товариством з обмеженою відповідальністю "Акріс логістик", на постачання продуктів харчування за бюджетні кошти на загальну суму 365000,00 грн.

Ухвалою від 04.08.2016 господарський суд прийняв позовну заяву, порушив провадження у справі, призначив справу до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою від 30.08.2016 господарський суд розгляд справи відклав, зобов'язав сторін надати необхідні документи, необхідні для розгляду спору по суті.

До початку судового засідання, на виконання вимог ухвали від 30.08.2016, до суду надійшли наступні документи:

- від прокуратури: додаткові пояснення від 02.09.2016 вих. № 08-1411-16 в обґрунтування правомірності визначення позивачів, способу та порядку захисту інтересів держави у даній справі (а. с. 84 - 89);

- від позивача 1 (Міністерства економічного розвитку і торгівлі України): електронна копія пояснень від 06.09.2016 вих. № 2432-08/755 з додатками (а. с. 90 - 93).

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням додаткових пояснень від 02.09.2016 вих. № 08-1411-16, зокрема з тих мотивів, що оскільки відповідач 1, будучи замовником та укладаючи один договір на поставку окремих товарів, визначених п. 1.1 договору № 9 від 02.02.2016, на загальну суму, що перевищує 200000,00 грн, повинен був здійснити закупівлю указаних товарів за результатами однієї з процедур, передбачених ч. 1 ст. 12 Закону України "Про здійснення державних закупівель", однак цього не зробив, вказане дає підстави вважати, що закупівля товарів за вище вказаним договором була проведена з порушенням ч. 1 ст. 2 Закону України "Про здійснення державних закупівель", звідси договір № 9 від 02.02.2016 підлягає визнанню судом недійсним як такий, що укладений з порушенням вимог чинного законодавства в момент його укладення.

Представник позивача 1 (Міністерства економічного розвитку і торгівлі України) в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду спору повідомлявся вчасно та належним чином, доказом чого є поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 83).

Відповідно до надісланої суду електронної копії письмових пояснень від 06.09.2016 вих. № 2432-08/755, позивач 1 зазначає, що до компетенції Мінекономрозвитку не належить розгляд скарг, здійснення контролю у сфері державних закупівель, а також проведення моніторингу закупівель.

Представники позивача 2 (Державної фінансової інспекції в Житомирській області) в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, викладених у письмових поясненнях від 30.08.2016 вих. № 05-25-15/4263, у яких зазначено, що відділом освіти було укладено спірний договір на постачання молочної продукції № 9 від 02.02.2016 по трьом предметам закупівлі, які відносяться до різних кодів Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 № 457, та вартість яких не перевищує вартості до якої застосовуються вимоги встановлені в ч. 1 ст. 2 Закону України "Про здійснення державних закупівель". Окрім того, представники позивача 2 зауважили, що посилання прокурора у позовній заяві на неналежне виконання Державною фінансовою інспекцією в Житомирській області повноважень, які полягають у невжитті заходів моніторингу проведених процедур державних закупівель на території Житомирської області, є недоречним, оскільки, на думку позивача 2, законодавчі підстави для проведення моніторингу вище вказаної процедури закупівлі у Державної фінансової інспекції в Житомирській області відсутні. До того ж, відповідно до акту ревізії фінансово-господарської діяльності відділу освіти від 29.07.2016 № 06-03-09, проведеної Державною фінансовою інспекцією в Житомирській області за період з 01.12.2011 по 31.05.2016, порушень при укладенні вище вказаного договору, в частині дотримання законодавства у сфері здійснення державних закупівель, не встановлено.

Представник відповідача 1 (відділу освіти виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області) в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 25.08.2016 вих. № 489, згідно з яким, зокрема зазначив, що Державною фінансовою інспекцією в Житомирській області була проведене комплексна перевірка відділу освіти, в т. ч. з питань дотримання законодавства у сфері державних закупівель за період з 01.12.2010 по 31.05.2016, і жодних порушень при укладенні спірного договору перевіркою встановлено не було. Не було встановлено порушень і органами Державного казначейства України, які зобов'язані не проводити оплати по договорам, укладеним з порушенням законодавства про державні закупівлі, оскільки оплата по спірному договору проводилася своєчасно. Як вбачається з відзиву відповідача 1, відповідно до спірного договору продукти харчування, які закуповуються, за показником п'ятого знака ДК 016-2010 мають різні коди, а відтак є різними предметами закупівлі. Обсяг закупівлі по кожному з цих предметів закупівлі не перевищує 200000,00 грн, тому не потребує проведення процедури закупівлі. Закон України "Про здійснення державних закупівель" забороняє ділити один предмет закупівлі на частини з метою уникнення проведення процедури закупівлі, але жодних заборон на укладення одного договору з одним постачальником за різними предметами закупівлі законодавство не містить. Також відповідач 1 у відзиві вказує, що Законом України № 679-VIII від 15.09.2015 були внесені зміни до ЗУ "Про здійснення державних закупівель", відповідно до яких функції та повноваження з моніторингу закупівель передані від Мінекономрозвитку до Державної фінансової інспекції. Відтак, Мінекономрозвитку, на думку відповідача 1, є неналежним позивачем у справі.

В судовому засіданні представник відповідача 1 просив долучити до матеріалів справи належним чином засвідчену копію витягу з додатку до річного плану закупівель відділу освіти виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області на 2016 рік, з приводу чого подав відповідне клопотання, яке було задоволено судом (а. с. 95 - 98).

Представник відповідача 2 (товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс логістик") в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 30.08.2016 з тих мотивів, що при укладенні спірного договору сторонами не було порушено вимог ч. 1 ст. 2 Закону України "Про здійснення державних закупівель", а також у зв'язку з тим, що доводи прокурора, наведені у позовній заяві з приводу того, що договір № 9 на постачання продуктів харчування (молочної продукції) є прямим порушенням законності в бюджетній сфері, яке сприяє розвитку інфляційних процесів у країні, підриває довіру громадян і наносить вагомий матеріальний та моральний збиток, не підтверджуються належними доказами, а є лише припущенням прокурора щодо настання негативних наслідків внаслідок укладення спірного договору. Представник відповідача 2 вважає, що прокурор у позові не зазначив чиє саме право порушене внаслідок укладення спірного договору, яке саме право було порушене, в чому полягає його порушення та не надав на підтвердження своїх доводів будь-яких доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.02.2016 між відділом освіти виконавчого комітету Малинської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю "Акріс логістик" без проведення процедур закупівель був укладений договір № 9 на поставку молочної продукції на загальну суму 365000,00 грн (далі - договір, а. с. 21, 22).

Відповідно до специфікації до договору (а. с. 23), ТОВ "Акріс логістик" мало поставити відділу освіти цільномолочні продукти в асортименті, а саме: "Молоко пастеризоване" (ДК 016:2010 -10.51.1, ДК 021:2015 - 15511100-4) на суму 145000,00 грн, "Сир свіжий" (ДК 016:2010 - 10.51.4, ДК 021:2015 - 15542100-9) на суму 140000,00 грн та "Продукти молочні" (ДК 016:2010 - 10.51.5, ДК 021:2015 - 1550000-3) на суму 80000,00 грн.

З 06.06.2016 по 22.07.2016 відповідно до п. 1.2.1.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Житомирській області на ІІ квартал 2016 року та на підставі направлення на проведення ревізії від 03.06.2016 № 461 було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності відділу освіти виконавчого комітету Малинської міської ради за період з 01.12.2010 по 31.05.2016 на предмет правильності визначення по вище вказаному договору предметів закупівель та їх вартості в частині можливості закупівлі даних предметів без проведення відповідних процедур, передбачених Законом України "Про здійснення державних закупівель".

За результатами ревізії було складено акт від 29.07.2016 № 06-03-09/06, відповідно до якого встановлено, що на виконання умов договору № 9 від 02.02.2016 за період з 02.02.2016 по 31.05.2016 ТОВ "Акріс логістик" поставило відділу освіти продуктів на загальну суму 154264,50 грн, в тому числі: молока пастеризованого (класифікація згідно з договором - "Молоко пастеризоване") на суму 67144,02 грн, сметани (класифікація згідно з договором - "Продукти молочні") на суму 11860,80 грн, сиру сичужного (класифікація згідно з договором - "Сир свіжий") на суму 75259,68 грн, що не перевищує вартості предметів, зазначених у договорі. Тобто перевіркою правильності укладення та виконання відділом освіти договору, працівниками Державної фінансової інспекції в Житомирській області порушень встановлено не було (а. с. 46 - 48).

Вбачаючи порушення законності у сфері державних закупівель в частині укладення договору про поставку молочної продукції за державні кошти без проведення визначеної законодавством процедури закупівлі, з метою захисту державних інтересів у цій сфері, прокурор звернувся до господарського суду з позовом про визнання договору № 9 від 02.02.2016 недійним.

Зокрема, як на підстави позову у даній справі прокурор посилається на порушення відповідачами ст. 2 Закону України "Про здійснення державних закупівель", ст. ст. 203, 215, 216, 629 ЦК України, ст. ст. 193, 208 ГК України.

Відповідно до позовної заяви прокурор зауважує, що укладення оспорюваного договору на постачання продуктів харчування за державні кошти № 9 від 02.02.2016 всупереч норм Закону України "Про здійснення державних закупівель" є прямим порушенням законності в бюджетній сфері, яке сприяє розвитку інфляційних процесів у країні, підриває довіру громадян і наносить вагомий матеріальний і моральний збиток, що не може не відобразитись на державних інтересах та авторитеті держави.

Також у додаткових пояснення від 02.09.2016 вих. № 08-1411-16, прокурор вказує, що порушення вимог Закону України "Про здійснення державних закупівель" унеможливлює раціональне та ефективне використання державних коштів і здатне спричинити істотної шкоди інтересам держави.

Оцінивши всі встановлені обставини справи в їх сукупності згідно з поданими до справи доказами, господарський суд враховує таке.

Відповідно до статті 121 Конституції України на органи прокуратури України покладено обов'язок представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Такі випадки визначені, зокрема, ст. 2 ГПК України, яка передбачає обов'язок господарського суду порушувати справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

При цьому частина 2 статті 2, частина 2 статті 29 зазначеного Кодексу зобов'язує прокурора самостійно визначати, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовувати необхідність їх захисту, а також визначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Конституційний Суд України у рішенні від 08.04.1999 у справі №1-1/99 зазначив, що підставою для порушення справи у суді є заява, в якій прокурор обґрунтовує наявність порушення чи загрози порушення інтересів держави, зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, під яким відповідно до статей 6, 7, 143 Конституції України треба розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Закон України "Про прокуратуру" не обмежує право прокурора на подання позову в інтересах держави в особі того її органу, що перебуває поза територією, на яку поширюються повноваження даного прокурора.

В той же час, господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави. Якщо господарський суд помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, в якій неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави, такий позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 81 ГПК (п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам").

Перевіряючи правильність визначення прокурором органів за захистом прав держави в особі яких прокурором було заявлено позов у даній справі суд враховує, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про здійснення державних закупівель" (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину) регулювання та координацію у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом, покладено на Уповноважений орган - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних закупівель.

Відповідно до Указу Президента України від 31.05.2011 № 634/2011, спеціально уповноваженим органом у сфері державних закупівель, метрології, з питань державно-приватного партнерства, оборонного замовлення є Мінекономрозвитку України, основним завданням якого, серед іншого, є формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері державних закупівель, державного замовлення.

Мінекономрозвитку України відповідно до покладених на нього завдань формує та реалізовує державну політику у сфері державних закупівель, зокрема, шляхом розроблення та затвердження відповідних нормативно-правових актів; проведення моніторингу та аналізу системи державних закупівель.

Повноваження Мінекономрозвитку України щодо проведення моніторингу державних закупівель передбачені і в п. 56 ч. 4 Положення, затвердженого Постановою КМ України від 20.08.2014 № 459 "Питання Міністерства економічного розвитку і торгівлі".

Отже Мінекономрозвитку України є уповноваженим органом, що реалізує державну політику у сфері державних закупівель, та здійснює моніторинг державних закупівель.

Поряд з цим, за приписами ч. 4 ст. 7 Закону України "Про здійснення державних закупівель" (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину) унормовано, що повноваження щодо здійснення контролю у сфері державних закупівель у межах, визначених Конституцією та законами України, та моніторинг закупівель покладено також на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю та його органи на місцях.

Порядок здійснення такого моніторингу визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до Указу Президента України від 23.04.2011 № 499/2011, центральним органом виконавчої влади, який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю визначено Державну фінансову інспекцію України (Держфінінспекція України).

Основними завданнями Держфінінспекції України є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю, а також внесення пропозицій щодо її формування.

Як зазначено в Положенні про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Постановою КМ України від 06.08.2014 № 310, Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний фінансовий контроль за дотриманням законодавства про державні закупівлі. Для виконання покладених на неї завдань Держфінінспекція України має право в установленому порядку здійснювати державний фінансовий контроль шляхом проведення перевірки державних закупівель.

Оскільки і Міністерство економічного розвитку і торгівлі України і Державна фінансова інспекція в Житомирській області, уповноважені здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку, що прокурор правомірно пред'явив позов в інтересах держави в особі даних органів як позивачів. Звідси доводи відповідача 1 про заявлення позову в інтересах не уповноваженого позивача - Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, суд вважає безпідставними.

Розглядаючи позов по суті заявлених прокурором позовних вимог, суд враховує, що на момент укладення оспорюваного правочину правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначалися Законом України "Про здійснення державних закупівель" від 10.04.2014 № 1197-VII.

Приписами вище вказаного Закону унормовано, що закупівля товарів, робіт і послуг здійснюється замовником з дотриманням вимог Закону, керуючись вартісними межами, встановленими у частині першій статті 2 Закону (вартість закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1 мільйон 500 тисяч гривень).

Згідно з п. 21 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про здійснення державних закупівель" (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину) встановлено, що під предметом закупівлі слід розуміти товари, роботи чи послуги, які закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі, на які учасникам дозволяється подавати пропозиції конкурсних торгів (кваліфікаційні, цінові пропозиції) або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). Предмет закупівлі визначається замовником у порядку, встановленому Уповноваженим органом.

Порядок визначення предмета закупівлі затверджено Наказом Міністерства економіки України від 26.07.2010 № 921 (зі змінами) (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 2.1 розділу II "Визначення предмета закупівлі товарів і послуг" Порядку визначення предмета закупівлі (чинного на момент укладення оспорюваного правочину), предмет закупівлі товарів і послуг визначається замовником згідно з пунктами 20 і 27 частини першої статті 1 Закону України "Про здійснення державних закупівель" та на основі Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 № 457 (далі - Класифікатор), за показником п'ятого знака (класифікаційне угруповання "категорія") із зазначенням у дужках предмета закупівлі відповідно до показників третьої - п'ятої цифр основного словника національного класифікатора України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник", затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.12.2015 № 1749, а також конкретної назви товару.

При цьому замовник може визначити окремі частини предмета закупівлі (лоти) за показниками шостого - десятого знаків зазначеного Класифікатора, а також за обсягом, номенклатурою та місцем поставки товарів, виконання робіт або надання послуг.

Водночас відповідно до частини п'ятої статті 2 Закону, забороняється укладання договорів, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим Законом. Замовник не має права ділити предмет закупівлі на частини з метою уникнення проведення процедури відкритих торгів або застосування цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про здійснення державних закупівель" (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину) визначено, що закупівля здійснюється відповідно до річного плану, відповідальним за складання та затвердження якого згідно з частиною четвертою статті 11 Закону є комітет з конкурсних торгів, що утворюється замовником (генеральним замовником) для організації та проведення процедур закупівель, який, зокрема планує проведення процедур закупівель. Форма річного плану закупівель та Інструкція щодо її заповнення затверджені Наказом Мінекономрозвитку "Про затвердження форм документів у сфері державних закупівель" від 15.09.2014 № 1106.

Так, планування та здійснення процедур закупівель належить виключно до повноважень комітету з конкурсних торгів замовника.

В матеріалах справи міститься витяг з додатку до річного плану закупівель відділу освіти виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області на 2016 рік, підписаний головою комітету з конкурсних торгів ОСОБА_6, затверджений згідно з рішенням комітету з конкурсних торгів від 07.03.2016 № 12, відповідно до якого було вирішено закупити для відділу освіти у 2016 році наступні види товару: "Молоко пастеризоване" ДК 016:2010 -10.51.1 на суму 50000,00 грн, ДК 021:2015 - 15511100-4 на суму 95000,00 грн; "Сир свіжий" ДК 016:2010 - 10.51.4 на суму 50000,00 грн, ДК 021:2015 - 15542100-9 на суму 90000,00 грн та "Продукти молочні" (сметана, кефір) ДК 016:2010 - 10.51.5 на суму 20000,00 грн, ДК 021:2015 - 1550000-3 на суму 60000,00 грн (а. с. 96 - 98).

Оскільки продукти харчування, які планувалось закупити для відділу освіти у 2016 році за державні кошти, відносились до різних кодів Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010 та вартість кожного з них не перевищувала вартості до якої застосовувалися вимоги встановлені в ч. 1 ст. 2 Закону України "Про здійснення державних закупівель" від 10.04.2014 № 1197-VII (в редакції чинній на момент прийняття рішення про закупівлю), комітетом з конкурсних торгів було прийнято рішення здійснити закупівлю вказаних товарів для відділу освіти без проведення процедур закупівель.

Слід зазначити, що згідно з договором № 9 від 02.02.2016 предметом закупівлі є три різні види молочної продукції і сторонами у справі дане не оспорюється.

Прокурор вважає, що оскільки предметом закупівлі визначено товари, які закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі, то при укладенні договору № 9 від 02.02.2016 відповідачами було визначено єдиний предмет закупівлі на суму, що перевищує 200000,00 грн, чим порушено вимоги законодавства та проведено закупівлю товарів без дотримання однієї з процедур закупівель.

Суд вважає такі твердження прокурора безпідставними з огляду на приписи законодавства у сфері закупівель, які визначають поняття предмету закупівлі не як сукупність різних товарів, придбання яких є предметом закупівлі в межах укладення одного правочину, а як товари, перелік яких визначається згідно з пунктами 20 і 27 частини першої статті 1 Закону України "Про здійснення державних закупівель" та на основі Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 № 457, за показником п'ятого знака (класифікаційне угруповання "категорія") із зазначенням у дужках предмета закупівлі, а також конкретної назви товару.

Відповідно до річного плану закупівель відділу освіти виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області на 2016 рік та умов договору № 9 від 02.02.2016, була запланова закупівля товарів, які за показниками п'ятого знака ДК 016-2010 мають різні коди класифікатора, відтак є різними предметами закупівлі, придбання яких здійснювалося в межах єдиної процедури закупівлі.

Оскільки обсяг закупівель по кожному з предметів закупівлі (виду товару) сумарно не перевищував 200000,00 грн, враховуючи, що ні Законом України "Про здійснення державних закупівель" від 10.04.2014 № 1197-VII, ні жодним іншим нормативним актом не заборонено закупівлю різних предметів закупівель в межах єдиної процедури закупівлі та не заборонено укладати договори на закупівлю різних предметів закупівлі з одним постачальником, суд вважає обґрунтованими доводи позивача 2 та відповідачів про відсутність порушення вимог ч. 1 ст. 2 Закону України "Про здійснення державних закупівель" при укладенні поза межами процедур закупівель договору № 9 від 02.02.2016 між відділом освіти виконавчого комітету Малинської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю "Акріс логістик".

Вказані висновки суду також підтверджені органом, який здійснює державний фінансовий контроль за дотриманням законодавства про державні закупівлі, що вбачається з витягу з акту ревізії Державної фінансової інспекції в Житомирській області від 29.07.2016 № 06-03-09/06 фінансово-господарської діяльності відділу освіти виконавчого комітету Малинської міської ради, проведеної за період з 01.12.2010 по 31.05.2016, яким встановлено відсутність порушень з боку відділу освіти щодо правильності визначення за договором № 9 від 02.02.2016 предметів закупівель та їх вартості в частині можливості закупівлі даних предметів без проведення відповідних процедур, передбачених Законом України "Про здійснення державних закупівель" від 10.04.2014 № 1197-VII (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину) (а. с. 46 - 48).

При вирішенні питання про наявність чи відсутність підстав для визнання договору № 9 від 02.02.2016 недійсним, суд враховує, що як на підставу для визнання його недійсним, прокурор посилається на ч. 1 ст. 203 ЦК України, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Водночас, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (абз. 5 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 № 9).

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, а також Державна фінансова інспекція в Житомирській області, які представляють інтереси держави, та в особі яких прокурором заявлено позов у даній справі, по відношенню до спірного договору № 9 від 02.02.2016 є заінтересованими особами.

При цьому, як зазначено в абзаці 2 пункту 3.5 Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) одним із способів захисту інтересів є визнання правочину недійсним.

У позовній заяві прокурором здійснюється посилання на ч. 1 ст. 203 ЦК України, яка визначає підставу недійсності правочину з відповідними їй обставинами, які підлягають доведенню (встановленню).

Зокрема, прокурор зазначає, що укладений сторонами спору договір № 9 від 02.02.2016 не відповідає вимогам законодавства про державні закупівлі, оскільки укладений на суму, що перевищує вартість закупівлі товару (товарів) у 200000,00 грн.

Розглядаючи вимогу прокурора про визнання вище вказаного договору недійсним, суд враховує обставини встановлені в процесі розгляду спору щодо правомірності дій відповідачів під час укладення оспорюваного правочину без застосування процедур закупівель, позицію позивача 2 у справі (Державної фінансової інспекції в Житомирській області) щодо відсутності порушень при укладенні договору № 9 від 02.02.2016 в частині дотримання законодавства у сфері здійснення державних закупівель та відсутність негативних наслідків, про існування яких прокурором вказано у позовній заяві.

У силу припису статті 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову) (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Суд вважає, що при зверненні прокурора з даним позовом до суду останнім не було доведено обставин з якими закон пов'язує необхідність визнання оспорюваного правочину недійсним, порушення прав держави в особі позивачів внаслідок укладення правочину від 02.02.2016 № 9, а отже і наяність підстав, що свідчать про обґрунтованість звернення прокурора до суду для захисту прав держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами і іншими учасниками процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази та зроблені господарським судом в процесі розгляду справи висновки, господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні позову прокурора слід відмовити за безпідставністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 15.09.16

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - позивачам - рек. з повід

4 - прокуратурі Житомирської області - рек. з повід.