ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2016 р. Справа № 914/3604/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючий суддя Желік М.Б.

Суддів Костів Т.С.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк б/н від 15.03.2016 року

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 01.03.2016 року

у справі № 914/3604/15

за заявою: ПАТ Укрсоцбанк, м. Київ

про грошові вимоги до боржника ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Агро-Союз, м. Львів

за заявою: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Зернотрейдер, с. Булахівка Павлоградського району Дніпропетровської області

про банкрутство ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Агро-Союз (79034, м.Львів, вул. Навроцького, буд. 25; )

за участю представників:

від ПАТ "Укрсоцбанк": ОСОБА_3

від ПАТ "Укрсоцбанк": ОСОБА_4

від ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України": ОСОБА_5

представник Арбітражного керуючого ОСОБА_6: ОСОБА_7

Учасникам процесу розяснено їх права та обовязки, передбачені ст. ст. 20,22 ГПК України. 31.08.2016 року представником Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк подано заяву про відвід складу суду у справі № 914/3604/15, у задоволенні якої відмовлено, про що винесено відповідну ухвалу від 31.08.2016 року. За клопотанням представника ПАТ «Укрсоцбанк» здійснювалась технічна фіксація судового процесу.

У судовому засіданні 13.09.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

01.03.2016 року господарським судом Львівської області (суддя Чорній Л.З.) у справі № 914/3604/15 розглянуто заяву ПАТ Укрсоцбанк та відмовлено Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» у включенні грошових вимог в сумі 134 588 582,51 грн. до реєстру вимог кредиторів ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-союз».

Не погодившись з ухвалою від 01.03.2016 року, ПАТ «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу вх. № 01-05/1538/16 від 29.03.2016 року. Скаржник вважає, що висновки суду першої інстанції про припинення зобовязання боржника у звязку зі здійсненням позасудового звернення стягнення на іпотечне майно є передчасними та безпідставними, оскільки фактично майно продовжує перебувати у користуванні боржника, вартість іпотечного майна є значно нижчою, ніж сума заборгованості, а процедура позасудового звернення стягнення є не завершеною. Відхилення судом вимог у розмірі 80 436 грн. також є безпідставними, оскільки договір комісії із ОСОБА_8 не був нотаріально посвідченим, тому не породжує жодних правових наслідків; крім цього, грошові кошти в розмірі 80 436 грн. були перераховані на рахунок в банку, відкритий саме для боржника і банк не є власником такого рахунку. Відтак, скаржник просить скасувати вказану ухвалу господарського суду Львівської області в частині відхилення кредиторських вимог ПАТ «Укрсоцбанк» та постановити нове рішення, яким вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» визнати у повному обсязі та включити їх в реєстр вимог кредиторів.

Згідно з автоматизованим розподілом справ КП Документообіг господарських судів, 29.03.2016 року справу за № 914/3604/15 розподілено до розгляду судді доповідачу Желіку М.Б., а членам колегії суддів Костів Т.С., Марко Р.І.

31.03.2016 року ухвалами Львівського апеляційного господарського суду поновлено скаржнику строк на подання апеляційної скарги, матеріали апеляційної скарги визнано достатніми для прийняття їх до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 18.04.2016 року. Рух справи відображено в ухвалах суду від 18.04.2016 року, від 18.05.2016 року, від 02.06.2016 року, від 06.07.2016 року, від 27.07.2016 року, від 03.08.2016 року, від 31.08.2016 року, від 07.09.2016 року. Зокрема, ухвалою від 18.05.2016 року колегією суддів задоволено клопотання ПАТ Укрсоцбанк про витребування у Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк банківських виписок. Ухвалою суду від 02.06.2016 року строку розгляду апеляційної скарги продовжено на пятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 06.07.2016 року. Ухвалами від 06.07.2016 року задоволено клопотання про витребування доказів, про продовження строку розгляду справи та відкладено її розгляд на 27.07.2016 року.

У зв'язку з перебуванням суддів Марко Р.І. та Костів Т.С. у відпустці 22.07.2016 року здійснено автоматизовану зміну складу колегії суддів, внаслідок чого до складу колегії суддів включено суддю Матущак О.І. та суддю Кузь В.Л.

Ухвалою від 27.07.2016 року відкладено розгляд справи на 03.08.2016 року. Ухвалою суду від 03.08.2016 року задоволено клопотання про витребування доказів та відкладено розгляд справи на 31.08.2016 року.

У зв'язку з перебуванням члена колегії - судді Кузь В.Л. у відпустці, 30.08.2016 року здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів, внаслідок чого до складу колегії суддів включено суддю Костів Т.С.

Ухвалою від 31.08.2016 року відмовлено у задоволенні клопотання про повторне витребування доказів та відкладено розгляд справи.

18.04.2016 року через канцелярію суду ПАТ Укрсоцбанк подано додаткові пояснення до апеляційної скарги, відповідно до яких просить скасувати ухвалу господарського суду Львівської області від 01.03.2016 року у справі № 914/3604/15 в частині відхилення кредиторських вимог ПАТ «Укрсоцбанк» та постановити нове рішення, яким вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» визнати у повному обсязі та включити їх в реєстр вимог кредиторів; клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови Вищого адміністративного суду України від 31.03.2016 року у справі К/800/1830/16; 02.06.2016 року подано додаткові пояснення; 31.08.2016 року подано додаткові пояснення з долученням документів до матеріалів справи; 12.09.2016 року подано пояснення.

18.04.2016 року від арбітражного керуючого надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить залишити ухвалу суду від 01.03.2016 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення; 22.04.2016 року доповнення до відзиву та клопотання про долучення до матеріалів справи копій інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна; 18.05.2016 року доповнення до відзиву; 05.09.2016 року - клопотання про долучення до матеріалів справи судових рішень.

03.08.2016 року на адресу Львівського апеляційного господарського суду від ПАТ КБ "Приватбанк" на виконання вимог ухвали від 06.07.2016 року надійшли виписки по рахунках.

У судовому засіданні 13.09.2016 року представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задоволити. Представник арбітражного керуючого проти апеляційної скарги заперечив. Також представник ПАТ «Укрсоцбанк» у судовому засіданні 13.09.2016 року підтримав подане через канцелярію суду клопотання про залучення до участі у справі ТОВ «Корпорація «Агро-Союз» у статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні боржника, оскільки вважає, що у разі включення до реєстру вимог кредиторів вимог ПАТ «Укрсоцбанку» таке рішення вплине на права та інтереси ТОВ «Корпорація «Агро-Союз».

Відповідно до ч.1 ст.27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї зі сторін.

Колегія суддів звертає увагу, що ТОВ «Корпорація «Агро-Союз» згідно з ухвалами місцевого суду від 01.03.2016 року є кредитором ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Агро-Союз, його вимоги визнані судом та включені в реєстр вимог кредиторів, тобто він вже є учасником кредитором провадження у справі про банкрутство.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні поданого клопотання як безпідставного та необгрунтованого.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вимоги апеляційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» вх. № 01-05/1538/16 від 29.03.2016 року не підлягають задоволенню у звязку з наступним.

Ухвалою суду від 29.10.2015р. порушено провадження у справі про банкрутство ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство «Агро-Союз».

Ухвалою господарського суду Львівської області від 03.12.2015 р. у справі №914/3604/15 прийнято до розгляду заяву кредитора ПАТ Укрсоцбанк про грошові вимоги на загальну суму 134 558 582,51 грн. до боржника ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство «Агро-Союз».

Заборгованість боржника перед кредитором обгрунтовується наступними договорами.

03.09.2010р. між боржником та ВАТ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено кредитний договір №126-СВ, відповідно до якого (зі змінами та доповненнями) банк відповідно до умов цього договору надає позичальнику фінансування з загальною сумою фінансування 8 625 397,50 доларів США з можливістю отримувати в доларах США, євро та гривні та з терміном фінансування до 28.02.2015 року. Згідно із п. 1.2. кредитного договору, фінансування надається з метою фінансування обігових коштів боржника, а також шляхом відкриття непокритих акредитивів та надання гарантій.

На забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором від 03.09.2010 р. №126-СВ між ТОВ «Виробниче підприємство «Агро-Союз» та ВАТ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено договір застави від 07.09.2010 р., зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за № 355, 356 (надалі - «договір застави 1») та договір застави від 07.09.2010 р., зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за № 357, 358 (надалі «договір застави 2»).

Відповідно до пункту 1.2 договорів застави застава забезпечує сплату заставодавцем (боржником) усіх існуючих чи майбутніх грошових зобовязань боржника за кредитним договором, у тому числі сплату усієї основної суми кредиту чи її частини, яку боржник фактично отримав і ще не повернув, а також відсотків, комісійних та інших витрат, що належать до сплати боржником згідно з кредитним договором.

У звязку з невиконанням боржником своїх зобовязань за кредитним договором банк звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення заборгованості з боржника за кредитним договором.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2015 р. у справі № 904/6929/15, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.12.2015 р., стягнуто з ТзОВ «Виробниче підприємство «Агро-Союз» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 35 728 900,00 грн. заборгованості за кредитом, 4 108 823,50 грн. заборгованості за відсотками, 22 112 649,68 грн. неустойки за несвоєчасне повернення кредиту, 997 083,98 грн. неустойки за несвоєчасне повернення відсотків, 15 399 155,90 грн. інфляційних втрат за кредитом, 639 218,53 грн. інфляційних втрат за відсотками, 1 480 622,13 доларів США заборгованості за кредитом, 90 143,88 доларів США заборгованості за відсотками, 73 080,00 грн. судового збору.

Згідно з заявою ПАТ «Укрсоцбанк» заявлено вимоги до боржника, які виникли на підставі кредитного договору №126-СВ від 03.09.2010 р. (зі змінами та доповненнями), в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на дату подачі заяви з кредиторськими вимогами (100 дол. США = 2377.1646 грн.) на суму 134 558 582,51 грн., з яких 97 884 394,98 грн. заборгованість по тілу кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом та інфляційні витрати; 36 520 671,53 розмір неустойки за несвоєчасне повернення кредиту та повернення відсотків за користування кредитом; 151 080,00 витрати за вчинення виконавчих написів на договорах застави та сплачений судовий збір по справі №904/6929/15 про стягнення заборгованості з боржника; 2436,00 грн. судовий збір за подання заяви з кредиторськими вимогами до боржника).

Однак, судом першої інстанції встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що на забезпечення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором від 03.09.2010 року між ВАТ УніКредит Банк (заставодержатель) та ТзОВ Корпорація Агро-Союз (іпотекодавець) укладено іпотечний договір від 03.09.2010 р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №2911 (із подальшими змінами та доповненнями до нього).

Відповідно до п. 1.2 іпотечного договору у редакції від 09 грудня 2013 року іпотека забезпечує сплату позичальником або іпотекодавцем усіх існуючих чи майбутніх грошових зобовязань позичальника за кредитним договором, у тому числі сплату усієї основної суми кредиту чи її частини, яку позичальник фактично отримав і ще не повернув, а також відсотків, комісійних та інших витрат, що належать до сплати згідно з кредитним договором, та (і) усі витрати, як вони визначені в п. 7.1 цього іпотечного договору. Розмір забезпеченого зобовязання розраховується, в тому числі збільшується, на підставі положень кредитного договору та цього іпотечного договору, що не потребує внесення відповідних змін до цього іпотечного договору. Відповідно до п.1.4 на день підписання цього договору вартість предмета іпотеки складає 7 857 948,71 доларів США (62 142 230,00 грн.).

Згідно зі звітом про незалежну оцінку нежитлових будівель і споруд, що перебувають в іпотеці в ПАТ «Укрсоцбанк» згідно з іпотечним договором від 03.09.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за №2911, ринкова вартість обєкта оцінки становить 75 000 000 грн.

Керуючись умовами п.5.4.2 іпотечного договору, в якому сторони погодили можливість банку звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом набуття банком права власності на предмет іпотеки, ПАТ «Укрсоцбанк» у зв'язку з невиконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором 21.09.2015 року та 23.09.2015 року зареєстрував право власності на 9 об'єктів нерухомого майна, зазначених в іпотечному договорі. Як правильно зазначив суд першої інстанції, посилання банку на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2015 р. у справі 804/15237/15, якою скасовано рішення про проведення державної реєстрації права власності на девять об'єктів нерухомого майна за банком, спростовується наявними у справі доказами, зокрема, долученою копією постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.12.2015 р. у справі № 804/15237/15, якою скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2015 р.

Так, 18.04.16 року представником ПАТ «Укрсоцбанк» було подано клопотання про долучення до матеріалів справи нового доказу - копії ухвали Вищого адміністративного суду України від 31.03.16 року, якою скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.12.2015 р. у справі №804/15237/15, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2015 р. у справі № 804/15237/15 залишено в силі. Так само у матеріали справи представниками (арбітражним керуючим та апелянтом) подано наступні судові рішення у справі № 804/15237/15, зокрема, рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, в якому зазначається про правомірність державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк», та докази відкриття касаційного провадження по перегляду вказаного рішення.

Проте, долучені судові рішення були прийняті вже після розгляду судом першої інстанції вимог ПАТ «Укрсоцбанк» і з обєктивних причин не могли бути враховані при винесенні оскаржуваної ухвали. Відповідно, ухвала Вищого адміністративного суду України від 31.03.16 року, ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2016 року як докази у даній справі станом на 01.03.2016 року не існували і суд апеляційної інстанції не може брати її до уваги для оцінки оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Пунктом 5.4.1 іпотечного договору встановлено, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки, банк має право вільно та на власний розсуд обирати методи реалізації предмету іпотеки, у тому числі, без обмеження, шляхом позасудового звернення стягнення на підставі цього іпотечного договору, а саме шляхом: (і) передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Способи звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачені цим іпотечним договором є договором сторін про задоволення вимог банку та не потребують подальшого погодження сторонами.

Згідно з ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Шлях позасудового врегулювання визначений в ст.36 Закону України "Про іпотеку" вважається завершеним після проведення реєстрації права власності як юридичного факту. Закон України "Про іпотеку" не пов'язує завершеність позасудового врегулювання з фактом оскарження його в судовому порядку. Названим вище Законом чітко визначається тільки умови можливості проведення позасудового врегулювання і його наслідки: це - визначення такого шляху в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя, наявність заборгованості боржника, яка зумовлює відповідне право на застосування такого шляху і наслідок його завершення - недійсність інших вимог до боржника.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно із ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Юридичним наслідком належного виконання зобовязання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобовязання. Таким чином з моменту виконання боржником зобовязань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обовязків сторін, що складають зміст конкретного зобовязального правовідношення. Відповідно до частини першої статті 559, частини першої статті 593 ЦК України з припиненням основного зобовязання, забезпеченого заставою або порукою, припиняється порука і право застави (постанова Верховного суду України від 04.02.2015 року №6-243цс14).

Як вже зазначалося, відповідно до п.4 ст.36 Закону України "Про іпотеку" після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Таким чином, частиною 4 ст.36 Закону України "Про іпотеку" передбачено підстави припинення зобов'язань щодо виконання основного зобов'язання, яке було забезпечено іпотечним договором.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що станом на час розгляду заяви ПАТ «Укрсоцбанк» з кредиторськими вимогами до боржника за ПАТ «Укрсоцбанк» зареєстровано право власності на дев'ять об'єктів нерухомого майна, яке було набуто у власність шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором на суму 134 405 066,48 грн. (з яких: 97 884 394,98 грн. - заборгованість по тілу кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом та інфляційні витрати; 36 520 671,53грн. - неустойка за несвоєчасне повернення кредиту та повернення відсотків за користування кредитом). У звязку з виконанням іпотекодавцем зобовязань боржника за кредитним договором, таке зобовязання боржника за кредитним договором є припиненим в силу ст. 599 Цивільного кодексу України. А тому вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» щодо виконання зобов'язання за кредитним договором, забезпеченого іпотекою, після реєстрації за банком права власності на іпотечне майно є недійсними в силу ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Аналогічний висновок зазначений Вищим господарським судом України у постанові від 10 лютого 2014 року у справі № 6/174-09.

Оскільки зобовязання боржника за кредитним договором припинилося, зобовязання боржника за договорами застави від 07.09.2010 р. є також припиненими в силу п. 1 ч. 1 ст. 593 Цивільного кодексу України з моменту реєстрації банком права власності на предмет іпотеки.

Щодо заявлених вимог ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 151 080 грн. (78 000,00 грн. - витрати за вчинення виконавчих написів на договорах застави; 2 436,00 грн. - судовий збір за подання заяви з вимогами до боржника до суду, 73 080 грн. - сплачений судовий збір по справі №904/6929/15) колегія суддів зазначає наступне.

ПАТ «Укрсоцбанк» вимогою від 11.06.2015 року просив боржника протягом двох робочих днів погасити заборгованість за тілом кредиту та процентах за кредитним договором, а також вказав рахунки, на які варто сплатити кошти: №0508 (UAH), №0509 (USD), 0510 (EUR).

Як підтверджується матеріалами справи, 16.09.2015 року між боржником (комітент) та ОСОБА_8 (комісіонер) укладено договір комісії, відповідно до якого комісіонер зобовязується за дорученням комітента за плату (винагороду) вчинити від свого імені, але за рахунок комітента усі необхідні дії та правочини, спрямовані на погашення існуючої та/або такої, що може виникнути у майбутньому, заборгованості комітента перед Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», , яка існуватиме станом на 01 січня 2016 року.

Відповідно до ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 1013 Цивільного кодексу України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

Згідно з квитанцією від 29.01.2016 р. ОСОБА_8 сплатив заборгованість боржника перед ПАТ Укрсоцбанк (отримувач ПАТ Укрсоцбанк, р/р отримувача 0508) у розмірі 80 436,00 грн. з призначенням платежу «погашення заборгованості ТОВ «ВП Агро-Союз» перед ПАТ Укрсоцбанк у сумі 39 000 грн. за вчин.виконав.напису №1244 від 03.09.2015 у сумі 39000грн.». Вказані кошти ПАТ Укрсоцбанк отримав, про що зазначив у листі від 04.02.2016 року. Докази повернення таких коштів ПАТ Укрсоцбанк не надав, тому заперечення представника не підтверджені, а доказами не спростовано сплати коштів у розмірі 80 436,00 грн. на рахунок банку.

Відтак, суд першої інстанції правильно зазначив, що внаслідок погашення ОСОБА_8 вимог ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі договору комісії у розмірі 80 436,00 грн. станом на момент розгляду заяви ПАТ «Укрсоцбанк» з кредиторськими вимогами до боржника, зобовязання боржника перед банком є виконаним, а тому в силу ст. 599 Цивільного кодексу України воно є припиненим.

03.02.2016 року ОСОБА_8 суду надано повідомлення про включення його вимог до боржника в сумі 80 436 грн. до реєстру вимог кредиторів замість вимог банку (кредитора), а також внести вимоги щодо комісійної плати за договором комісії від 16.09.2015 року в сумі 1 608,72 грн.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає, що вимоги ОСОБА_8, заявлені у повідомлені до суду за вх.№537/16 від 03.02.2016 р., визнанню не підлягають, оскільки є поточними вимогами до боржника, так як право вимоги до боржника у ОСОБА_8 виникло під час процедури банкрутства ТОВ «ВП «Агро-Союз» і після виконання останнім умов договору комісії.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У суму кредиторських вимог ПАТ «Укрсоцбанк» також включив 73 080 грн. сплаченого судового збору по справі №904/6929/15. Представник боржника у письмових поясненнях правильно зазначив, що вимоги банку у вказаному розмірі виникли у момент набрання рішенням суду від 08.09.2015 року законної сили, тобто 03.12.2015 року (винесення постанови Львівським апеляційним господарським судом про залишення рішення суду у справі №904/6929/15 без змін) і після порушення провадження у справі про банкрутство. Відтак, такі вимоги не є конкурсними та не підлягають визнанню. Суд першої інстанції не описав та не обгрунтував результат розгляду та вирішення вказаної частини вимог, однак, це не призвело до прийняття неправильного по суті рішення, а саме про відмову у включенні такої вимоги в реєстр вимог кредиторів.

Рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржувана ухвала зазначеним вимогам не відповідає.

Відтак, беручи до уваги зазначене вище, діючи в межах повноважень передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вбачає підстави для скасування ухвали господарського суду Львівської області від 01.03.2016 року у справі № 914/3604/15.

Сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 2 679,60 грн. залишається за скаржником.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 104, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк б/н від 15.03.2016 року залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Львівської області від 01.03.2016 року щодо кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк у справі № 914/3604/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 19.09.2016 року.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Костів Т.С.

суддя Матущак О.І.