Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "06" вересня 2016 р. Справа № 906/707/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №10 від 01.07.16.)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №1-дов від 05.01.16.)

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства "Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою"

до Головного управління Держгеокадастру України у Житомирській області

про стягнення 863415,92 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог №423 від 01.08.16, 852315,92 грн., з яких: 430339,00 грн. борг за виконані роботи, 388907,76 грн. інфляційні збитки, 33069,16 грн. 3% річних.

У відзиві на позовну заяву від 02.08.16 відповідач вказав на те, що борг відповідача перед позивачем становить 430339,00грн. та зазначив, що борг буде погашено по мірі надходжень бюджетних асигнувань, оскільки кошти надходять помісячно з державного бюджету (а.с.68).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог №423 від 01.08.16.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав викладене у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2013 року між Державним підприємством "Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (виконавець/позивач) та Головним управлінням Держземагентства у Житомирській області (замовник/відповідач) укладено Договір на складання технічної документації із землеустрою щодо проведення робіт з інвентаризації земель на території Житомирської області № 1 та додаткову Угоду про внесення змін до даного договору від 17 вересня 2013 року (а.с.11,23).

Відповідно до п. 1.1 Договору, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання по виконанню протягом 2013 року робіт зі складання технічної документації із землеустрою щодо проведення робіт з інвентаризації земель на території Житомирської області.

Згідно п.2.1 договору, загальна вартість робіт за цим договором становить 2430800,00грн.

За період з 18.09.13 по 29.11.13 позивач надав відповідачу передбачені договором послуги на загальну суму 2430800,00грн., що підтверджується підписаним сторонами та скріпленим печатками Актами надання послуг (а.с.27-31).

Відповідно до п. 2.2. Договору та Додаткової угоди, оплата робіт здійснюється:

- у вигляді попередньої оплати на підставі виставленого рахунку в межах 30% загальної вартості Договору на термін не більше одного місяця;

- шляхом перерахування вартості фактично виконаних робіт, визначених у акті здавання-приймання, із зазначенням кількості та площі проінвентаризованих земельних ділянок та кількості переданих документацій із землеустрою, протягом 10 банківських днів з дати підписання акту, в межах фактичних надходжень на реєстраційний рахунок за бюджетною програмою 2803030 "Проведення земельної реформи" на 2013 рік.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В матеріалах справи відсутні докази надходження від замовника у встановлений договором строк зауважень до виконаної роботи, отже роботи вважаються виконаними у повному обсязі.

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо оплати наданих послуг виконав частково внаслідок чого станом на день звернення позивача з позовом до суду та на час розгляду справи у суді перед позивачем існує заборгованість в сумі 430339,00грн., що підтверджується підписаним сторонами та скріпленим печатками Актом звірки (а.с.65).

25.03.2015 року відповідачу була надіслана претензія №202 про невиконання договірних зобов'язань. У відповідь на претензію відповідач повідомив, що не має можливості задовольнити претензію у зв'язку із відсутністю кошторисних призначень по програмі 2803030 "Проведення земельної реформи" та запропонував остаточні розрахунки по договору перенести до моменту виділення відповідного фінансування (а.с.34-36).

Згідно із п.п. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до закону, умов договору, інших правових актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Не допускається одностороння відмова від зобов'язання.

Положенням ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Щодо посилання скаржника на відсутність бюджетних коштів на погашення заборгованості,слід зазначити, що у відповідності до оглядового листа Вищого господарського суду України від 18.02.2013р. № 01-06/374/2013 "Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)" суд не може брати до уваги посилання замовника на відсутність бюджетного призначення на фінансування робіт за договором підряду, тому що це не може бути підставою для звільнення замовника від обов'язку оплати відповідних робіт, оскільки в разі відсутності коштів для оплати замовник був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не приймати їх результати.

Таким чином, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення відповідача від обов'язку виконання зобов'язання.

Згідно із ч.1 ст.96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідач взяті на себе зобов'язання по оплаті виконаних робіт відповідно до договору не здійснив, сума боргу належними доказами доведена, а тому позовні вимоги про стягнення боргу в сумі 430339,00 грн. за виконані роботи підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, розмір яких згідно розрахунку позивача становить: 388907,76 грн. інфляційних та 33069,16 грн. 3% річних . Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних і 3% річних приходить до висновку, що він складений правильно і тому задовільняє позов у цій частині в заявленому розмірі.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів сплати боргу не надав. Пояснення відповідача щодо неможливості сплати боргу, які викладені у відзиві на позовну заяву спростовуються викладеним вище.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Витрати , пов'язані з оплатою судового збору покладаються на відповідача, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (10002, м. Житомир, вул. Довженка, 45; ) на користь Державного підприємства "Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (10002, м. Житомир, вул. Довженка, 45; код 00698236) - 430339,00 грн. боргу, 388907,76 грн. інфляційних, 33069,16 грн. 3% річних, 12784,74грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати: 1 - в справу