КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2016 р. Справа№ 910/7479/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Рудченка С.Г.

за участі секретаря судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Пономарьов А.В. довіреність № 31/2016 від 04.01.16

розглянувши матеріали апеляційних скарг Дочірнього підприємства "Савсервіс Столиця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15 червня 2016 року

у справі № 910/7479/16 (суддя Цюкало Ю.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Дочірнього підприємства "Савсервіс Столиця"

про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення грошових коштів (а.с. 5-7).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15 червня 2016 року у справі № 910/7479/16 позов задоволено повністю (а.с. 70-73).

08 липня 2016 року Дочірнім підприємством "Савсервіс Столиця" направлено апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 15 червня 2016 року, в якій апелянт просив рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/7479/16 від 15 червня 2016 року скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ПрАТ "СК "Українська страхова група" до ДП "Савсервіс Столиця" про стягнення 4 098,59 грн. відмовити повністю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 серпня 2016 року апеляційну скаргу ДП "Савсервіс Столиця" на рішення Господарського суду міста Києва від 15 червня 2016 року у справі №910/7479/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Рудченка С.Г.

Крім того, 08 липня 2016 року Дочірнім підприємством "Савсервіс Столиця" на адресу Київського апеляційного господарського суду була направлена аналогічна апеляційна скарга на рішення Господарського суду міста Києва від 15 червня 2016 року у справі №910/7479/16, про що свідчить поштовий конверт про направлення апеляційної скарги, яка супровідним листом №09-22/3233/16 від 12 липня 2016 року на підставі п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" та на виконання ст. 91 Господарського процесуального кодексу України була скерована до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05 серпня 2016 року апеляційні скарги Дочірнього підприємства "Савсервіс Столиця" на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/7479/16 від 15 червня 2016 року прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Рудченка С.Г., об'єднано для спільного розгляду, які призначено на 06 вересня 2016 року.

05 вересня 2016 року представником позивача подано клопотання про розгляд справи без участі позивача (його представника).

05 вересня 2016 року представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 06 вересня 2016 року представник ДП "Савсервіс Столиця" надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник ПрАТ "СК "Українська страхова група" у судове засідання 06 вересня 2016 року не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення 209 (а.с. 126).

Враховуючи ту обставину, що ухвалою про прийняття апеляційної скарги до провадження учасників процесу було попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами, подане представником позивача клопотання про розгляд справи без його участі, та те, що неявка представника позивача не перешкоджає повному, всебічному та об'єктивному розгляду справи, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представника позивача.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

18 листопада 2012 року між ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі - позивач, страховик) та ТОВ "Савсервіс Столиця" (далі - відповідач, страхувальник) (правонаступником якого є Дочірнє підприємство "Савсервіс Столиця") укладено Поліс АА/6876285 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Договір) щодо транспортного засобу "Рено", д.н. НОМЕР_1. Строк дії вказаного полісу встановлено з 00 год. 00 хв. 19.11.2011 р. по 18.11.2012 р. включно (а.с. 13).

Постановою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 15.11.2012 р. у справі № 812/9579/12 встановлено, що 03.10.2012 р. о 12.15, водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем "Рено", д/н НОМЕР_1, в с. Благовіщенка на перетині вул. Кірова та пер. Центральний, порушила правило переїзду перехрестя - змінила напрям руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем "ВАЗ", під керуванням ОСОБА_4, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який в результаті зазначеного зазнав ушкодження. Вказаною постановою ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУАП (а.с. 19).

Зазначені обставини також підтверджуються Довідкою УДАІ Камянсько-Дніпровського РВ ГУМВС України в Запорізькій області (а.с.18) та Довідкою № 9082691 про дорожньо-транспортну пригоду, виданою УДАІ Камянсько-Дніпровського РВ ГУМВС України в Запорізькій області (а.с. 18).

08 жовтня 2012 року потерпіла від ДТП особа - ОСОБА_5 звернулась до позивача із заявою про ДТП та виплату страхового відшкодування (а.с. 20).

Відповідно до звіту № 181 від 30.10.2012 р. розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Ваз" д/н НОМЕР_2 складає 4 936,23 грн. (а.с. 26-29).

Протоколом-узгодження про розмір страхового відшкодування (поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА-6876285) від 24.04.2013 р. позивачем та страхувальником за вищезазначеним полісом узгоджено сплату страхового відшкодування у розмірі 4 098,59 грн. (із урахуванням франшизи, яка складає 510 грн.) на розрахунковий рахунок згідно заяви потерпілої особи (а.с. 35, 35 зворот).

Страхове відшкодування в розмірі 4 098,59 грн. було перераховано позивачем потерпілій особі, що підтверджується платіжним дорученням № 7674 від 14.05.2013 р. (а.с. 38).

Статтею 27 Закон України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Сплативши страхову виплату за завдану внаслідок ДТП шкоду автомобілю "Ваз" д/н НОМЕР_2 до страховика - ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завданий збиток.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

29 квітня 2013 року відповідач звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку, проте останній залишив вказану заяву без реагування (а.с. 24-25).

Звертаючись з позовом позивач посилався на те, що всупереч вимог ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідачем, як страхувальником, не було повідомлено позивача, як страховика, про завдання шкоди іншій особі внаслідок ДТП, у зв'язку із чим, на думку позивача, з відповідача підлягають до стягнення витрати по відшкодуванню шкоди у сумі 4 098,59 грн.

Відповідно до підпункту "ґ" підпункту 38.1.1. пункту 38.1. статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2. пункту 33.1. статті 33 цього Закону.

Відповідно до підпункту 33.1.2. пункту 33.1. статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на час скоєння ДТП) учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 33.1.1 пункту 33.1. статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на час скоєння ДТП), страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Законом України від 17.02.2011 р. № 3045-VІ у статтю 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" внесено зміни, за якими підпунктом 33.1.4. пункту 33.1. статті 33 вказаного Закону передбачено обов'язок водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), у разі настання такої пригоди невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він повинен це підтвердити документально.

У постанові Верховного Суду України від 12.02.2014 р., прийнятій з підстав неоднакового застосування тих самих норм Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у подібних правовідносинах у справі № 6-1цс14, розглянутій на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України викладено висновок, згідно з яким: "виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції з 18.09.2011 по 08.01.2012 р.), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову".

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням вищевказаного висновку Верховного Суду України внесеними законодавчими змінами збережено обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП, незважаючи на неузгодженість правових норм.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, вказані вимоги Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач не виконав, доказів своєчасного повідомлення позивача про настання страхового випадку суду не надав. На поважність причин неповідомлення страховика відповідач не посилався, а тому це питання не було предметом судового розгляду.

При цьому доводи апеляційної скарги про те, що відповідач надавав звернення про страховий випадок 03.10.2012 р. є безпідставними, оскільки доказів на підтвердження зазначених обставин, ані суду першої, ані апеляційної інстанції відповідачем надано не було, при цьому, як вже було зазначено вище, заяву про настання страхового випадку було надано відповідачем позивачу лише 29.04.2013 р., тобто більше ніж через пів року після настання такого випадку.

Враховуючи викладене та вищезазначені норми права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що особою відповідальною за завдані збитки, є ДП "Савсервіс Столиця", яке є правонаступником ТОВ "Савсервіс Схід" (страхувальника за полісом № АА/6876285).

Посилання апелянта на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 р. у справі № 6-284цс15, яка, на його думку, прийнята за результатами розгляду аналогічного спору, не може бути прийнято до уваги колегії суддів, оскільки обставини у вказаній справі є іншими, ніж ті, які були встановлені при розгляді даної справи. Так, у зазначеній справі, водій транспортного засобу обґрунтовував неповідомлення страховика про ДТП наявністю поважних причин, що досліджувалося судами. Натомість, у даній справі, питання поважності причин неповідомлення страховика не було предметом судового розгляду, оскільки відповідач на відповідну обставину взагалі не посилався.

Правова позиція відповідача по даній справі ґрунтується на тому, що таке повідомлення не є обов'язковим.

Колегія суддів вважає такі доводи помилковими, оскільки законодавець передбачив обов'язок водія транспортного засобу повідомити страховика про настання ДТП, а у разі невиконання цього обов'язку документально підтвердити поважність причин, яких в свою чергу не було надано ані позивачу разом з заявою про ДТП, ані судам першої та апеляційної інстанції в процесі розгляду справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів зазначає, що апелянт не надав суду достатніх доказів в розумінні статті 33, 34 ГПК України, які б могли стати підставою для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні Господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15 червня 2016 року у справі №910/7479/16 підлягає залишенню без змін.

Апеляційні скарги Дочірнього підприємства "Савсервіс Столиця" на рішення Господарського суду міста Києва від 15 червня 2016 року у справі №910/7479/16 задоволенню не підлягають.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст.ст. 105 ГПК, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Дочірнього підприємства "Савсервіс Столиця" на рішення Господарського суду міста Києва від 15 червня 2016 року у справі №910/7479/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15 червня 2016 року у справі №910/7479/16 залишити без змін.

3. Справу №910/7479/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

С.Г. Рудченко