ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2016 року Справа № 912/1229/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Вечірка І.О., Паруснікова Ю.Б.,

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 13.06.2016 року у справі №912/1229/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир";

до відповідачів Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко", фізичної особи-підприємця ОСОБА_2;

про визнання договору недійсним, стягнення 2000 грн. 00 коп. ,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 13.06.2016 року у даній справі (суддя Болгар Н.В.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 18.09.14 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (далі - Товариство) - покупцем та Приватним акціонерним товариством "Райз-Максимко" (далі - Акціонерне товариство) - продавцем було укладено договір, за умовами якого продавець зобов'язується систематично передавати у власність покупця молочну сировину (молоко коров'яче незбиране ДСТУ 3662-97, яке піддавалося попередній фізичній обробці, - фільтрації, охолодженню) , а покупець зобов'язується приймати молоко, своєчасно проводити його оплату на умовах та в порядку, визначеному договором.

Протоколом Загальних зборів учасників Товариства від 25.05.14 р. прийнято рішення про надання дозволу директору Лисаченку В.Ф. без попереднього погодження Загальними зборами учасників укладати цивільно-правові договори на закупівлю молочної сировини на суму, що не перевищує 100 000,00 грн., тоді як загальна вартість товару (молока), поставленого за договором, складає 39 509 904 грн. 04 коп.

На виконання договору сторони вчиняли обумовлені ним дії.

Представники покупця, які діяли на підставі довіреностей, отримали від продавця товар по видаткових накладних, що містять посилання на договір, по приймальним квитанціям на закупівлю молочної сировини, підписаними керівником та головним бухгалтером Товариства. Проведення позивачем розрахунків за отриманий по договору товар підтверджується виписками по рахунку у системі "Клієнт-Банк" з 04.11.15 р. по 23.02.16 р.

Викладене свідчить про вчинення сторонами договору дій, направлених на його реальне виконання.

Статтею 180 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Матеріалами справи підтверджується, що сторонами було узгоджено предмет договору та визначено ціну, а також погоджено строк його дії.

Пунктом 3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.13 р. висловлена наступна правова позиція: "Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину".

Дії Товариства по уповноваженню представників на отримання товару від Акціонерного товариства, отримання товару по видаткових накладних, оприбуткування його за приймальними квитанціями та часткове проведення розрахунку за отриманий товар свідчать про схвалення юридичною особою договору.

За договором поруки підприємець - поручитель зобов'язалась відповідати перед Товариством - кредитором за виконання Акціонерним товариством - боржником зобов'язань здійснювати систематичні поставки молока коров'ячого незбираного ДСТУ 3662-97 по договору та за його дійсність. Акціонерне товариство стороною договору поруки не є, докази на підтвердження повідомлення його до часу подання Товариством позову про наявність такого договору відсутні.

У розумінні ст. 546, ст. 553 Цивільного кодексу України порукою забезпечується виконання зобов'язання, а не дійсність правочину (договору).

Укладаючи договір поруки, який не визнається позивачем недійсним, ним фактично підтверджено правомірність укладеного договору.

Заявляючи вимоги до підприємця, які ґрунтуються на умовах п. 3.4 договору поруки про відповідальність поручителя перед кредитором за дійсність договору, позивач не довів правомірності таких вимог і, крім того, недійсності договору.

За таких обставин господарський суд відмовив у задоволенні позову повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, до апеляційної інстанції звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (позивач) із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове.

В обґрунтування своєї правової позиції представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" посилається на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 203 ЦКУ передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до пункту «і» ч. 5 ст. 41 і ст. 59 Закону України «Про господарські товариства» до компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю віднесено затвердження договорів, укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

Згідно з пунктом 12.19. Статуту позивача в редакції, яка діяла на момент укладення договору (далі - Статут), виконавчим органом Товариства є директор.

Пунктом 12.20 Статуту передбачено, що директор Товариства у межах своїх повноважень розпоряджається коштами, укладає цивільно-правові договори (правочини) та трудові договори від імені Товариства, а на суми, що перевищують визначену рішенням Загальних зборів учасників (п. 12.5.15) - за попереднім рішенням Загальних зборів учасників. В свою чергу, підпунктом 12.5.15 пункту 12.5 розділу 12 Статуту передбачено, що до компетенції Загальних зборів учасників Товариства віднесено прийняття рішення про укладення будь-яких договорів (розпорядження коштами Товариства), сума яких перевищує граничну суму, визначену Загальними зборами учасників.

25.05.14 р. Загальними зборами учасників Товариства було прийняте рішення, яким директору Товариства Лисаченку В.Ф. дозволено без попереднього погодження Загальними зборами учасників укладати цивільно-правові договори на закупівлю молочної сировини на суму, що не перевищує 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень), в т.ч. ПДВ.

Як свідчать фактичні обставини, загальна вартість товару (молока), поставленого за основним договором за період з вересня 2014 року по лютий 2016 року, що становить суму основного договору, складає 39 509 904,04 гривень.

Жодних рішень, які б дозволяли директору позивача укладати основний договір з відповідачем 1 (зважаючи на його суму/ціну), Загальні збори учасників позивача не приймали.

Отже, вищенаведене свідчить, що договір був укладений директором позивача з перевищенням наданих йому повноважень, оскільки під час укладення договору був відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності позивача, а тому є всі підстави для визнання договору недійсним, згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України.

Твердження суду щодо схвалення Товариством спірного договору не відповідає дійсності, адже згідно ст. 241 ЦК України «Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину».

Підписання та схвалення спірного договору самим директором (та його подальше виконання) не є схваленням особою, від імені якого його укладено, в розумінні ст. 241 ЦК України, оскільки згідно зі Статутом позивача в редакції, яка діяла на момент укладення договору (далі - Статут), директор є лише виконавчим органом Товариства. Схвалення ж спірного договору зі сторони учасників Товариства відсутнє (рішення Загальних зборів учасників), а саме учасники Товариства, в розумінні норм чинного законодавства, зокрема й Статуту Товариства, є вищим органом управління, який має право приймати всі рішення з усіх питань діяльності Товариства та є тим суб'єктом, від імені якого й укладаються договори.

Відповідно до п. 3.4. Постанови №11 від 29.05.13 р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Отже відповідач, підписуючи спірний договір, будучи обізнаним зі Статутом ТОВ «Гадячсир», знав про наявність обмежень, які можуть встановлюватися Загальними зборами учасників (зокрема, відповідним протоколом), але проігнорував даний факт та на власний ризик підписав договір. За таких обставин доводи суду про відсутність доказів того, що відповідач не міг знати про вказаний у позовній заяві протокол Загальних зборів учасників від 25.05.14 р. не заслуговують на увагу.

01.08.2016 року до Дніпропетровського апеляційного господарського суду від ПАТ «Райз-Максимко» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

08.09.2016 року представники сторін в судове засідання не з'явились.

У відповідності до абзацу 3 пункту 3.9.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами та доповненнями) особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно п. 3.9.2. вищезазначеної Постанови пленуму ВГСУ у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

На думку колегії суддів, неявка у судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду справи, оскільки у справі достатньо матеріалів для розгляду апеляційної скарги.

08.09.2016 року прийнято вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.09.14 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (далі - Товариство) - покупцем та Приватним акціонерним товариством "Райз-Максимко" (далі - Акціонерним товариством) - продавцем було укладено договір, за умовами якого продавець зобов'язується систематично передавати у власність покупця молочну сировину (молоко коров'яче незбиране ДСТУ 3662-97, яке піддавалося попередній фізичній обробці, - фільтрації, охолодженню), а Товариство зобов'язується приймати молоко, своєчасно проводити його оплату на умовах та в порядку, визначеному договором (т.1, а.с. 13).

Протоколи погодження ціни від 18.09.14 р., 19.09.14 р. є додатками до договору (т.1, а.с. 16-17).

Додатковою угодою від 29.12.15 р. сторони договору продовжили строк його дії до 31.12.16р. (т.1, а.с. 18).

На виконання договору сторони вчиняли обумовлені ним дії.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, згідно ч. ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Згідно ч. 3 цієї статті орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до п.3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Відповідно до п. 3.4. цієї Постанови наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Так, представники покупця, які діяли на підставі довіреностей № 1057 від 18.09.14, № 1266 від 01.10.14, № 1422 від 01.11.14, № 1568 від 01.12.14, № 68 від 01.01.15, № 181 від 01.02.15, № 326 від 01.03.15, № 496 від 01.04.15, № 671 від 01.05.15, № 827 від 01.06.15, № 967 від 01.07.15, № 1113 від 01.08.15, №1242 від 01.09.15, № 1385 від 01.10.15, №, отримали від продавця товар по видаткових накладних № 2383 від 30.09.14, № 2382 від 30.08.14, № 3561 від 31.10.14, № 3563 від 31.10.14, № 3562 від 31.10.14, № 4763 від 30.11.14, № 4761 від 30.11.14, № 4760 від 30.11.14, № 6212 від 31.12.14, № 6213 від 31.12.14, № 6214 від 31.12.14, № 387 від 10.01.15, №386 від 10.01.15, № 385 від 10.01.15, № 390 від 20.01.15, № 391 від 20.01.15, № 392 від 20.01.15, № 820 від 31.01.15, № 818 від 31.01.15, № 819 від 31.01.15, № 1322 від 10.02.15, № 1323 від 10.02.15, № 1324 від 10.02.15, № 1352 від 20.02.15, № 1353 від 20.02.15, № 1354 від 20.02.15, № 1756 від 28.02.15, № 1757 від 28.02.15, № 1758 від 28.02.15, № 3230 від 31.03.15, № 3231 від 31.03.15, № 2659 від 20.03.15, № 3232 від 31.03.15, № 2661 від 20.03.15, № 2660 від 20.03.15, № 2122 від 10.03.15, № 2123 від 10.03.15, № 2124 від 10.03.15, № 3476 від 10.04.15, № 3475 від 10.04.15, № 3846 від 20.04.15, № 3477 від 10.04.15, № 3848 від 20.04.15, № 3849 від 20.04.15, № 4269 від 30.04.15, № 4270 від 30.04.15, № 4268 від 30.04.15, № 4650 від 10.05.16, № 4670 від 10.05.15, № 5072 від 20.05.15, № 5074 від 20.05.15, № 5073 від 20.05.15, № 5657 від 31.05.15, № 5659 від 31.05.15, № 5660 від 31.05.15, №6206 від 10.06.15, № 6205 від 10.06.15, №6452 від 20.06.15, № 6204 від 10.06.15, №6429 від 20.06.15, № 6453 від 20.06.15, №6820 від 29.06.15, № 6821 від 29.06.15, №6777 від 29.06.15, № 6778 від 30.06.15, № 6822 від 30.06.15, № 6978 від 30.06.15, №7637 від 31.07.15, № 7636 від 31.07.15, № 7638 від 31.07.15, № 7385 від 20.07.15, №7387 від 20.07.15, № 7388 від 20.07.15, № 7187 від 10.07.15, № 7188 від 10.07.15, № 7189 від 10.07.15, № 8127 від 10.08.15, № 8126 від 10.08.15, №8125 від 10.08.15, № 8268 від 20.08.15, № 8267 від 20.08.15, № 8266 від 20.08.15, № 8717 від 31.08.15, № 8719 від 31.08.15, № 8720 від 31.08.15, № 9318 від 30.09.15, № 9367 від 30.09.15, № 9368 від 30.09.15, що містять посилання на договір, по приймальним квитанціями на закупівлю молочної сировини з 01.09.14 по 31.10.15 № 143 від 30.09.14, № 148 від 31.10.14, № 145 від 30.11.14, № 150 від 31.12.14, № 140 від 31.01.15, № 135 від 28.02.15, № 148 від 31.03.15, № 147 від 30.04.15, № 147 від 31.05.15, № 139 від 30.06.15, № 133 від 31.07.15, № 112 від 31.08.15, № 109 від 30.09.15, № 133 від 31.10.15, підписаними керівником та головним бухгалтером Товариства. Проведення позивачем розрахунків за отриманий по договору товар підтверджується виписками по рахунку у системі "Клієнт-Банк" з 04.11.15 р. по 23.02.16 р. (т.1, а.с. 57-106).

Викладене свідчить про вчинення сторонами договору дій, направлених на його реальне виконання.

Таким чином, вищевказані обставини свідчать про схвалення Товариством оспорюваного ним правочину.

Так, на момент укладання спірного договору директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" було обмежено в праві укладання договорів на суму більш ніж 100 000,00 грн., однак враховуючи те, що в подальшому позивачем були вчинені дії, спрямовані на схвалення укладеного директором позивача з перевищенням повноважень спірного договору, а саме - позивачем було прийнято товар та здійснено розрахунки за отриманий по договору товар, що підтверджується виписками по рахунку у системі "Клієнт-Банк" з 04.11.15 р. по 23.02.16 р., тобто було вчинено дії, що свідчать про прийняття правочину до виконання, в зв'язку з цим колегія суддів відхиляє доводи скаржника і вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову про визнання договору поставки №92-П від 18.09.14 р. недійсним.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 17 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", відомості щодо наявності обмежень представництва від імені юридичної особи є обов'язковою складовою Єдиного державного реєстру. Проте, як правильно зазначено судом першої інстанції і колегія суддів погоджується з цим висновком, у Довідці ЄДРПОУ позивача відсутні відомості про те, що у деректора наявні обмеження його представництва у відносинах з третіми особами ч. 3 ст. 18 цого ж Закону визначено положення, у відповідності до якого якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені вони не можуть бути встановлені в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. За обставинами справи Статут (п. 12.5.15) позивача містить положення про можливість обмеження повноважень директора як посадової особи у разі прийняття відповідного рішення загальними зборами учасників, але про конкретні розміри сум договорів, які обмежують право на підпис директора не йдеться у Статуті позивача, а тому і незареєстровані належним чином обмеження повноважень директора не можуть бути використані як достовірні у спорах з третіми особами.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України у постанові від 19.08.2014 року у справі №3-60 гс 14, у відповідності до яких факт виконання оспорюваного договору є доказом його схвалення. Цей факт судом першої інстанції вірно досліджений і прийнятий до уваги. Так договір виконано, підписувалися додаткові угоди, накладні на приймання товару, проводились розрахунки і засновником не висловлювалися заперечення з приводу правовідносин між сторонами .

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені з дотриманням вимог щодо повного і всебічного встановлення усіх обставин справи та правильного застосування законодавства під час розгляду справи. При цьому скаржник, в силу ст.33 ГПК України, не довів в установленому законом порядку тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а тому рішення господарського суду Кіровоградської області від 13.06.2016 року у справі № 912/1229/16 не підлягає зміні або скасуванню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 13.06.2016 року у справі №912/1229/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 13.06.2016 року у справі №912/1229/16 залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 12.09.2016 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя І.О. Вечірко

Суддя Ю.Б. Парусніков