ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

19 вересня 2016 року Справа № 910/424/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач),
суддіГрека Б.М.,
суддіСеліваненка В.П.,
розглянувши касаційну скаргу Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "Фаворит-Плюс"
на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 року
у справі № 910/424/16 Господарського суду міста Києва
за позовомДочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "Фаворит-Плюс"
доДержавного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
провнесення змін до договору,
ВСТАНОВИВ :

Останній день строку подання касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 року, який встановлений у ст. 110 Господарського процесуального кодексу (надалі - ГПК), припадає на неробочий день - 24.07.2016 року, а отже відповідно до ч. 3 ст. 51 ГПК України днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день, тобто 25.07.2016 року.

Відповідно до календарного штемпеля на поштовому конверті касаційну скаргу здано на пошту 27.07.2016 року, тобто, після закінчення процесуального строку, встановленого для її подання.

Дочірнє підприємство Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "Фаворит-Плюс" просить поновити пропущений процесуальний строк для подання касаційної скарги, зазначаючи, що постанова суду апеляційної інстанції була надіслана лише 07.07.2016 року та отримана заявником 13.07.2016 року, що унеможливило оскарження її у встановлений строк.

Статтею 53 ГПК України передбачено, що за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "кожен має право на справедливий ... розгляд його справи ... судом, ..., який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини гарантії (надалі - Суду) держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (див. рішення у справі "Делкурт проти Бельгії", від 17 січня 1970 року, пункт 25, Серія А N 11; п. 27 рішення Суду у справі "Пелевін проти України", no. 24402/02, від 20.05.2010 року). Однак, при цьому, Суд зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року) .

У п. 41 рішення від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" Суд вказав, що: "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Вищий господарський суд України, розглянувши клопотання поновлення строку на оскарження та оцінивши зазначені заявником причини на предмет їх поважності, дійшов висновку, що такі причини є не є поважними, оскільки:

1) представник позивача був присутнім в судовому засіданні 04.07.2016 року під час оголошення постанови Київським апеляційним господарським судом, що підтверджується протоколом судового засідання. Отже, позивач був обізнаний з результатом вирішення його скарги.

2) постанова суду апеляційної інстанції від 04.07.2016 року була надіслана на адресу сторін 07.07.2015 року, тобто, з дотриманням триденного строку, встановленого у ч. 4 ст. 105 ГПК України, і жодних порушень у повідомленні сторін про прийняте рішення у їхній справі суд апеляційної інстанції не допустив.

3) повний текст постанови апеляційної інстанції позивач отримав поштою 13.07.2016 року, тобто, за 12 днів до закінчення двадцятиденного строку касаційного оскарження. Отже, у позивача було достатньо часу для подання скарги у встановлених порядку та строки.

4) відповідно до інформації автоматизованої системи документообігу суду постанову було опубліковано в електронній формі в Єдиному державному реєстрі судових рішень 07.07.2016 року відповідно до вимог Закону України "Про доступ до судових рішень", тобто, в той же день, коли копія постанови була надіслана сторонам поштою.

Вказані обставини свідчать, що можливість подання касаційної скарги у встановлений строк залежала виключно від волевиявлення та дій самого заявника, оскільки останній був обізнаний про результат ухвалення судом рішення і при всій турботливості та обачності, які від нього вимагалися, він мав можливість своєчасно надати касаційну скаргу.

За таких обставин, суд касаційної інстанції відхиляє клопотання про поновлення строку, встановленого для подання касаційної скарги, що є підставою для повернення цієї скарги відповідно до ч. 2 ст. 110, п. 5 ч. 1 ст. 1113 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 53, 86, ч. 2 ст. 110, п. 5 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "Фаворит-Плюс" про поновлення строку, встановленого для подання касаційної скарги відхилити.

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "Фаворит-Плюс" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 року у справі № 910/424/14 та додані до неї документи повернути заявнику.

Головуючий суддяКондратова І.Д.
СуддяГрек Б.М.
СуддяСеліваненко В.П.