ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.09.2016 р. Справа№ 914/890/15

Суддя Чорній Л.З., розглянувши матеріали

за скаргою Фермерського господарства «Жовківське», с. воля Висоцька Жовківського району Львівської області на дії відділу Шевченківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області

у справі за позовом: Фермерського господарства «Жовківське», с. Воля Висоцька Жовківського району Львівської області

до відповідача: Державного підприємства «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30)», м. Львів

про стягнення 141 303,87 грн.

Представники сторін:

від скаржника: ОСОБА_1 -керівник

від Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ: н/з

від відповідач: н/з

На розгляд господарського суду Л/о від Фермерського господарства «Жовківське», с. Воля Висоцька Жовківського району Львівської області надійшла скарга на дії відділу Шевченківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області у справі №914/890/15 за позовом Фермерського господарства «Жовківське», с. Воля Висоцька Жовківського району Львівської області до відповідача Державного підприємства «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30)», м. Львів про стягнення 141 303,87 грн.

Ухвалою суду від 05.08.2016 року скаргу прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 10.08.2016 року; Ухвалами суду від 10.08.16 р. та від 06.09.16 р. у звязку з неявкою представника Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ розгляд скарги відкладався.

В судове засідання, призначене на 14.09.16 р., представник заявника зявився, вимоги, викладені в скарзі підтримав в повному обсязі, а саме просив суд визнати незаконною та скасувати постанову держаного виконавця Шевченківського ВДВС м. Львів Головного територіального управління юстиції у Л/о про повернення виконавчого документа від 05.07.2016 р. ВП №51103067.

Державний виконавець в судове засідання не зявився, письмових пояснень по скарзі суду не надав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін судом встановлено.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.05.2015р. у справі №914/890/15 позов задоволено повністю, стягнуто з Державного підприємства Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30) (79039, м. Львів, вул. Шевченка,156; ) на користь Фермерського господарства Жовківське (80350, Львівська область, Жовківський район, с. Воля Висоцька, вул. Несторова, 91-б; код ЄДРПОУ) основний борг в сумі 98 202,71 грн., 34 383,99 грн. інфляційних втрат, 8 717,17 грн. 3% річних та 2 876,07 грн. судового збору з відстрочкою виконання рішення суду строком на 5 (пять місяців).

На виконання вказаного рішення у справі №914/890/15 судом видано наказ від 27.05.15 р.

З матеріалів поданої заяви вбачається, що 18.05.16 р. державним виконавцем Шевченківської ДВС м. Львів ГТУ юстиції у Л/о відкрито виконавче провадження з виконання наказу №914/890/15 від 27.05.15 р. Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження стало відомо, що виконавче провадження ВП №51103067 від 18.05.16 р. приєднано до зведеного виконавчого провадження №37426348 (постанова про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження від 26.05.16 р.).

05.07.16 р. державним виконавцем на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову ВП №51103067 про повернення виконавчого документа стягувачу з наступних підстав: «В межах зведеного виконавчого провадження постановою про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах накладено арешт на кошти, що належать боржнику, проте кошти відсутні на арештованих рахунках. Згідно повідомлення ДПСУ нових розрахункових рахунків не виявлено. Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на все майно боржника накладено арешт в межах суми звернення стягнення. Однак, як вбачаєтьсяз із ч.5 ст. 26 Закону україни «Про державну кримінально-виконавчу службу України», звернення стягнення на майно органів і установ виконання покарань, їх підприємств, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоровя не допускається. Іншого майна за боржником не виявлено .

Таким чином, зазначає скаржник, державний виконавець проводив виконання рішення суду лише півтора місяці (відповідно до ч.2 ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії з виконання рішення проводяться протягом шести місяців, а з виконання рішення немайнового характеру-у двохмісячний строк). Вказані дії державного виконавця порушують права та інтереси стягувача, позбавляють гарантій виконання судового рішення, зокрема, встановлених ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яка передбачає, що у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до вимог ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 85 Закону України „Про виконавче провадження у виконавчому провадженні на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби по виконанню рішення або відмову у здійсненні передбачених цим Законом дій стягувачем чи боржником може бути подана скарга до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до відповідного суду. Скарга у виконавчому провадженні по виконанню судових рішень на дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника органу державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів тільки до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції (ст. 121-2 ГПК). Враховуючи, що примусове виконання судових рішень, постановлених господарськими судами, згідно зі ст. 4 Закону N 202/98-ВР та ст. 2 Закону № 606-XIV здійснюють державні виконавці, скарги на дії чи бездіяльність останніх розглядаються господарськими судами за правилами ст. 121-2 ГПК.

Як вбачається із матеріалів справи, підставою оскарження дій державного виконавця у даному випадку стало винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчих документів стягувачу.

Приймаючи постанови про повернення виконавчих документів стягувачу державний виконавець зсилався на п.9 ч.1 ст.47 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.47 Закону України Про виконавче провадження - Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:… наявності встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно ч.3 ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

З наведеного слідує, що після встановлення факту наявності підстав для повернення виконавчого документу стягувачу, державний виконавець не повинен виносити постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, що має наслідком закінчення виконавчого провадження, а готує відповідний пакет документів, а керівник відповідного органу державної виконавчої служби без закінчення виконавчого провадження подає саме до центрального органу Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна,6) відповідні документи для подальшого виконання рішення суду центральним органом Держказначейства.

Таким чином, постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу винесено неправомірно, без врахування норм ч.3 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відповідно до п. 9.13 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.12 р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що скарга на дії державного виконавця є підставною, обґрунтованою поданими суду доказами та такою, що підлягає до задоволення.

З огляду на викладене, керуючись ст. 31,47 Закону України «Про виконавче провадження», ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ст. 86, ст.121-2 ГПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Фермерського господарства «Жовківське» 80350, Львівська область, Жовківський район, с. Воля Висоцька, вул. Несторова, 91-б; код ЄДРПОУ) задоволити.

2. Визнати неправомірною постанову державного виконавця Шевченківської державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 05.07.16 р. про повернення виконавчого документу стягувачу при примусовому виконанні наказу Господарського суду Л/о №914/890/15 від 27.05.15 р. (справа №914/1202/14) та скасувати її.

Суддя Чорній Л.З.