ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року Справа № 923/829/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ситюка В.Г., при секретарі Мальцевій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1 співвласників багатоквартирного будинку "Морський квартал 60/1",с. Залізний Порт, Голопристанського району Херсонської області

до ОСОБА_2 сільської ради Голопристанського району Херсонської області

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3, представник, дов. у справі, ОСОБА_4, представник, дов. у справі, ОСОБА_5, голова правління,

від відповідача: ОСОБА_6, представник, дов. у справі, ОСОБА_7, спеціаліст, дов. у справі

в с т а н о в и в:

Позивач - Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "Морський квартал 60/1" звернулося до господарського суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Голопристанського району Херсонської області про визнання права на постійне користування земельною ділянкою площею 0,3374 га для обслуговування багатоквартирного житлового будинку № 2 по вулиці Шкільній в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області.

Представниками позивача позовні вимоги підтримано, з підстав зазначених у позові, посилаючись на звернення до сільської ради із заявою щодо надання земельної ділянки у постійне користування та прийняття відповідачем рішення про надання позивачу дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки у постійне користування, але у менших розмірах, а саме земельної ділянки площею 0,2139 га. При цьому зазначено на повторне звернення до відповідача з заявою щодо перегляду прийнятого рішення та відмову відповідача у задоволенні заяви. Також заявлено клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи.

Відповідачем подано до суду витребувані документи та відзив на позов. Позовні вимоги не визнаються з посиланням на розгляд заяви позивача та прийняття рішення щодо надання дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки з урахуванням площі забудови житлового будинку, існуючої забудови в районі і врахування прав та інтересів власників (користувачів) суміжних земельних ділянок.

В судовому засіданні 30.08.2016 р. для можливості надання відповідачем до суду додаткових матеріалів, відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 12.09.2016 р.

Після перерви позивачем подано до суду заперечення на відзив відповідача, позовні вимоги представниками підтримано та просять задовольнити клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи.

Відповідачем подано до суду доповнення до відзиву, письмові обґрунтування рішення сесії щодо розміру земельної ділянки. Представниками відповідача позовні вимоги не визнаються, просять відмовити у задоволенні позову, зазначаючи при цьому на надання позивачу дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки орієнтовною площею, яка при виготовленні землевпорядної документації може змінитися, у тому числі і збільшитися.

Клопотання позивача про призначення судової земельно-технічної експертизи судом відхилено, оскільки питання визначення площі земельної ділянки з прибудинковою територією багатоквартирного будинку врегульовано національним стандартом ДСТУ-Н, затвердженим наказом Мінрегіону від 26.02.2014 р. і Методичними рекомендаціями щодо визначення прибудинкових територій багатоквартирних будинків, затверджених наказом Мінрегіону від 29.12.2011 р. № 389 та не потребує спеціальних знань. Окрім того, суд враховує, що позовними вимогами позивача є визнання права на постійне користування відповідною земельною ділянкою, а не оскарження рішення відповідача.

Заслухавши представників сторін, розглянувши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, зокрема, належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. У разі знищення (руйнування) багатоквартирного будинку майнові права на земельну ділянку, на якій розташовано такий будинок, а також належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія, зберігаються за співвласниками багатоквартирного будинку.

Відповідно до п. "д" ч. 2 ст. 92 Земельного кодексу України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Статтею 123 Земельного кодексу України визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та, зокрема, встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 125 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 співвласників багатоквартирного будинку "Морський квартал 60/1" 03.03.2016 р. звернулося до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Голопристанського району Херсонської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у постійне користування земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок, а також прибудинкової території, для обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,3374 га, за адресою с. Залізний Порт, вул. Шкільна, 2, буд. літ. "з".

Згідно акту приймання-передачі житлового комплексу від 17.10.2012 р. та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.02.2016 р. житловий будинок по вул. Шкільній, 2 в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 співвласників багатоквартирного будинку "Морський квартал 60/1" та знаходиться на його балансі.

Рішенням ОСОБА_2 сільської ради Голопристанського району Херсонської області № 54 від 30.03.2016 р. ОСОБА_1 співвласників багатоквартирного будинку "Морський квартал 60/1" надано дозвіл на виготовлення проекту відводу земельної ділянки у постійне користування орієнтовною площею 0,2139 га під розміщення багатоквартирного житлового будинку в с. Залізний Порт по вул. Шкільній.

В подальшому, позивачем 07.04.2016 р. подано відповідачу заяву щодо перегляду прийнятого рішення, обґрунтовуючи її невідповідністю площі земельної ділянки.

Рішенням ОСОБА_2 сільської ради Голопристанського району Херсонської області № 86 від 02.06.2016 р. позивачу надано дозвіл на виготовлення детальних планів територій в межах кварталу на земельну ділянку орієнтовною площею 0,2139 га для обслуговування житлового будинку в с. Залізний Порт по вул. Шкільній.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся до господарського суду, просить визнати право на постійне користування земельною ділянкою площею 0,3374 га для обслуговування багатоквартирного житлового будинку № 2 по вулиці Шкільній в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області.

В той же час, право позивача на отримання земельної ділянки у власність або користування передбачено законом, зокрема ст. 42 Земельного кодексу України, та непотребує додаткового визнання (захисту) такого права судом.

При цьому право на отримання земельної ділянки у власність або постійне користування не заперечується і відповідачем, яким прийнято відповідні рішення щодо надання дозволу позивачу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки у постійне користування.

Відповідно ж до ст. ст. 12, 116 цього Кодексу, розпорядження землями територіальної громади віднесено до повноважень органу місцевого самоврядування (сільській раді), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. При цьому право власності на земельну ділянку або право постійного користування виникають з моменту державної реєстрації цих прав, - ст. 125 Земельного кодексу України.

В силу приписів статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зазначений перелік способів захисту не є вичерпним, однак у разі порушення цивільного права чи інтересу у позивача виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення. Тобто, позивач повинен обрати саме такий спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Визнання прав на землю як спосіб захисту застосовується тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного субєктивного права, субєктивне право оспорюється, заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права користування земельною ділянкою через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку. Невизначеність субєктивного права на землю призводить до неможливості його використання або перешкоджає такому використанню.

Таким чином, особа має право на визнання за нею права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою лише після одержання документу, що посвідчує відповідне право та реєстрації вказаного права.

В той же час позивачем не оформлено право користування земельною ділянкою і відповідні документи, що посвідчують таке право відсутні, державна реєстрація відповідного права користування земельною ділянкою не здійснювалася.

За таких обставин, підстави для визнання за позивачем права на постійне користування земельною ділянкою відсутні, у звязку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому, суд зазначає, що набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності здійснюється за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та в порядку, визначеному цим Кодексом, - ст. ст. 122, 123, і чинним законодавством не передбачено можливість набуття права користування земельною ділянкою за рішенням суду, шляхом встановлення факту, що має юридичне значення факту визнання права на користування земельною ділянкою, що в свою чергу узгоджується та відповідає приписам підпунктів 2.14, 2.15 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", відповідно до яких, суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції органів виконавчої влади чи місцевого самоврядування з питань, пов'язаних з наданням земельних ділянок у власність чи у користування.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України відносяться на позивача.

Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 12, 42, 116, 122, 123, 152 Земельного кодексу України, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 14.09.2016 р.

Суддя В.Г. Ситюк