ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2016 р. Справа № 918/498/16

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Конончук С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "Рівнеобленерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Верстатник"

про стягнення заборгованості в сумі 12 685 грн. 57 коп.,

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2 за довіреністю від 30 грудня 2015 року № 91;

від відповідача - ОСОБА_3 за довіреністю від 29 липня 2016 року № 1;

ОСОБА_4, довіреність №3 від 02.09.2016р..

В судовому засіданні 5 вересня 2016 року, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Рівнеобленерго" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Верстатник" заборгованості за укладеним між сторонами договором про постачання електричної енергії від 1 липня 2015 року № 1572 в сумі 12 685 грн. 57 коп., з яких: 9 906 грн. 00 коп. основний борг, 2 047 грн. 43 коп. пеня, 583 грн. 96 коп. інфляційні втрати, 147 грн. 18 коп. три проценти річних, нараховані у звязку з перевищенням відповідачем обсягів споживання поставленої останньому протягом жовтня 2015 року електроенергії.

Ухвалою суду від 30 червня 2016 року позовну заяву № 35/45 від 24 червня 2016 року прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 918/498/16, розгляд якої призначено на 11 липня 2016 року.

Ухвалою суду від 11 липня 2016 року розгляд справи відкладено на 1 серпня 2016 року.

До початку призначеного судового засідання від представника відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву від 29 липня 2016 року (а.с. 47-48), в якому останній заперечив проти задоволення даного позову з огляду на те, що протягом жовтня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Верстатник" спожило лише 360 кВТ електроенергії, в той час як умовами укладеного між сторонами договору гранично дозволений обсяг споживання було встановлено на рівні 7000 кВт. Даний факт, на думку відповідача, свідчить про необґрунтованість тверджень позивача про перевищення Товариством з обмеженою відповідальністю "Верстатник" договірних обсягів споживання у жовтні 2015 року. Крім того, відповідач зазначив, що пункт 4.2.2 укладеного між сторонами договору про постачання електроенергії, яким передбачено обовязок споживача сплатити двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величини, не поширюється на спірні правовідносини, оскільки відповідач не відповідає зазначеним у даному пункті критеріям щодо необхідності наявності у споживача приєднаної потужності більше 150 кВт та середньомісячного споживання більше 50000кВт/год.

У судовому засіданні 1 серпня 2016 року оголошувалася перерва до 8 серпня 2016 року.

5 серпня 2016 року від представника відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли додаткові пояснення від 4 серпня 2016 року (а.с. 58-59), в яких останній зазначив про необґрунтованість застосування позивачем договірного показника обсягу споживання за жовтень 2015 року у розмірі 700 кВт, оскільки укладеним між сторонами договором, до якого в цій частині не вносилося жодних змін, вказаний показник був визначений на рівні 7000 кВт. Крім того, відповідач у даних додаткових поясненнях просив суд зменшити розмір нарахованої позивачем штрафної санкції двократної вартості перевищеної договірної величини споживання електроенергії на 90%, а саме до 990 грн. 60 коп.

У судовому засіданні 8 серпня 2016 року оголошувалася перерва до 5 вересня 2016 року.

Ухвалою суду від 8 серпня 2016 року строк розгляду спору у справі № 918/498/16 було продовжено на 15 днів до 13 вересня 2016 року.

У судовому засіданні 5 вересня 2016 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представники відповідача у даному судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 29 липня 2016 року та додаткових поясненнях від 4 серпня 2016 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій документів поданим учасниками процесу оригіналам цих документів, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

1 липня 2015 року між ОСОБА_1 акціонерним товариством "Рівнеобленерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Верстатник" було укладено договір про постачання електричної енергії № 1572, за умовами якого, з урахуванням додатків №№ 1-9 до цієї угоди, позивач зобовязався продавати споживачу електричну енергію для забезпечення потреб його електроустановок, а відповідач, у свою чергу, оплачувати вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору (а.с. 10-20).

Даний правочин підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений печатками цих субєктів господарювання.

У відповідності до пункту 2.2.2 договору постачальник зобовязався постачати споживачу електроенергію, як різновид товару, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього Договору (додаток № 1 "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу"); згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до ПУЕ та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком № 6 "ОСОБА_2 розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін"; із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами.

Відповідно до пунктів 2.3.1 і 2.3.3 вказаного правочину споживач зобовязався виконувати умови цього договору та оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатку № 4 "Порядок зняття показів засобів обліку електричної енергії та розрахунків".

Згідно з пунктом 4.2.2 договору за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150 кВт і більше та середньомісячним споживанням 50 000 кВт/год. і більше.

Пунктом 5.1 наведеної угоди встановлено, що для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік споживач не пізніше 1 жовтня поточного року надає постачальнику відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії (додаток № 1 "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу" та додаток № 2 "Обсяги постачання електричної потужності споживачу та субспоживачу"). У разі ненадання споживачем зазначених відомостей у встановлений термін, розмір очікуваного споживання електричної енергії (потужності) на наступний рік установлюється постачальником на рівні відповідних періодів поточного року.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31 грудня 2015 року. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, але не довше, ніж до 5 серпня 2021 року (пункт 9.4 вищезазначеної угоди).

За змістом пункту 3.5 додатку № 4 "Порядок зняття показників засобів обліку електричної енергії та розрахунків" до даного договору розрахунок за електричну енергію проводиться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника.

Згідно пункту 4 додатку № 4 "Порядок зняття показників засобів обліку електричної енергії та розрахунків" розрахунки за електричну енергію здійснюються за діючими тарифами, відповідно до тарифних груп і класів напруги кожного приєднання. Відповідно до визначеної згідно пункту 5 цього додатку величини коштів за фактично спожиту електричну енергію, постачальник виписує споживачу рахунок на оплату електричної енергії, який має бути оплачений протягом 5 операційних днів від дня отримання споживачем рахунку, але не пізніше дати остаточного розрахунку. Датою остаточного розрахунку є 12 число поточного місяця.

Відповідно до пункту 5 вказаного додатку обсяг фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, з урахуванням розрахункової величини втрат у відрізку мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності електромереж, визначається відповідно до звіту про використану електроенергію.

У пункті 2 додатку № 4 до наведеної угоди сторони домовились, що покази засобів обліку відповідно до Переліку об'єктів і точок комерційного обліку споживача фіксуються споживачем 7 числа кожного місяця о 00-00 год. та вибірково контролюються (знімаються) постачальником.

Після зняття показів засобів обліку споживач оформляє Звіт про використану електроенергію, який складається у 2-х примірниках, по одному для кожної сторони, та надає постачальнику нарочним, але не пізніше наступного робочого дня після зняття показів і одночасно отримує рахунок за фактично спожиту електроенергію.

У разі неможливості отримання постачальником електричної енергії даних про спожиту електричну енергію в зазначений термін (за винятком порушення роботи розрахункового обліку), визначення обсягу спожитої електричної енергії за поточний розрахунковий період здійснюється за середньодобовим обсягом споживання за попередній розрахунковий період з подальшим перерахунком у разі надання даних протягом наступного розрахункового періоду. У разі наявності зафіксованих постачальником показників засобів обліку споживачеві виписується рахунок у відповідності до таких показників.

Відповідно до пункту 4 додатку № 4 до договору якщо фактичне споживання електричної енергії виявиться більшим, ніж очікуване, споживач повинен зробити доплату протягом пяти операційних днів з дати отримання рахунку. Якщо фактичне споживання електричної енергії виявиться меншим, ніж очікуване, надлишкові кошти зараховуються в погашення заборгованості із найдавнішим терміном виникнення, а при її відсутності зараховуються в рахунок оплати електричної енергії у наступному розрахунковому періоді.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що згідно поданого Товариством з обмеженою відповідальністю "Верстатник" звіту за жовтень 2015 року останнє в даний період спожило 360 кВт/год. активної та 1680 кВт/год. реактивної електроенергії. Водночас у відповідача встановлений трансформатор номіналом 120, для належної роботи обліку якого мінімальний обсяг споживання за один місяць повинен становити 5687 кВт/год. Оскільки відповідачем не було виконано вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства "Рівнеобленерго" про приведення обліку у відповідність, позивач згідно з пунктом 6 додатку № 4 до укладеного між сторонами договору проводив розрахунок на рівні мінімально допустимого рівня схеми завантаження. Таким чином, протягом жовтня 2015 року відповідач, за обрахунками позивача, спожив 6280 кВт активної електроенергії, тоді як умовами укладеного між сторонами договору був передбачений граничний обсяг споживання у розмірі 700 кВт. У звязку з наведеним відповідач, на думку ОСОБА_1 акціонерного товариства "Рівнеобленерго", повинен сплатити вартість різниці вказаних показників (6280 кВт-700 кВт=5580 кВт) у подвійному обсязі, що становить 21 258 грн. 12 коп. Враховуючи те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Верстатник" сплатило позивачу лише частину вказаної суми, заборгувавши таким чином останньому 9 906 грн. 00 коп., Публічне акціонерне товариство "Рівнеобленерго" просило суд стягнути з відповідача, зокрема, вищенаведену суму заборгованості.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За частиною 7 цієї статті оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Частиною 4 статті 26 Закону України "Про електроенергетику" встановлено, що споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У той же час вищенаведені твердження позивача визнаються судом необґрунтованими з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, відповідно до пункту 4.2.2 укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії від 1 липня 2015 року № 1572 за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150 кВт і більше та середньомісячним споживанням 50 000 кВт/год. і більше.

За змістом пункту 2 додатку № 4 до наведеної угоди покази засобів обліку відповідно до Переліку об'єктів і точок комерційного обліку споживача фіксуються споживачем та вибірково контролюються (знімаються) постачальником. Після зняття показів засобів обліку споживач оформляє Звіт про використану електроенергію.

Зі змісту вищенаведених положень вказаного правочину вбачається, що фактичний обсяг спожитої відповідачем електроенергії зазначається у складених останнім звітах про використану електроенергію.

Відповідно до пункту 6.11 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28, остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених цими Правилами.

Покази розрахункових засобів обліку знімаються представником електропередавальної організації (основного споживача) та підтверджуються споживачем відповідно до договору. За ініціативою однієї із сторін договору у ньому може бути передбачений інший порядок зняття показів розрахункових засобів обліку. Порядок зняття показів розрахункових засобів обліку зазначається у договорі про постачання електричної енергії.

В матеріалах даної справи наявна копія звіту Товариства з обмеженою відповідальністю "Верстатник" про використану ним електроенергію за жовтень 2015 року (а.с. 21), зі змісту якої вбачається, що за вказаний період відповідачем було спожито 360 кВт активної електроенергії. Значення даного показника було прийнято позивачем без будь-яких зауважень. У судовому засіданні 5 вересня 2016 року представник ОСОБА_1 акціонерного товариства "Рівнеобленерго" також не заперечував проти правильності визначення цього показника. Слід також зазначити, що у матеріалах справи відсутні докази розбіжностей цього показника з показниками, які вибіркового контролюються (знімаються) постачальником.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що саме вищезазначений показник 360 кВт, що становить кількість спожитої відповідачем протягом жовтня 2015 року електроенергії та не заперечується сторонами, слід використовувати при обрахунку суми подвійної вартості можливого перевищення договірних величин споживання електроенергії.

Слід також зазначити, що у своєму позові Публічне акціонерне товариство "Рівнеобленерго" посилалося на те, що умовами укладеного між сторонами договору був передбачений граничний обсяг споживання відповідачем в жовтні 2015 року електроенергії у розмірі 700 кВт.

У той же час за змістом додатку № 1 до договору про постачання електричної енергії від 1 липня 2015 року № 1572 (а.с. 13) обсяг договірної величини споживання відповідачем протягом жовтня 2015 року електричної енергії було встановлено у розмірі 7000 кВт, а не 700 кВт, як невірно зазначено позивачем.

За таких обставин вищенаведені посилання ОСОБА_1 акціонерного товариства "Рівнеобленерго" та застосування наведеної ним формули визначення різниці показників фактично спожитої відповідачем та договірної величин у жовтні 2015 року (6280 кВт-700 кВт=5580 кВт) визнаються судом необгрунтованими.

Отже, з огляду на те, що обсяг фактично спожитої Товариством з обмеженою відповідальністю "Верстатник" протягом жовтня 2015 року електроенергії, що складає 360 кВт, не перевищує обсяг встановленої укладеним між сторонами правочином договірної величини споживання відповідачем цієї електроенергії, який було погоджено на рівні 7000 кВт, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача нарахованої позивачем двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величин в сумі 9 906 грн. 00 коп.

Крім того, судом встановлено, що листом від 28 вересня 2015 року № 02/09-15 (а.с. 70) відповідач звернувся до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Рівнеобленерго" з проханням зменшити ліміт споживання його підприємством електричної енергії на жовтень 2015 року до 800 кВт.

Зазначене прохання було задоволено позивачем, що підтверджується листом останнього від 1 жовтня 2015 року № 119736 (а.с. 72).

Проте з матеріалів справи вбачається, що зазначене зменшення обсягу договірного споживання електроенергії протягом жовтня 2015 року не було враховано позивачем ні при виставленні відповідачу рахунку-фактури за спожиту електричну енергію за жовтень 2015 року від 8 жовтня 2015 року № НОМЕР_1, ні при зверненні до суду з даним позовом. У той же час судом встановлено, що навіть при застосуванні показника договірної величини споживання відповідачем електроенергії у розмірі 800 кВт, останній не міг бути перевищений споживачем, оскільки, як було зазначено вище, обсяг фактично спожитої Товариством з обмеженою відповідальністю "Верстатник" протягом жовтня 2015 року електроенергії склав 360 кВт.

Слід також зазначити, що зі змісту виставленого відповідачу ОСОБА_1 акціонерного товариства "Рівнеобленерго" рахунку-фактури за спожиту електричну енергію за жовтень 2015 року від 8 жовтня 2015 року № НОМЕР_1 та додатку до даного рахунку вбачається, що обрахована позивачем належна до сплати відповідачем сума заборгованості за жовтень 2015 року склала 21 258 грн. 12 коп., з яких: 9 460 грн. 10 коп. нарахування за недозавантаження трансформатора та активних втрат в трансформаторі; 8 255 грн. 00 коп. нарахування за перевищення договірної величини споживання; 3 543 грн. 02 коп. сума ПДВ.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що згідно платіжного доручення від 16 жовтня 2015 року № 79 (а.с. 51) відповідач сплатив ОСОБА_1 акціонерному товариству "Рівнеобленерго" грошові кошти в сумі 11 352 грн. 12 коп., що складає вартість нарахувань за недозавантаження трансформатора та активних втрат в трансформаторі, зазначену у вищенаведеному рахунку, а також суму ПДВ. Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "Верстатник" перерахувало на рахунок позивача і повну суму вартості реактивних перетоків електроенергії в жовтні 2015 року в розмірі 345 грн. 45 коп., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією відповідного платіжного доручення від 16 жовтня 2015 року № 80 (а.с. 52).

Разом з тим, як вже зазначалося, за змістом пункту 4.2.2 укладеного між сторонами договору за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150 кВт і більше та середньомісячним споживанням 50 000 кВт/год. і більше. Водночас у матеріалах даної справи відсутні докази, які свідчать про відповідність потужностей та обсягів споживання відповідача вищенаведеним критеріям, а відтак, і можливості застосування до останнього вказаного положення.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог ОСОБА_1 акціонерного товариства "Рівнеобленерго" про стягнення з відповідача нарахованої суми заборгованості у розмірі 9 906 грн. 00 коп.

Оскільки під час розгляду даної справи було встановлено відсутність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Верстатник" заявленої позивачем суми заборгованості в розмірі 9 906 грн. 00 коп., у суду відсутні правові підстави і для стягнення з відповідача штрафних санкцій та інших компенсаційних платежів, нарахованих позивачем на вищенаведену суму заборгованості.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи те, що позивачем не було доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог до відповідача, суд дійшов висновку про необґрунтованість даного позову, в звязку з чим у його задоволенні слід відмовити.

Слід також зазначити, що у звязку з відмовою в позові у суду відпала необхідність у розгляді по суті заявленого Товариством з обмеженою відповідальністю "Верстатник" у своїх додаткових поясненнях від 4 серпня 2016 року клопотання про зменшення розміру нарахованих та заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій.

Згідно вимог статті 49 ГПК України сума сплаченого судового збору за подання даного позову до суду залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено та підписано 09.09.2016 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2- позивачу рекомендованим (33000, м. Рівне, вул. Кн. Володимира, 71);

3 - відповідачу рекомендованим (33016, м. Рівне, вул. Будівельників, 12).