ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2016 р. Справа № 914/3604/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючий суддя Желік М.Б.

Суддів Костів Т.С.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк б/н від 15.03.2016 року

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 01.03.2016 року

у справі № 914/3604/15

за заявою: Приватного акціонерного товариства Агро-Союз, м. Івано-Франківськ

про грошові вимоги до боржника ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Агро-Союз, м. Львів

за заявою: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Зернотрейдер, с. Булахівка Павлоградського району Дніпропетровської області

про банкрутство ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Агро-Союз (79034, м.Львів, вул. Навроцького, буд. 25; ),

за участю представників:

від ПАТ "Укрсоцбанк": ОСОБА_3

від ПАТ "Укрсоцбанк": ОСОБА_4

від ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України": ОСОБА_5

представник Арбітражного керуючого ОСОБА_6: ОСОБА_7

Учасникам процесу розяснено їх права та обовязки, передбачені ст. ст. 20,22 ГПК України. 31.08.2016 року представником Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк подано заяву про відвід складу суду у справі № 914/3604/15, у задоволенні якої відмовлено, про що винесено відповідну ухвалу від 31.08.2016 року. За клопотанням представника ПАТ «Укрсоцбанк» здійснювалась технічна фіксація судового процесу.

У судовому засіданні 13.09.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

01.03.2016 року господарським судом Львівської області (суддя Чорній Л.З.) у справі № 914/3604/15 розглянуто матеріали за заявою Приватного акціонерного товариства «Агро-Союз» про грошові вимоги до боржника ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство «Агро-Союз» у справі за заявою ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Зернотрейдер» про банкрутство ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство «Агро-Союз» та ухвалено задоволити заяву Приватного акціонерного товариства «Агро-Союз» про визнання кредиторських вимог, включено грошові вимоги Приватного акціонерного товариства «Агро-Союз» в розмірі 21 486 743,69 грн. до реєстру вимог кредиторів ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство «Агро-Союз».

Не погодившись з ухвалою від 01.03.2016 року, ПАТ «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу вх. № 01-05/1556/16 від 29.03.2016 року. Апеляційна скарга мотивована недійсністю на підставі ст.ст. 203, 207 ЦК України договору позики №550-Ф від 04.09.2013 року, укладеного між боржником та ОСОБА_8 «Агро-Союз», який незважаючи на положення п.1 ч.1 ст.83 ГПК України не був визнаний недійсним судом першої інстанції. Крім цього, судом було неповно зясовано обставини та незаконно визнано кредиторські вимоги ОСОБА_8 «Агро-Союз», оскільки документально підтверджено надання позики лише на суму 17 734 594,07 грн., а, крім цього, наявні докази часткового повернення позики. Також скаржник зазначає, що заборгованості по договору поставки продукції №207/02 від 18.05.2011 року у боржника немає, оскільки прийнятий ним товар на суму 6 029 500,01 грн. оплачений ним у повному обсязі.

Відтак, скаржник просить скасувати вказану ухвалу щодо кредиторських вимог ОСОБА_8 «Агро-Союз» та постановити нове рішення, яким відхилити вимоги ОСОБА_8 «Агро-Союз», визнати недійсним договір позики №550-Ф від 04.09.2013 року .

Згідно з автоматизованим розподілом справ КП Документообіг господарських судів, 29.03.2016 року справу за № 914/3604/15 розподілено до розгляду судді доповідачу Желіку М.Б., членами колегії суддів Костів Т.С., Марко Р.І.

31.03.2016 року ухвалами Львівського апеляційного господарського суду поновлено скаржнику строк на подання апеляційної скарги, матеріали апеляційної скарги визнано достатніми для прийняття їх до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 18.04.2016 року. Рух справи відображено в ухвалах суду від 18.04.2016 року, від 18.05.2016 року, від 02.06.2016 року, від 06.07.2016 року, від 27.07.2016 року, від 03.08.2016 року, від 31.08.2016 року, від 07.09.2016 року. Зокрема, ухвалою від 18.05.2016 року колегією суддів задоволено клопотання ПАТ Укрсоцбанк про витребування у Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк банківських виписок. Ухвалою суду від 02.06.2016 року строку розгляду апеляційної скарги продовжено на пятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 06.07.2016 року. Ухвалами від 06.07.2016 року задоволено клопотання про витребування доказів, про продовження строку розгляду справи та відкладено її розгляд на 27.07.2016 року.

У зв'язку з перебуванням суддів Марко Р.І. та Костів Т.С. у відпустці 22.07.2016 року здійснено автоматизовану зміну складу колегії суддів, внаслідок чого до складу колегії суддів включено суддю Матущак О.І. та суддю Кузь В.Л.

Ухвалою від 27.07.2016 року відкладено розгляд справи на 03.08.2016 року. Ухвалою суду від 03.08.2016 року задоволено клопотання про витребування доказів та відкладено розгляд справи на 31.08.2016 року.

У зв'язку з перебуванням члена колегії - судді Кузь В.Л. у відпустці, 30.08.2016 року здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів, внаслідок чого до складу колегії суддів включено суддю Костів Т.С.

Ухвалою від 31.08.2016 року відмовлено у задоволенні клопотання про повторне витребування доказів та відкладено розгляд справи.

18.04.2016 року на адресу Львівського апеляційного господарського суду надійшов відзив від ОСОБА_8 «Агро-Союз», відповідно до якого просив залишити ухвалу від 01.03.2016 року без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» - без задоволення; 03.08.2016 року подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

18.05.2016 року представником ПАТ Укрсоцбанк подано клопотання про долучення копії виписки з поточного рахунку боржника, наданої ПАТ «КБ «Приватбанк»; 02.06.2016 року подано додаткові пояснення; 23.06.2016 року подано клопотання про повторне витребування у ПАТ «КБ «Приватбанк» банківських виписок за 10.08.2015 року по всіх поточних рахунках ТОВ Агро-Союз-Хмельницький та ТОВ Агро-Союз-Менеджмент; 06.07.2016 року подано клопотання про витребування доказів; 08.08.2016 року подано клопотання про повторне витребування у ПАТ «КБ «Приватбанк».

02.06.2016 року представником боржника подано письмові пояснення по справі та долучено копії рішень про визнання договорів недійсними, якими у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» було відмовлено; 27.07.2016 року подано клопотання про долучення до матеріалів справи копій постанов суду апеляційної інстанції у справах про визнання договорів недійсними.

06.07.2016 року від арбітражного керуючого надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії судових рішень; 03.08.2016 року подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

03.08.2016 року на адресу Львівського апеляційного господарського суду від ПАТ КБ "Приватбанк" на виконання вимог ухвали від 06.07.2016 року надійшли виписки по рахунках.

У судовому засіданні 13.09.2016 року представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задоволити. Представник арбітражного керуючого проти апеляційної скарги заперечив. Також представник ПАТ «Укрсоцбанк» у судовому засіданні 13.09.2016 року підтримав подане через канцелярію суду клопотання про залучення до участі у справі ТОВ «Корпорація «Агро-Союз» у статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні боржника, оскільки вважає, що у разі включення до реєстру вимог кредиторів вимог ПАТ «Укрсоцбанку» таке рішення вплине на права та інтереси ТОВ «Корпорація «Агро-Союз».

Відповідно до ч.1 ст.27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї зі сторін.

Колегія суддів звертає увагу, що ТОВ «Корпорація «Агро-Союз» згідно з ухвалами місцевого суду від 01.03.2016 року є кредитором ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Агро-Союз, його вимоги визнані судом та включені в реєстр вимог кредиторів, тобто він вже є учасником кредитором провадження у справі про банкрутство.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні поданого клопотання як безпідставного та необгрунтованого.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вимоги апеляційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» вх. № 01-05/1556/16 від 29.03.2016 року підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним.

Ухвалою суду від 29.10.2015р. порушено провадження у справі про банкрутство ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство «Агро-Союз».

Ухвалою господарського суду Львівської області від 03.12.2015 р. у справі №914/3604/15 прийнято до розгляду заяву кредитора ОСОБА_8 «Агро-Союз» про грошові вимоги до боржника ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство «Агро-Союз» у розмірі 21 484 307,69 грн.

З матеріалів справи встановлено, що 04 вересня 2013 року між боржником та кредитором укладено договір позики (зворотної фінансової допомоги) № 550-Ф, а 20 січня 2014 року - додаткову угоду № 1 до договору позики (зворотної фінансової допомоги) № 550-Ф від 04 вересня 2013 року, згідно з якими в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець надає позичальнику безпроцентну позику (зворотну фінансову допомогу), а останній зобовязується повернути позику у визначений договором термін. Згідно з п.2.1 розмір позики становить 22 000 000 грн., а відповідно до п.4.1 строк дії визначений до 04.09.2015 року.

Згідно з виписками по рахунку з призначенням платежу «надання фінансової допомоги по дог.550-Ф» кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 19 219 597,07 грн. Однак, у розрахунку кредитора з урахуванням листів ОСОБА_8 «Агро-Союз» про зміну призначення платежу включено також 7 362 402,93 грн., що разом становить 26 582 000 грн. Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 2.29 Інструкції платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платник може змінити реквізит "Призначення платежу" до списання коштів з його рахунку, оформивши нове платіжне доручення. Після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті "Призначення платежу", вирішується між сторонами переказу без участі банку (ОСОБА_9 Банку України «Про заміну інформації у реквізиті "Призначення платежу"» від 09.06.2011 року N 25-111/1438-7141). Однак, у даному випадку, докази взаємного узгодженого порядку зарахування коштів у сумі 7 362 402,93 грн. сторонами не подано, відтак, у суду відсутні підстави враховувати вказану суму як надання фінансової допомоги по дог.550-Ф.

З долучених банківських виписок (без урахування листів з підстав, вказаних вище), вбачається часткове повернення фінансової допомоги, а саме на суму 5 519 347,04 грн.

Відтак, обгрунтованою та підтвердженою належними доказами по договору позики є заборгованість у розмірі 13 700 250,30 грн. У звязку з наведеним обгрунтованою і такою, що підлягає визнанню, є сума 13 700 250,30 грн.

Крім договору позики, 18.05.2011 року між боржником і Акціонерним товариством закритого типу «Агро-Союз» укладено договір №207/02 на поставку продукції, згідно з яким постачальник зобовязався поставити, а покупець прийняти і оплатити продукцію в асортименті, кількості та по ціні, вказаним у підписаних специфікаціях, які є невідємною частиною цього договору.

Згідно зі специфікаціями від 16.02.2012 року на суму 376 000,01 грн., від 13.03.2012 року на суму 5 653 500 грн., копії яких наявні в матеріалах справи, покупцю мав бути поставлений товар на суму 6 029 500,01 грн. Як підтверджується накладною та рахунком від 22.02.2012 року на суму 376 000,01 грн., накладною та рахунком від 13.03.2012 року на суму 5 653 500 грн., боржнику був поставлений товар на загальну суму 6 029 500,01 грн., який покупець мав обовязок оплатити. Рахунки №2016 від 19.12.2013 року та №2035 від 24.12.2013 року, долучені кредитором до матеріалів справи, не містять посилань на договір поставки №207/02, інші специфікації, крім описаних вище, у матеріалах справи відсутні, тобто сторонами не укладались, відтак, надані рахунки не можуть бути доказами поставки товару на виконання договору №207/02 від 18.05.2011 року.

Згідно з банківськими виписками, в яких призначення платежу вказане як «плата за комплектуючі зг.рах.№592 від 13.03.2012.дог№207/02 від 18.05.11» та «плата за комплектуючі зг.рах.№232 від 22.02.2012.дог№207/02 від 18.05.11» покупцем (боржником) здійснено оплату 27.04.2012 року на суму 4 200 000 грн., 10.05.2012 року на суму 1 453 500 грн., 376 000,01 грн., тобто на загальну суму 6 029 500,01 грн.

Однак, листом від 10.05.2012 року ТОВ «ВП «Агро-Союз» просив повернути помилково перераховані кошти в розмірі 1 453 500 грн., 376 000,01 грн., 840 000 грн. (на загальну суму 2 669 500,00 грн.). З виписки вбачається, що 10.05.2012 року кошти в розмірі 2 663 500 грн. були повернуті.

Листом від 26.02.2014 року №26/02 ТОВ «ВП «Агро-Союз» просив кошти в сумі 10 000 грн., 7 000 грн., 9 000 грн. врахувати як оплату 11 080,34 грн. по договору №207/02 від 18.05.11 року, а згідно з листом №31/03 від 31.03.2014 року оплату в сумі 10 832,00 грн. як оплату по договору №207/02 від 18.05.11 року на суму 10 832,00 грн. Докази взаємного узгодженого порядку зарахування коштів у сумі 21 912,34 грн. сторонами не подано, відтак, як вже зазначав суд вище, у суду відсутні підстави враховувати вказану суму як оплату по договору №207/02.

Відповідно, сплаченими по договору №207/02 від 18.05.11 року є кошти в розмірі 3 366 00,01 грн., тобто заборгованість боржника перед ОСОБА_8 «Агро-Союз» становить 2 663 500 грн., а не 1 801 587,65 грн., як вказував кредитор. Проте, оскільки суд не може виходити за межі заявлених вимог, то визнанню підлягає сума 1 801 587,65 грн. Крім цього, актом звірки розрахунків між сторонами сторони визнали заборгованість за договором №207/02 від 18.05.11 року саме в розмірі 1 801 587,65 грн.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в поясненнях звертає увагу на оформлення специфікацій і накладних, зокрема, про відсутність достатніх відомостей щодо відповідальних осіб осіб. Однак, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Вимоги наведених норм чинного законодавства щодо правильності оформлення первинних документів передбачають наявність в документах такого реквізиту, як "інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції" лише альтернативно такому обов'язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З видаткових накладних вбачається їх підписання представниками обох сторін, а підписи скріплені печатками підприємств, що є достатнім доказом здійснення операцій видачі та отримання товару.

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про визнання вимог кредитора у повному обсязі помилковим, оскільки належними та допустимими доказами є заборгованість у розмірі 15 501 837,68 грн.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, стосовно недійсності договору поворотної фінансової допомоги №26/02/15 колегія суддів вважає не підтвердженими та передчасними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині (ч.1 ст.207 ГК України).

Скаржник вважає, що оскільки боржник порушив свої договірні обовязки (умови п.8.3 розділу 8 договору кредиту№126-СВ в частині того, що позичальник без попередньої письмової згоди банку зобовязується не здійснювати серед іншого одержання кредитів, залучення коштів від третіх осіб), то оскаржуваний договір укладений з порушенням господарської компетенції.

Однак, як зазначено в п.3.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (частина перша статті 207 ГК України), є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків. До господарських договорів, що підпадають під ознаки відповідної норми, слід відносити ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства і спрямовані, зокрема, на: використання всупереч законові державної або комунальної власності; незаконне заволодіння, користування розпорядження (в тому числі відчуження) об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (статті 14, 15 Конституції України); відчуження викраденого майна; виробництво і відчуження певних об'єктів, вилучених або обмежених у цивільному обігу (відповідні види зброї, боєприпасів, наркотичних засобів, іншої продукції, що має властивості, небезпечні для життя та здоров'я громадян, тощо); виготовлення і поширення літератури та іншої продукції, що пропагує війну, національну, расову чи релігійну ворожнечу; приховування від оподаткування доходів, інше ухилення від сплати податків; виготовлення чи збут підробних документів і цінних паперів; незаконне вивезення за кордон валютних коштів, матеріальних чи культурних цінностей; використання власного майна на шкоду інтересам суспільства, правам, свободі і гідності громадян. Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов'язання, а також наявність наміру у кожної із сторін.

Відповідно до ч.1 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів зазначає, що обставини, наведені скаржником як підстави для визнання недійсним договору позики №550-Ф від 04.09.2013 року грунтуються на припущеннях, не підтверджені належними та достатніми доказами. Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що згідно з чинним законодавством підставою недійсності правочину не може бути порушення умов кредитного договору, про які зазначає скаржник. Також, як вбачається з поданого ПАТ «Укрсоцбанк» клопотання про зупинення провадження у справі від 01.03.2016 року, визнання недійсним договору позики №550-Ф від 04.09.2013 року є предметом розгляду у справі №914/454/16, тому, у випадку визнання договору недійсним у судовому порядку сторона не позбавляється можливості щодо звернення із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ст.103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; змінити рішення.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Враховуючи встановлені обставини справи та нормативні положення, колегія суддів вважає ухвалу господарського суду Львівської області від 01.03.2016 року у справі № 914/3604/15 за заявою ОСОБА_8 Агро-Союз про грошові вимоги до боржника ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Агро-Союз такою, що підлягає частковому скасуванню.

Сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 2 679,60 грн. (1218*2*110%) покладається на боржника та підлягає відшкодуванню кредитору у порядку черговості, визначеної ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст. ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк б/н від 15.03.2016 року на ухвалу господарського суду Львівської області від 01.03.2016 року у справі № 914/3604/15 за заявою Приватного акціонерного товариства Агро-Союз про грошові вимоги до боржника ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Агро-Союз задоволити частково.

2. Ухвалу господарського суду Львівської області від 01.03.2016 року у справі № 914/3604/15 за заявою Приватного акціонерного товариства Агро-Союз про грошові вимоги до боржника ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Агро-Союз скасувати.

Прийняти нове рішення, яким заяву Приватного акціонерного товариства «Агро-Союз» про визнання кредиторських вимог задоволити частково та включити грошові вимоги Приватного акціонерного товариства «Агро-Союз» в розмірі 15 504 273,68 грн. до реєстру вимог кредиторів ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство «Агро-Союз».

У включенні до реєстру решти вимог відмовити.

Судовий збір у розмірі 2 679,60 грн. відшкодувати Публічному акціонерному товариству Укрсоцбанк за рахунок коштів ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Агро-Союз у порядку черговості, визначеної ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 19.09.2016 року.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Костів Т.С.

суддя Матущак О.І.