РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2016Справа №904/5965/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІЕКС-АГРО»

до Українського державного концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу «Украгротехсервіс»

про стягнення 41 123,17 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛІЕКС-АГРО» звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Українського державного концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу «Украгротехсервіс» про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 41 123,17 грн.

На обґрунтування позову позивач посилається на те, що він перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 41 123,17 грн. Проте, як зазначає позивач, станом на 18.07.2016 договір поставки між сторонами не укладався та не підписувався, а відтак грошові кошти у розмірі 41 123,17 грн., перераховані позивачем відповідачу, є безпідставно набутими в силу ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2016 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Оліекс-Агро» до Українського державного концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу «Украгротехсервіс» про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 41 123,17 грн. направлено за територіальною підсудністю до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.07.2016 порушено провадження у справі №904/5965/16, розгляд справи призначено на 25.08.2016.

15.08.2016 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав заперечення на позовну заяву, за змістом яких проти задоволення позову заперечує, та просить зупинити провадження у справі та надіслати матеріали позовної заяви до прокуратури міста Києва для внесення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та проведення досудового слідства за ст.ст. 190, 358, 364, 366 Кримінального кодексу України; крім того відповідачем надано додаткові докази по справі для долучення до матеріалів справи.

25.08.2016 р. до канцелярії суду надійшла зустрічна позовна заява Українського державного концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу «Украгротехсервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оліекс-Агро» про розірвання договору та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Крім того, 25.08.2016 Українським державним концерном по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу «Украгротехсервіс» через загальний відділ суду було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд накласти арешт на трактор Джон Дір 8400 заводський №RW8400PO21789, двигун №RG6081HO56664 та передати його на відповідальне зберігання власнику - Українському державному концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу «Украгротехсервіс».

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.08.2016 розгляд справи відкладено на 15.09.2016.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.08.2016 відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви Українського державного концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу «Украгротехсервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оліекс-Агро» про розірвання Договору про поставку №07-11-04 від 09.02.2011 р., укладеного між Українським державним концерном по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу «Украгротехсервіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оліекс-Агро» та витребування трактора Джон Дір 8400 заводський №RW8400PO21789, двигун №RG6081HO5666 з чужого незаконного володіння, поданої для спільного розгляду з первісним позовом у справі номер №904/5965/16.

31.08.2016 позивачем через загальний відділ діловодства суду подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

14.09.2016 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Київським апеляційним господарським судом його апеляційної скарги на ухвалу господарського суду м. Києва від 29.08.2016 у цій справі про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви.

Відповідач у судове засідання 15.09.2016 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Позивач у судове засідання 15.09.2016 також не з'явився, проте через загальний відділ діловодства суду надійшла телеграма позивача про відкладення розгляду справи у зв'язку із відсутністю юристів на підприємстві.

Розглянувши в судовому засіданні 15.09.2016 клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд відмовив в його задоволенні, виходячи з наступного.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відсутність юриста у штатному розписі Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІЕКС-АГРО» не може бути належною підставою для відкладення розгляду справи, враховуючи, що позивач не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

З урахуванням викладених обставин, клопотання позивача про відкладення розгляду справи залишено судом без задоволення.

Розглянувши у судовому засіданні 15.09.2016 клопотання відповідача про зупинення розгляду справи, суд дійшов висновку про їх необґрунтованість з огляду на наступне.

Статтею 79 ГПК України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Відповідно до ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках: призначення господарським судом судової експертизи; надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування; заміни однієї з сторін її правонаступником.

Судом не встановлено обставин, яким чином розгляд Київським апеляційним господарським судом апеляційної скарги відповідача на ухвалу господарського суду м. Києва від 29.08.2016 у цій справі про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви унеможливить розгляд заявлених позовних вимог, та не встановлено наявність певних обставин, що унеможливлюють самостійне дослідження наданих сторонами доказів під час розгляду даної справи та встановлення відповідних фактів, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Крім того судом не встановлено і підстав для зупинення провадження та надіслання матеріалів позовної заяви до прокуратури міста Києва для внесення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та проведення досудового слідства за ст.ст. 190, 358, 364, 366 Кримінального кодексу України.

Крім того, розглянувши у судовому засіданні клопотання відповідача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на трактор Джон Дір 8400 заводський №RW8400PO21789, двигун №RG6081HO56664 та передати його на відповідальне зберігання власнику - Українському державному концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу «Украгротехсервіс», суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві та забороною відповідачеві та іншим особам вчиняти певні дії, що стосуються предмета спору.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 26.12.2011, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В той же час, у заяві про забезпечення позову відповідачем не наведено жодних доводів на обґрунтування доцільності вжиття заходів забезпечення позову, а також яким чином вжиття цих заходів забезпечить виконання рішення суду.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про забезпечення позову.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 15.09.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Звертаючись до суду з позовною заявою, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛІЕКС-АГРО» посилалось на те, що між ним та відповідачем у 2011 році велись перемови щодо укладення договору поставки, у зв'язку з чим протягом 2011 року ним було перераховано відповідачу кошти в загальній сумі 41 123,17 грн.

На підтвердження вказаного перерахування позивачем надано копії банківських виписок за 25.02.2011 та за 27.12.2011.

Посилаючись на те, що станом на 18.07.2016 між сторонами договір поставки не укладався та не підписувався, а відтак, на думку позивача, грошові кошти у розмірі 41 123,17 грн. є безпідставно набутими відповідачем в силу ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Матеріали справи містять вимогу позивача від 28.09.2015 про повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 41 123,17 грн.

В свою чергу відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, позивачем, зокрема, не надано прямих письмових доказів (платіжних доручень) про перерахування відповідачу 41 123,17 грн., а використано ксерокопії банківських виписок, взятих із господарської справи №904/8676/15.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять будь-яких належним чином укладених договорів між сторонами.

При цьому, ухвалами суду неодноразово витребовувалось у позивача оригінали усіх документів по суті спору, які останнім надані не були.

На підтвердження здійснення перерахування позивачем грошових коштів (передоплати) на користь відповідача, позивачем надано суду банківські виписки.

Судом досліджено надані банківські виписки про рух грошових коштів на рахунку позивача та встановлено, що позивач перерахував на користь відповідача 25.02.2011 суму грошових коштів - 21 908,17 грн., згідно призначення платежу - «Рах. №СФ-013 від 16.02.2011», у той час як самого рахунку №СФ-013 від 16.02.2011 позивачем до матеріалів справи не надано.

Крім того, згідно із банківської виписки від 27.12.2011 вбачається, що позивачем було перераховано відповідачу 19 215,00 грн., призначення платежу - «сплачено за першочергові витрати та агентської винагороди за дог. №07-11-04 від 09.02.2011», договору №07-11-04 від 09.02.2011 позивачем до матеріалів справи також не надано.

Таким чином грошові кошти, заявлені позивачем до стягнення як безпідставно набуті відповідачем, були перераховані відповідачу з різними призначеннями платежу, зокрема за рахунком №СФ-013 від 16.02.2011 та договором №07-11-04 від 09.02.2011.

Згідно статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої; 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи; 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави.

Разом з тим, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження безпідставного набуття відповідачем грошових коштів у розмірі 41 123,17 грн.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, тому суд вважає за необхідне та правомірне відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Судові витрати відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене та підписане 19.09.2016.

Суддя В.О. Демидов