ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року Справа № 915/709/16

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю представників позивача - Фігель С.І. - дов. б/н від 14.12.2015,

Зачковський П.С. - дов.б/н від 14.12.2015

за участю представників відповідача - ОСОБА_3 дов. № 310 від 11.07.2016

ОСОБА_4 дов. № 310 від 11.07.2016

представник 3-ї особи в судове засідання не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,

За позовом: Комунального підприємства "Новий ринок", 57001, Миколаївська область, Веселинівський район, смт. Веселинове, вул. Київська, 12

До відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, АДРЕСА_1

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача: Веселинівська селищна рада Веселинівського району Миколаївської області, 54001, Миколаївська область, Веселинівський район, смт. Веселинове, вул. Леніна, 14

про: - усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

встановив:

Комунальне підприємство "Новий ринок" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою в якій просить суд зобов'язати Фізичну особу - підприємця ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою КП "Новий ринок" шляхом знесення самовільної прибудови та приведення фактичної межі земельної ділянки у відповідність вимогам чинного законодавства, а саме відступлення на 1,0 м. в бік земельної ділянки належної відповідачеві на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що здійснивши самовільну прибудову до складу магазину, що належить відповідачеві на праві приватної власності, за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_5 збільшила загальний об'єм забудови наблизившись до території КП «Новий ринок» чим порушила наступні норми та стандарти:

- п. 3.25 ДБН 360-92** для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої земельної ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок;

- відповідно до приписів частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, а так як, цільовим використанням при виділенні земельної ділянки вказано саме комерційне (обслуговування нежилого приміщення), а не під будівництво, то й підстав проводити останнє у відповідача немає.

Відповідач надав до суду відзив (а.с.38-47) та додаткові пояснення в яких проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, вважає вимоги безпідставними та необґрунтованими та просить суд в позові відмовити. Вказує що позивачем ставиться фактично дві вимоги:- визнання забудови самочинною і звільнення земельної ділянки шляхом їх знесення В обґрунтування заперечень зазначив наступне: - Сьомого лютого 2003 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_7 укладено договір купівлі - продажу 24/100 часток нежитлової будівлі, що становить приміщення площею 129, 7 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2. Вказаний договір нотаріально посвідчений державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори. В цьому приміщення розташований магазин. Таким чином приміщення в якому розташований магазин належить на праві приватної власності ОСОБА_5;

- згідно рішення Веселинівської селищної ради Миколаївської області від 25.02.2003року №29 надано дозвіл на виготовлення відповідачу проекту відведення земельної ділянки площею 213.8 кв.м., несільськогосподарського призначення в оренду на 10 років;

- 20 жовтня 2005 року рішенням Веселинівської селищної ради Миколаївської області №12 вилучено з КМП «Новий ринок» земельну ділянку площею 3.64 кв.м і передано відповідачу під сходи до складу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_2, і зобов'язано відповідача виготовити проект землеустрою. Таким чином розмір земельної ділянки збільшився і становить 217.44 кв.м.

- 22 травня 2007 року рішенням Веселинівської селищної ради Миколаївської області №15 затверджено проект землеустрою, який виготовлено 23.04.2007 року, щодо відведення земельної ділянки строком на 10 років по АДРЕСА_2;

- 15 листопада 2007 року рішенням Веселинівської селищної ради Миколаївської області №259 було затверджено акт державної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва нежитлового об'єкта - магазину, по АДРЕСА_2. Після чого було отримано 26.12.2008 року технічний паспорт. Таким чином твердження позивача, що у відповідача відсутні документи про введення в експлуатацію будівлі є безпідставними.

Також в 2007 році відповідачем було виділено в окрему адресу даний нежитловий будинок і призначено нову адресу АДРЕСА_3.

01.02.2009 року відповідачем було отримано свідоцтво про право власності на нежиле приміщення АДРЕСА_2, загальною площею 175.2 кв. м.

Таким чином твердження позивача, що відповідачем незаконно проведено будівництво і збільшено за рахунок цього площу є безпідставними.

27 вересня 2012 року між відповідачем і територіальною громадою смт. Веселинівської селищної ради було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 217.44 квм. м. за адресою АДРЕСА_3. Таким чином відповідач є власником земельної ділянки.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Веселинівська селищна рада Веселинівського району Миколаївської області в судові засідання повноважних представників не направляла.

Ухвали господарського суду Миколаївської області, надіслані на адресу Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, отримані останньою, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень .

Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників третьої особи.

31.08.2016 позивач до відділу документального забезпечення Господарського суду Миколаївської області надав клопотання про призначення судової будівельно - технічної експертизи. Необхідність призначення вказаної експертизи обґрунтовує з'ясуванням факту наявності або відсутності порушення будівельних норм та правил при здійсненні будівництва «Будівництво прибудови торгівельного приміщення до магазину» за адресою: АДРЕСА_3. На вирішення експерта пропонує поставити наступні питання:

- Чи відповідає прибудова торгівельного приміщення до магазину за адресою: АДРЕСА_3 затвердженому проекту, будівельним нормам та правилам?

- Чи відповідає прибудова торгівельного приміщення до магазину та сам магазин за адресою: АДРЕСА_3 будівельним, протипожежним та санітарним вимогам і нормам?

- Чи відповідає фактичне розміщення прибудови торгівельного приміщення до магазину та сам магазин відносно меж земельних ділянок правовстановлюючим документам та технічній документації з землеустрою та землекористування на цій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3?

- Чи є допущене ФОП ОСОБА_5 при будівництві прибудови торгівельного приміщення до магазину за адресою: АДРЕСА_3 порушення будівельних, протипожежних та санітарних вимог і норм, у тому числі чи наявне порушення вимог п. 3.25 ДБН 360-92**?

Відповідач проти клопотання позивача про призначення по справі судової будівельно - технічної експертизи заперечує, вважає його необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Суд дослідивши клопотання позивача заслухавши пояснення представників сторін, ухвалив клопотання позивача про призначення судової будівельно - технічної експертизи відхилити, у зв'язку з відсутністю дійсної потреби у спеціальних знаннях.

У відповідності до вимог ст. 77 ГПК України, у судовому засіданні 31.08.2016 оголошувалась перерва.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Відповідно до рішення Веселинівської селищної Ради народних депутатів № 6 від 04.09.2002 року КП «Новий ринок» надано у постійне користування земельну ділянку загальною площею 0,638 гектарів для розміщення комунального підприємства, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії І-МК № 000405, який зареєстрований у книзі записів державних актів на право постійного користування за № 606(а.с.15-18) .

У подальшому були внесені зміни в землекористування, а саме: за рішеннями Виконавчого комітету Веселинівської селищної ради № 36 від 25.02.2003 року «Про вилучення земельної ділянки» площа земельної ділянки була зменшена на 132,84 кв.м. та за Рішенням № 9, 16 сесії 24 скликання Веселинівської селищної ради від 27.11.2004 року площа земельної ділянки була зменшена на 151,0 кв.м., що в залишку складає 6096,16 кв.м., що підтверджується внесеними змінами до акту на право постійного користування землею.

ФОП ОСОБА_5 є власником нежитлового приміщення магазину промислових товарів, загальною площею 175, 2 кв. м., розташованого за адресою АДРЕСА_3, на підставі свідоцтва про право власності від 01.02.2009 року, виданого на підставі рішення виконкому Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області № 369 від 18.12.2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.02.2009 року (а.с. 46).

В матеріалах справи міститься технічний паспорт на нежиле приміщення, магазин промислових товарів по АДРЕСА_3, загальною площею 175,2 кв.м., виготовлений 26.12.2008р., власник - ОСОБА_5 (а.с. 19-26).

ФОП ОСОБА_5 згідно Договору купівлі-продажу, № 646 від 27.09.2012 року є власником земельної ділянки загальною площею 217, 44 кв. м. за адресою АДРЕСА_3, кадастровий НОМЕР_1 на якій розташований вищевказаний магазин промислових товарів (а.с.47).

На думку позивача спірний об'єкт є самочинним будівництвом та відповідач повинен усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивача шляхом знесення самовільної прибудови та привести фактичні межі земельної ділянки у відповідність вимогам чинного законодавства, на підставі статей 376, 391 Цивільного кодексу України, статті 152 Земельного кодексу України.

В судових засіданнях представники відповідача зазначили, що спірне нежитлове приміщення знаходиться на його власній земельній ділянці що також підтверджено представниками позивача.

При цьому позивач вважає що в результаті незаконної реконструкції відповідачем свого магазину площа останнього була збільшена та наближена до території ринку чим порушено його права власності, що перешкоджає йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Положеннями ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Поняття самочинного будівництва та правові наслідки здійснення самочинного будівництва визначено ст.376 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За змістом частин 4 та 7статті 376 вказаного Кодексу залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту вищевказаної правової норми, в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України, вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 Цивільного кодексу України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 Цивільного кодексу України).

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Порядок знесення самочинного будівництва визначено ст.38 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", згідно якої у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Підстави та умови для застосування таких правових наслідків як знесення самочинно збудованого нерухомого майна передбачені ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України, за змістом якої знесенню фактично повинно передувати: 1) установлення факту істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил; 2) рішення суду про зобов'язання забудовника провести відповідну перебудову чи установлення факту неможливості проведення такої перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

ФОП ОСОБА_5 є власником нежитлового приміщення магазину промислових товарів, загальною площею 175, 2 кв. м., розташованого за адресою АДРЕСА_3.

Право власності на спірне майно зареєстровано в установленому порядку, про що свідчать наявні в матеріалах справи свідоцтво про право власності від 01.02.2009 року, видане на підставі рішення виконкому Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області № 369 від 18.12.2008 року та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.02.2009 року (а.с. 46).

Таким чином, звертаючись з такими вимогами до суду, позивач фактично просить суд позбавити відповідача права власності, яка набула це право на законних підставах. Рішення виконкому Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області № 369 від 18.12.2008 року станом на день розгляду справи в суді є чинним, що виключає визнання правового статусу спірного майна як самочинного.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу, до яких входять юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов'язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов'язків суб'єктів спірного матеріального правовідношення.

Виходячи зі змісту позовних вимог, заявлених позивачем, суд вважає, що вимога про знесення самовільної прибудови, є вимогою про визнання факту, що суперечить вимогам ст. 12 Господарського процесуального кодексу України і не відповідає способам захисту порушеного права, передбачених ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Враховуючи що позивачем в порушення приписів ст.33 ГПК України не доведено відповідними доказами порушення його права власності, встановлення межі його земельної ділянки та вчинення відповідачем дій, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися майном тим чи іншим способом та не доведено підстави для зобов'язання відповідача знести спірну будівлю на підставі приписів статті 376 Цивільного кодексу України, то в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 77, 82, 82-1, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текс рішення складно 06.09.2016

Суддя Н.О. Семенчук