КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2016 р. Справа№ 910/30375/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Мартюк А.І.

Пашкіної С.А.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: Іващук О.В. - довіреність б/н від 04.02.2014;

відповідача: Іванкіна Ю.Б. - довіреність № 14-91 від 18.04.2014;

третьої особи: Яковлєва О.І. - довіреність № 51/2016 від 20.04.2016;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2016

у справі № 910/30375/15 (головуючий суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство енергетики та вугільної промисловості України

про зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" звернулось до суду із позовом, у якому просило зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" списати інфляційні втрати, три відсотки річних, пеню та штраф, які підлягають стягненню на підставі судових рішень.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 у справі №910/30375/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2016, позов задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.04.2016 року у справі № 910/30375/15 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 01 березня 2016 року та рішення Господарського суду міста Києва від 19 січня 2016 року у справі № 910/30375/15 скасовано, справу № 910/30375/15 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

За наслідками нового розгляду справи, рішенням господарського суду міста Києва від 16.06.2016 у справі №910/30375/15 позов задоволено частково. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" списати штрафні санкції Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" у розмірі:

- 12 487 245 грн. 56 коп. пені, що підлягають стягненню на підставі Рішення Господарського суду Львівської області від 11.03.2015 року у справі № 914/248/15;

- 6 903 572 грн. 33 коп. пені та 11 019 634 грн. 39 коп. штрафу, що підлягають стягненню на підставі Рішення Господарського суду Львівської області від 18.09.2012 року у справі №5015/3078/12;

- 292 900 грн. 52 коп. пені, що підлягають стягненню на підставі Рішення Господарського суду Львівської області від 19.03.2015 року у справі №914/250/15;

- 1 770 921 грн. 55 коп. пені, що підлягають стягненню на підставі Рішення Господарського суду Львівської області від 17.06.2015 р. у справі № 914/1307/15.

Не погодившись із вказаним рішенням Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивачем не було дотримано всіх умов необхідних для списання заборгованості, окрім цього, позивач звернувся до суду із позовом після втрати чинності Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", яким була передбачена можливість реструктуризації та списання штрафних санкцій.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 07.09.2016.

02.09.2016 позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що єдиною умовою для списання штрафних та фінансових санкцій було погашення заборгованості за природний газ, спожитий до 01.01.2014 року, втрата чинності Законом України "Про засади функціонування ринку природного газу", то до правовідносин сторін застосовуються ті норми права, що були чинним на момент їх виникнення,

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Представник третьої особи у судовому засіданні послався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Між позивачем та відповідачем був укладений ряд договорів щодо купівлі-продажу природного газу, що використовувався позивачем для вироблення теплової енергії для потреб населення, установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів, а також інших суб'єктів господарювання.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.08.2013 року у справі №914/2258/13, яке набрало законної сили, стягнуто з позивача на користь відповідача 114 369,98 грн. інфляційних втрат, три відсотки річних у розмірі 101 903,79 грн., пеню у розмірі 515 471,47 грн. та 7% штрафу у розмірі 652 930,10 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.03.2015 року у справі № 914/248/15, яке набрало законної сили, стягнуто з позивача на користь відповідача 12 487 245,56 - пені, 7 582 216,68 грн. - три відсотків річних, 30 845 432,22 грн. - інфляційних втрат

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.09.2012 року у справі № 5015/3078/12, яке набрало законної сили, стягнуто з позивача на користь відповідача 386 561,39 грн. пені, 608 498,13 грн. штрафу, 74 732,48 грн. 3 % річних, 102 541,53 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.09.2012 року у справі № 5015/3077/12, яке набрало законної сили, стягнуто з позивача на користь відповідача 386 561,39 грн. пені, 608 498,13 грн. штрафу, 74 732,48 грн. 3 % річних, 102 541,53 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.03.2015 року у справі № 914/250/15, яке набрало законної сили, стягнуто з позивача на користь відповідача 292 900,52 грн. пені, 92 821,76 грн. - 3% річних, 207 821,74 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.06.2015 року у справі № 914/1307/15, яке набрало законної сили, стягнуто з позивача на користь відповідача 1 770 921,55 грн. - пені, 2 387 444,54 грн. - 3% річних, 9 725 244,83 грн. - інфляційних втрат.

06.06.2015 набрали чинності зміни до ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", якими було передбачено списання штрафних та фінансових санкцій, які нараховані на заборгованість за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року.

05.08.2015 позивач за вих. №05-6086 направив відповідачу звернення, у якому повідомив про сплату заборгованості за газ, спожитий до 01.01.2014 та з проханням оформити на підтвердження цього факту акт звіряння розрахунків, а також звернувся до відповідача з проханням списати в порядку ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" стягнуті вище вказаними рішеннями Господарського суду Львівської області штрафні та фінансові санкції.

Відповідачем підписано акт звіряння розрахунків від 31.08.2015, з якого вбачається, що не сплаченими залишилися штрафні та фінансові санкції у розмірі 87 686 210, 06 грн.

Спір у даній справі стосується наявності правових підстав для зобов'язання відповідача списати нараховані позивачу штрафні та фінансові санкції за прострочення по оплаті поставленого згідно договорів купівлі-продажу природного газу.

Позивач та відповідач є юридичними особами - суб'єктами господарювання, правовідносини між якими регулюються Господарським кодексом України.

Статтею ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, за змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що підставою виникнення зобов'язання та права вимоги його виконання є, зокрема, закон, що встановлює обов'язкові дії для того чи іншого суб'єкта.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, підставою позову позивачем зазначено невиконання відповідачем покладеного на нього приписами ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" зобов'язання із списання нарахованої позивачу за прострочення по оплаті поставленого згідно договорів купівлі-продажу природного газу штрафних та фінансових санкцій у загальному розмірі 22356 672,82 грн. - пені, 12 281 062, 62 грн. - штрафу, 11 740 648, 65 грн. - 3 % річних, 40 995 410, 30 грн. - інфляційних втрат, стягнутих з позивача за рішеннями Господарського суду Львівської області від 06.08.2013 року у справі № 914/2258/13; від 11.03.2015 року у справі № 914/248/15; від 18.09.2012 року у справі № 5015/3078/12; від 19.09.12 року у справі № 5015/3077/12; від 19.03.2015 року у справі № 914/250/15; від 17.06.2015 року у справі № 914/1307/15.

06.06.2015 набрав чинності Закон України від 14.05.2015 № 423-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - Закон № 423).

Вказаним Законом було внесено зміни до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", зокрема, статтю 18 Закону доповнено частиною 13 наступного змісту:

"Заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини."

З матеріалів справи вбачається, що на день набрання чинності Законом № 423 (06.06.15) заборгованість за спожитий природний газ до 01 січня 2014року за договором № 01/12-97-БО від 19.01.2012р. за рішенням суду від 06.08.2013р. по справі № 914/2258/13 та договором № 14/2504/11 від 30.09.2011р. за рішенням суду від 19.09.2012р. по справі № 5015/3077/12 у ЛКП "Львівтеплоенерго" станом па дату винесення рішень по даних справах була відсутня.

Отже, оскільки заборгованість позивача за газ, спожитий за договором № 01/12-97-БО від 19.01.2012р. та договором № 14/2504/11 від 30.09.2011р була оплачена повністю ще до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (06.06.2015 року), є вірним висновок суду першої інстанції про те, що норми ч.13 статті 18 Закон України Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" не розповсюджують свою дію на вказані правовідносини в контексті списання пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача списати штрафні санкції Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго", що підлягають стягненню на підставі Рішення Господарського суду Львівської області від 06.08.13 у справі № 914/2258/13 та від 19.09.12 у справі № 5015/3077/12 правомірно визнані місцевим господарським судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень наведених вище норм законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, у позивача існувало право, а у відповідача обов'язок щодо списання присудженої до стягнення за рішеннями Господарського суду Львівської області від 11.03.2015 року у справі №914/248/15; від 18.09.2012 року у справі №5015/3078/12; від 19.03.2015 року у справі №914/250/15; від 17.06.2015 року у справі №914/1307/15 штрафних та фінансових санкцій у вигляді пені та штрафу в розмірі 32 474 274,35 грн., нарахованої за прострочення позивачем строків оплати поставленого згідно договорів купівлі-продажу природного газу, стягнутих за умови виконання вимог ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу".

При цьому відповідач не заперечував факт виконання позивачем вимог ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а саме, погашення заборгованості позивачем перед відповідачем про що свідчить акт звіряння розрахунків від 31.08.2015, який укладений між сторонами, з чим приписи наведеної норм пов'язують можливість списання штрафних та фінансових санкцій за прострочення по оплаті газу.

Отже, є вірним висновок місцевого господарського суду про те, що в силу приписів ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" зобов'язання позивача перед відповідачем по сплаті штрафних та фінансових санкцій у вигляді пені та штрафу в загальному розмірі 32 474 274,35 грн, стягнутих з позивача рішеннями Господарського суду Львівської області; від 11.03.2015 року у справі №914/248/15; від 18.09.2012 року у справі №5015/3078/12; від 19.03.2015 року у справі №914/250/15; від 17.06.2015 року у справі №914/1307/15, підлягають списанню.

Щодо позовних вимог про списання стягнутих за судовими рішенням інфляційних втрат та трьох процентів річних, то відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту його майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (правові позиції Верховного Суду України щодо застосування ст.625 ЦК України викладені у постановах від 23.01.12 р. у справі №37/64, від 01.10.14 р. у справі №6-113цс14, від 04.07.2011 у справі № 3-65гс11).

З наведених норм права та правових положень вбачається, що правова природа суми збільшення боргу боржника на встановлений індекс інфляції та 3% річних полягає у відшкодуванні кредитору понесених ним втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів під час прострочення боржника та отриманні кредитором компенсації (плати) за користування боржником належними кредитору коштами.

Оскільки зобов'язання божника зі сплати кредитору суми боргу, збільшеної на встановлений індекс інфляції та трьох процентів річних є збільшенням розміру грошового зобов'язання боржника, пов'язаним з його простроченням, та не є санкціями, є правомірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав вимагати від відповідача списання 3% річних та інфляційних нарахувань за рішеннями Господарського суду Львівської області від 11.03.2015 року у справі №914/248/15; від 18.09.2012 року у справі №5015/3078/12; від 19.03.2015 року у справі №914/250/15; від 17.06.2015 року у справі №914/1307/15, а тому вказані позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Судом відхиляються доводи апелянта про відсутність підстав для списання штрафних санкцій у зв'язку із відсутністю укладеного між сторонами договору реструктуризації заборгованості, оскільки списання штрафних санкцій, нарахованих на суму заборгованості за поставлений природний газ, спожитий до 01.01.2014, пов'язується з погашенням такої заборгованості, внаслідок чого у теплопостачальній організації виникає також право на реструктуризацію заборгованості за природний газ, спожитий в період з 01.01. 2014 до 31.12.2014.

Щодо посилань відповідача на втрату чинності Законом України "Про засади функціонування ринку природного газу" з 01.10.2015, тобто до звернення позивача із даним позовом до суду, то відповідно до положень ст.5 Цивільного Кодексу України, до спірних правовідносин застосовуються положення вказаного Закону, оскільки він був чинний на момент їх виникнення.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 16.06.2016 у справі № 910/30375/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 16.06.2016 у справі № 910/30375/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/30375/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді А.І. Мартюк

С.А. Пашкіна