ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
У ХВ А Л А

"08" вересня 2016 р.Справа № 916/2242/13

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Наталка-Трейд (65049, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 67, корп. А, код 33387136)

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „Наталка-Трейд (65049, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 67, корп. А, код 33387136)

Суддя Найфлейш В.Д.

Представники сторін:

Від „Вельгевос Ентерпрайзес Лімітед:ОСОБА_1., довіреність № б/н від 31.05.16;

Від ПАТ "УкрСиббанк":ОСОБА_2, довіреність № б/н від 26.08.16;

Від ПАТ "Марфін Банк": ОСОБА_3, довіреність № 166 від 15.04.15;

Від УПФУ в Приморському районі м. Одеси: не з'явились;

Від ДКВ ОМР: ОСОБА_4С, довіреність № 01-36/47 від 17.06.16;

Ліквідатор: арбітражний керуючий ОСОБА_5 - посвідчення;

Суть спору: про визнання банкрутом.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.09.2013 року порушено провадження у справі № 916/2242/13 про банкрутство ТОВ "Наталка-Трейд", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, а також процедуру розпорядження майном боржника; розпорядником майна ТОВ "Наталка-Трейд" призначено арбітражного керуючого ОСОБА_6

Постановою господарського суду Одеської області від 11.03.2014 р., яка залишена без змін Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.05.2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 22.07.2014 року боржника визнано банкрутом, відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором ТОВ "Наталка-Трейд" призначено ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_6, якого зобовязано виконувати повноваження ліквідатора у відповідності до вимог Закону про банкрутство.

14.08.2014 р. ОСОБА_7 Ентерпрайзес Лімітед звернулось до господарського суду Одеської області з заявою в порядку ст. 20 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень магазину від 16.08.2013 р. укладеного між ТОВ "Наталка-Трейд" та ТОВ „Наталка-Торгцентр, згідно якої, з урахуванням додаткових пояснень до заяви від 18.08.2015 (т.26, а.с.188-191), просило визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень магазину, які в цілому складаються з приміщень літ. "А", загальною площею 5186,6 кв.м., які знаходяться за адресою м. Одеса, вул. Середньофонтанська, будинок 12-А, укладений між ТОВ "Наталка-Трейд" та ТОВ "Наталка-Торгцентр", визнати право власності на зазначене майно за ТОВ "Наталка- Трейд" та повернути його ТОВ "Наталка-Трейд" з чужого незаконного володіння.

В своїй заяві ОСОБА_7 Ентерпрайзес Лімітед посилається на те, що в матеріалах справи та за наслідком проведення ліквідаційних заходів, відсутні докази відчуження боржником в установленому законом порядку нежитлових приміщень магазину, які в цілому складаються з приміщень літ. А, загальною площею 5186,6кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, будинок 12-А, а також відсутні докази отримання грошових коштів за відчуження вказаного майна.

Так, 12.06.2008 р. між ТОВ "Наталка-Трейд" та ПАТ "Марфін Банк" укладено договір іпотеки, за яким предметом цього договору є надання Іпотекодавцем (ТОВ "Наталка-Трейд") в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 1.6. даного договору, в забезпечення виконання зобов'язань Іпотекодавця перед Іпотекодержателем (ПАТ "Марфін Банк").

Як зазначив заявник, пунктом 1.6 казаного договору іпотеки, зокрема, встановлено, що в забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, що є власністю Іпотекодавця, а саме: нежитлові приміщення першого, другого поверхів та підвалу, загальною площею 4962,0 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, будинок 12/ОСОБА_8 іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12.06.2008 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим №2485, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів 12.06.2008 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за номером 2955202, що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів №6072891. Договором про зміни №5 до вказаного іпотечного договору, зокрема, встановлено, що за взаємною згодою сторін були внесені зміни у п. 1.6. договору іпотеки, та викладено його в наступній редакції: "1.6. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Іпотекодавець надав Іпотекодержателю в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення магазину, які в цілому складаються з приміщень літ. "А", загальною площею 5186,6кв.м, які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, будинок 12-А".

Договором від 16.08.2013 р. про розірвання договору іпотеки, за взаємною згодою сторони вирішили розірвати іпотечний договір, укладений між ПАТ "Марфін Банк" та ТОВ "Наталка-Трейд". Пунктом 2 вказаного договору встановлено, що цей договір є підставою для зняття заборони відчуження вказаних в Іпотечному договорі нежитлових приміщень магазину, загальною площею 5186,6 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, будинок 12-А, а також внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав, щодо припинення державної реєстрації обтяжень прав на вищевказане нерухоме майно та щодо припинення державної реєстрації обтяжень іншого речового права.

Однак, як відзначає заявник, під час проведення процедури розпорядження майном та ліквідаційної процедури, арбітражним керуючим ОСОБА_6 були здійснені заходи щодо пошуку та виявлення майна банкрута, за результатами яких було виявлено, що нежитлові приміщення магазину, які в цілому складаються з приміщень літ. "А", загальною площею 5186,6кв.м, які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, будинок 12-А були відчужені ТОВ "Наталка-Торгцентр" за договором купівлі-продажу.

Крім того, як зазначає заявник, вказані нежитлові приміщення магазину, були передані ТОВ "Наталка-Торгцентр" в іпотеку ПАТ "Марфін Банк" на підставі кредитного договору.

З врахуванням наведеного, та посилаючись на приписи статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" заявник вважає, що вказаний правочин (продаж нерухомого майна ТОВ "Наталка-Торгцентр") має бути визнаний судом недійсним, з огляду на наступне.

Так, за твердженням заявника розірваним договором іпотеки було зазначено, що сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 52 163 649,56 грн., що в еквіваленті, за домовленістю сторін, складає 10748 300 доларів США 00 центів. Отже, станом на 2008 рік загальна вартість вказаного об'єкту нерухомості складала 52 163 649, 56 грн., що становить майже половину всіх заявлених до боржника вимог кредиторів. Однак, за твердженням заявника, боржником не було надано доказів ані отримання грошових коштів в результаті відчуження вказаного об'єкту нерухомості, ані доказів перенаправлення цих грошових коштів іншим кредиторам, у разі їх отримання.

Таким чином, заявник вважає, що є підстави вважити щодо фіктивності вказаного правочину та фіктивного банкрутства підприємства.

На підставі викладеного, заявник вважає, що договір купівлі-продажу нежитлових приміщень магазину, які в цілому складаються з приміщень літ. "А", загальною площею 5186,6 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, будинок 12-А, укладений між банкрутом та ТОВ "Наталка-Торгцентр", має бути визнаний недійсним, а ТОВ "Наталка-Торгцентр" зобов'язано повернути вказане майно у ліквідаційну масу банкрута.

18.08.2015 р. ОСОБА_7 Ентерпрайзес Лімітед надало до суду першої інстанції додаткові пояснення до заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 16.08.2013 р., в яких наполягає на тому, що укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна носить фіктивний характер, оскільки вбачається виведення майна банкрута з його власності та фіктивне банкрутство боржника, оскільки за наслідками укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна були погашені вимоги лише одного кредитора (вимоги ПАТ "Марфін Банк", у той час як з моменту укладання кредитного договору та до моменту порушення провадження у справі про банкрутство банкрутом жодного разу не було здійснено погашення заборгованості за тілом кредиту, відсотками за його користування та ін.) у той час як були відкриті виконавчі провадження щодо стягнення боргу також на користь інших кредиторів, які визнані господарським судом конкурсними та затвердженні ухвалою господарського суду Одеської області від 26.11.2013 р. Отже укладення оспорюваного договору, за переконанням заявника, призвело до неможливості боржника виконати будь-які задоволення вимог інших кредиторів, у звязку з чим заявлені вимоги кредиторів ані в повному обсязі, ані частково не погашені, а повернення майна банкруту надасть можливість в пропорційному відношенні задовольнити частково вимоги усіх кредиторів. З цих підстав договір купівлі-продажу нежитлових приміщень магазину, укладений між банкрутом та ТОВ "Наталка-Торгцентр", має бути визнаний недійсним, а ТОВ "Наталка-Торгцентр" зобовязано повернути вказане майно у ліквідаційну масу банкрута, та визнання за ТОВ "Наталка-Трейд" права власності на це майно.

ПАТ „Марфін Банк надало відзив на заяву в якій просить суд відмовити в задоволені заяви ОСОБА_7 Ентерпрайзес Лімітед про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень магазину від 16.08.2013 р. укладеного між ТОВ "Наталка-Трейд" та ТОВ „Наталка-Торгсервіс посилаючись на те, що обставини викладені в заяві ОСОБА_7 Ентерпрайзес Лімітед не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

Ліквідатором ТОВ "Наталка-Трейд" надано відзив на заяву, згідно якого також просить суд відмовити в задоволені заяви ОСОБА_7 Ентерпрайзес Лімітед про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень магазину від 16.08.2013 р. укладеного між ТОВ "Наталка-Трейд" та ТОВ „Наталка-Торгцентр в звязку з відсутністю доказів викладених обставин.

12.08.2015 р. ПАТ „УкрСиббанк надало до суду відзив на заяву ОСОБА_7 Ентерпрайзес Лімітед, в якому просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень магазину від 16.08.2013 р. укладеного між ТОВ "Наталка-Трейд" та ТОВ „Наталка-Торгцентр. В зазначеному відзиві ПАТ „УкрСиббанк посилається на те, що ТОВ "Наталка-Трейд" не отримала грошових коштів за продаж нежитлових приміщень магазину по договору від 16.08.2013 р. укладеного між ТОВ "Наталка-Трейд" та ТОВ „Наталка-Торгцентр.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.08.2015 року (суддя Бахарєв Б.О.) відмовлено в задоволені заяви "ОСОБА_7 Ентерпрайзез Лімітед" про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень магазину що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, будинок 12А від 16.08.2013 р., укладеного між ТОВ "Наталка-Трейд" та ТОВ "Наталка-Торгцентр", з підстав того, що заявником не надано доказів, які б свідчили, що ТОВ "Наталка-Трейд" при виконанні оспорюваного договору було безоплатно відчужено належне йому майно або вартість майна була занижена та взято на себе зобов'язання без необхідних дій майнового характеру іншої сторони, а також не доведено, що в результаті виконання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, будинок 12А. ТОВ "Наталка-Трейд" стало неплатоспроможним. При цьому, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції послався на приписи ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статей 202, 215, 216, 655, 657, 659, 636 Цивільного Кодексу України та 207, 208 ГК України.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.02.2016р. ухвалу господарського суду Одеської області від 27.08.2015 року у справі №916/2242/13 залишено без змін. При цьому, апеляційним судом встановлено, що посилання заявника на ту обставину, що боржник укладаючи спірну угоду, взяв на себе зобовязання з передачі спірного майна у власність, не є обставиною з якою законодавець повязує недійсність правочинів укладених боржником, оскільки, виходячи зі змісту спірної угоди, наявності кредитних зобовязань боржника перед ПАТ "Марфін Банк" мало місце не виникнення нових або додаткових зобовязань боржника, а навпаки, їх зменшення. Водночас зазначено, що судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального права, а саме здійснено посилання на приписи Цивільного кодексу України щодо договору купівлі-продажу та недійсності правочину, у той час як в процедурі банкрутства, в частині визнання правочинів вчинених боржником недійсними, застосовуються приписи ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Проте, такі порушення суду першої інстанції не призвели до прийняття невірного рішення.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.06.2016р. касаційну скаргу Компанії "ОСОБА_7 Ентерпрайзес Лімітед" (Velgevos Enterprises Limited) задоволено частково, ухвалу господарського суду Одеської області від 27.08.2015 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 року у справі № 916/2242/13 скасовано, справу № 916/2242/13 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень магазину, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, будинок 12-А від 16.08.2013 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Наталка-Трейд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Наталка-Торгцентр" передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області в іншому складі суду. Так, касаційною інстанцією зазначено, що судами попередніх інстанцій не враховано, що виходячи з аналізу ст. 20 Закону про банкрутство, норма вказаної статті регулює відносини, що виникли між боржником, кредитором та іншими особами з приводу дій боржника щодо розпорядження своїм майном, вчинені в період до порушення справи про банкрутство або після порушення справи про банкрутство. Вказана стаття визначає підстави оспорювання майнових дій боржника з метою забезпечення зберігання майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття, до ліквідаційної маси. При цьому, при новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно взяти до уваги позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 13.04.2016 року у справі № 908/4804/14, оскільки, відповідно до ст. 11128 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої ст. 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.08.2016р. залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю „Наталка-Торгцентр, зобовязано ТОВ „Наталка-Торгцентр зявитись у судове засідання, призначене до розгляду на "08" вересня 2016 р. о 15:00 год. та надати відзив на заяву, однак останній не скористався своїм правом забезпечити участь представника в засіданні суду та надати відповідний відзив.

08.09.2016р. ОСОБА_7 Ентерпрайзес Лімітед надало до суду уточнення до заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до яких, крім раніше викладених обставин, посилається на те, що з метою отримання заборгованості, ПАТ „Марфін Банк належало звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.ст. 33, 36 Закону України „Про іпотеку і після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобовязання є недійсними (згідно ч. 4 ст. 36 Закону України „Про іпотеку), тобто в даному випадку ПАТ „Марфінбанк втратило би право вимагати сплати будь-яких додаткових коштів від ТОВ „Наталка Трейд, якщо їх сума не покрилась би вартістю предмета іпотеки. В альтернативному випадку, ПАТ „Марфін Банк належало до відчуження боржником майна заявити свої вимоги в справі про банкрутство ТОВ „Наталка-Трейд, отримавши статус забезпеченого кредитора, у звязку з чим також мав би право на задоволення всіх своїх вимог тільки в частині вартості майна, яке було передано в іпотеку. А в даному випадку в результаті вчинення оскаржуваного правочину та розірвання договору іпотеки від 12.06.2008 р. в межах своєї господарської діяльності боржник взяв на себе зобовязання, в результаті чого він став неплатоспроможним, оскільки продаж майна надав змогу ПАТ „Марфін Банк, в порушення інтересів кредиторів, заявити в процедурі банкрутства ТОВ „Наталка-Трейд додаткові вимоги до боржника за тим самим кредитним договором від 30.05.2008 р. в розмірі 38,5 млн. грн.., які не були покриті вартістю предмета іпотеки, що за переконанням заявника є підставою визнання його недійсним згідно положень ст. 20 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом. Крім того, заявник наголошує, що за місяць до укладання договору купівлі-продажу директором банкрута був ОСОБА_10, який одночасно був та є єдиним засновником ТОВ "Наталка-Торгцентр", та, який, в свою чергу, підписував договір купівлі-продажу нерухомого майна з боку ТОВ "Наталка-Торгцентр".

На підставі викладеного, заявник просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 16.08.2013 р., укладений між ТОВ "Наталка-Трейд" та ТОВ "Наталка-Торгцентр", зазначивши, що це рішення (ухвала) суду є підставою для скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення магазину, що знаходяться за адресою м. Одеса, вул. Середньофонтанська, будинок 12-А, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Наталка-Торгцентр»; зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Наталка-Торгцентр» повернути нежитлові приміщення магазину, які в цілому складаються з приміщень літ. "А" загальною площею 5186,6 кв.м., які знаходяться за адресою м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 12-А в ліквідаційну масу ТОВ "Наталка- Трейд".

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали заяви, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив

Як встановлено матеріалами справи, 30 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством Морський транспортний банк, правонаступником по всіх правах та зобовязаннях якого виступає публічне акціонерне товариство "Марфін Банк" та ТОВ "Наталка-Трейд" був укладений кредитний договір №2741/OF (т.8, а.с.76-80) з додатковими угодами №1 від 06 червня 2008 р. (т.8, а.с. 81), №2 від 25 травня 2009 р. (т.8, а.с. 82-85), №3 від 27 серпня 2009 р. (т.8, а.с.86) , №4 від 28 серпня 2009 р. (т.8, а.с.87), №5 від 28 грудня 2009 р. (т.8, а.с.88-90), №6 від 28 жовтня 2010 р. (т.8, а.с.91-93), №7 від 24 грудня 2010 р. (т.8, а.с.94), №8 від 23 травня 2011 р. (т.8, а.с.95-96), №9 від 23 квітня 2012 р. (т.8, а.с.97-99) та №10 від 26 жовтня 2012 р. (т.8, а.с.100), про надання позичальнику на поповнення обігових коштів, придбання нерухомості, на купівлю іноземної валюти (а також витрати, пов'язані з купівлею валюти) з подальшим погашенням заборгованості позичальника за кредитним договором у іноземній валюті, кредиту у вигляді поновлюваної мультивалютної кредитної лінії з лімітом заборгованості 11 300 000,00 доларів США з 30 травня 2008 року і терміном погашення по 29 травня 2018 року включно. Позичальник зобовязався на умовах, в розмірі та в строки, встановлені в кредитному договорі, повернути банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, а також сплатити комісії, пені та штрафи та інші платежі, які передбачені кредитним договором. Кредит видавався з можливістю подальшої повної або часткової зміни валюти виконання зобовязання у національну валюту України, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов кредитного договору.

Відповідно до п. 1.3. кредитного договору №2741/OF видача коштів за кредитом відбувається траншами (частинами) на підставі письмових повідомлень (заявок), отриманих від позичальника, що є невідємними частинами цього договору.

Як вбачається із наявних у матеріалах справи письмових повідомлень (заявок) позичальника на отримання траншів за вих.№1/К від 04.06.2008 р. на суму 400 000 доларів США; №2/К від 09.06.2008 р. на суму 305 000,00 доларів США; №3/К від 09.06.2008 р. на суму 4 000 000,00 доларів США; №4/К від 11.06.2008 р. на суму 4 900 000,00 доларів США; №5/К від 23.06.2008 р. на суму 250 000,00 доларів США; №6/К від 25.06.2008 р. на суму 155 000,00 доларів США; №7/К від 04.07.2008 р. на суму 220 000,00 доларів США; №8/К від 29.07.2008 р. на суму 171 000,00 доларів США; №9/К від 18.08.2008 р. на суму 335 000,00 доларів США; №10/К від 18.08.2008 р. на суму 64 000,00 доларів США; №1/06 від 01.06.2009 р. на суму 1 469 873,37 гривень; №2/06 від 26.06.2009 р. на суму 633 675,01 гривень; №3/07 від 30.07.2009 р. на суму 803 654,26 гривень; №4/09 від 02.09.2009 р. на суму 815 345,28 гривень (т.8, а.с. 101-114), на виконання умов кредитного договору на підставі письмових повідомлень (заявок) (відповідно до пункту 1.3. кредитного договору) позичальнику було надано 10 800 000,00 доларів США за валютними траншами та 3 722 547,92 гривень за траншами в національній валюті, що підтверджується виписками за особовими рахунками, що знаходяться у матеріалах справи (т.8, а.с. 115-116).

Відповідно до п.3.2.2 кредитного договору №2741/OF позичальник зобовязується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.5.5 цього договору. Згідно з підпунктом а) пункту 3.3.2 кредитного договору №2741/OF банк, за своїм розсудом, має право змінити умови даного договору вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за даним договором у повному обсязі шляхом направлення повідомлення. Пунктом 6.1 кредитного договору №2741/OF передбачено, що при порушенні позичальником термінів та строків повернення кредиту, несвоєчасної сплати відсотків та комісій за користування кредитом, позичальник сплачує банку пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу. Керуючись пунктом 3.3.2. кредитного договору, ПАТ "Марфін Банк" вимагало дострокового повернення банку суми кредиту у повному обсязі, сплати відсотків за фактичний термін його користування, що підтверджується копією вимоги банку за вих. №2505/01 від 12.06.2013 р. на якій міститься відмітка про вручення ТОВ "Наталка-Трейд" (т.8, а.с.140-141), з якої вбачається, що станом на 11.06.2013 р. заборгованість позичальника за кредитним договором склала 13 747 860,04 доларів США та 3 748 392,98 гривень.

12 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Морський транспортний банк", правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях якого виступає ПАТ "Марфін Банк" та ТОВ "Наталка-Трейд" укладений договір іпотеки, з подальшими договорами про зміни №1 від 26.05.2009 р. (т.8, а.с.123-126), №2 від 29.12.2009 р. (т.8, а.с.127-129), №3 від 28.10.2010 р. (т.8, а.с.130-132), №4 від 23.05.2011 р. (т.8, а.с.133-135), №5 від 23.04.2012 р. (т.8, а.с.136-138), відповідно до умов якого ТОВ "Наталка-Трейд" в забезпечення умов кредитного договору №2741/OF, зі всіма додатковими угодами, надає в іпотеку ВАТ "Морський транспортний банк" нерухоме майно, нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою м. Одеса, вул. Середньофонтанська, будинок 12-А (т.8, а.с. 117-122). Відповідно до договору про зміни №5 від 23 квітня 2012 року до вказаного іпотечного договору, крім іншого, встановлено, що за взаємною згодою сторін були внесені зміни у п.1.6. договору іпотеки та викладено його в наступній редакції "1.6. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, Іпотекодавець надав Іпотекодержателю в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення магазину які в цілому складається з приміщень літ. "А", загальною площею 5186,6 кв.м. які знаходяться за адресою м. Одеса, вул. Середньофонтанська, будинок 12-А.

16 серпня 2013 року між ТОВ "Наталка-Трейд" та ТОВ "Наталка-Торгцентр" було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого продавець передає у власність, а покупець приймає у власність нежитлові приміщення магазину, що знаходяться за адресою м. Одеса, вул. Середньофонтанська, будинок 12-А, та сплачує за них ціну, визначену договором (т.21, а.с. 47-52).

16.08.2013 договір іпотеки за взаємною згодою сторін було розірвано (т.8, а.с. 139).

Відповідно до п. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Статтею 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Таким чином, законодавцем встановлено вичерпний перелік підстав для визнання правочинів здійснених боржником недійсними або спростованими у процедурі банкрутства.

Господарський суд вважає, що підстави визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.08.2013 року, а саме те, що боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим є необґрунтованими та такими, що не доводяться матеріалами справи, з наступних обставин.

Так, відповідно до умов спірного договору ТОВ "Наталка-Трейд" передає у власність, а ТОВ "Наталка-Торгцентр" приймає у власність нежитлові приміщення магазину, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, будинок 12-А, що належать ТОВ "Наталка-Трейд" на праві власності, і сплачує за них ціну, визначену договором.

Відповідно до п. 1.2. договору купівлі-продажу нерухомого майна, нерухоме майно належить продавцю на підставі свідоцтва на право власності на нежитлові приміщення магазину (серія САЕ №572802),виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 01 березня 2012 року. Право власності продавця на нерухоме майно зареєстроване КП Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 12 березня 2012 року, реєстраційний номер 23525463, номер запису:692 в книзі: 110неж-72. Згідно з п.1.3. на момент укладення цього договору нерухоме майно обтяжене забороною відчуження та іпотекою, відповідно до Договору іпотеки, укладеного продавцем з ПАТ "Марфін Банк" 12 червня 2008 року. Згода ПАТ „Марфін Банк на відчуження нерухомого майна надана згідно листа за вх. № 3499/01 від 15.08.2013 р. Пунктами п.п. 2.1 та 2.2. договору купівлі-продажу нерухомого майна визначено, що згідно балансової довідки за вих. №166 від 15.08.2013 р. балансова вартість нерухомого майна становить 38 118 472, 61 гривень, а сторони домовились, що ціна відчужуваного нерухомого майна становить 61 827 600, 00 гривень. Ціна встановлена за згодою сторін з урахуванням звіту про оцінку майна - нежитлових приміщень магазину загальною площею 5186,6кв.м, які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, будинок 12-А, який здійснено незалежним субєктом оціночної діяльності ДП "Піккард єнд ко ЛТД" (згаданий звіт знаходиться у т.21, а.с. 53-128).

Пунктом 2.3. договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони домовились, що обов'язок щодо сплати ціни відчужуваного нерухомого майна ТОВ "Наталка-Торгцентр" (покупець) повинен виконати на користь третьої особи ПАТ "Марфін Банк" іпотекодержателя за іпотечним договором, який вказаний у п. 1.3. договору. Відповідно до п.2.4. договору купівлі-продажу нерухомого майна грошові кошти у сумі 61 827 600 грн. ТОВ "Наталка-Торгцентр" (покупець) сплачує у день укладання цього договору у безготівковому вигляді, єдиним платежем. Згідно з п. 3.1. цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та нотаріального посвідчення. У відповідності до п.4.1. право власності на нерухоме майно виникає у покупця з моменту державної реєстрації цього права у відповідності до вимог чинного законодавства України. Розділом 5 договору встановлено, що продавець зобовязаний попередити покупця про права третіх осіб на нерухоме майно та про наявність недоліків речі, що відчужується, які йому відомі, передати покупцю у власність нерухоме майно відповідно до умов цього договору. Покупець зобовязаний здійснити оплату нерухомого майна в строки та в порядку встановлені цим договором, прийняти нерухоме майно на умовах встановлених цим договором.

Матеріали справи містять докази того, що після укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень магазину, ТОВ "Наталка-Торгцентр", на підставі пункту 2.3. договору купівлі-продажу нерухомого майна, 16.08.2013 р. перерахувало на користь ПАТ "Марфін Банк" 61 827 600 грн., що підтверджується платіжним дорученням №996 від 16.08.2013 р. (т.25, а.с. 120), а також випискою по особовому рахунку ПАТ "Марфін Банк" №22 за 16.08.2013 р. (т.25, а.с. 191). Ціна нерухомого майна за договором купівлі-продажу встановлена за згодою сторін з урахуванням звіту про оцінку майна нежитлових приміщень магазину загальною площею 5186,6 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, будинок 12-А, який здійснено незалежним субєктом оціночної діяльності ДП „Піккард єнд ко ЛТД від 26.02.2013 р. та який знаходиться у матеріалах справи (т.21, а.с. 53-128).

Досліджуючи правову позицію заявника щодо заявлення додаткових грошових вимог ПАТ «Марфін Банк» до боржника в результаті укладення спірного договору купівлі-продажу, суд звертає увагу, що дійсно згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України „Про іпотеку правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до п. 2.3.6. договору іпотеки від 12.06.2008 р. іпотекодавець зобовязався серед іншого не передавати предмет іпотеки в оренду (майновий найом), у лізинг, у позичку, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати його відчуження, або інше розпорядження предметом іпотеки без попередньої письмової згоди іпотекодержателя.

Згідно ст. 36 Закону України „Про іпотеку сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Таким чином, положення спеціального законодавства про іпотеку та укладений між сторонами договір іпотеки дозволяють власнику майна відчужувати предмет іпотеки іншій особі за попередньою згодою іпотекодержателя поза межами процедури позасудового врегулювання.

Згідно ч. 4 ст. 591 Цивільного кодексу України якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно ст. 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

В данному випадку, з матеріалів справи вбачається, що боржником ТОВ „ОСОБА_9 Трейд до початку процедури позасудового врегулювання вчинено правочин щодо відчуження належного йому майна, яке є предметом іпотеки, за попередньої згоди іпотекодержателя ПАТ „Марфін Банк згідно листа за вх. № 3499/01 від 15.08.2013 р., що є їх правом і узгоджується з приписами ст. 12 Закону України „Про іпотеку, а також застереженнями п. 2.3.6. договору іпотеки від 20.06.2008 р. За таких обставин, процедура позасудового врегулювання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки не була ініційована іпотекодержателем ПАТ „Марфін Банк, у звязку з чим положення п. 4 ст. 36 Закону України „Про іпотеку щодо недійсності будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання після завершення позасудового врегулювання не застосовуються, що дає підстави вважати обґрунтованим предявлення ПАТ „Марфін Банк грошових вимог до боржника ТОВ „ОСОБА_9 - Трейд, яке в свою чергу не являється наслідком відчуження ним майна за договором купівлі-продажу.

При цьому, слід звернути увагу, що згідно реєстру вимог кредиторів ТОВ „Наталка-Трейд, який затверджений ухвалою суду від 26.11.2013 р., крім кредитора ПАТ „Марфін Банк з грошовими вимогами до боржника на суму 39 773 987,11 грн. судом визнані ще 33 кредитора з грошовими вимогами до боржника на суму 85 180 674,17 грн., постановою суду від 11.03.2014 р. про визнання боржника банкрутом встановлено неспроможність боржника відновити свою платоспроможність і погасити вимоги кредиторів, і з матеріалів справи вбачається відсутність будь-яких активів для погашення кредиторської заборгованості, тому доводи заявника ОСОБА_7 Ентерпрайзес Лімітед про те, що зобовязання перед ПАТ „Марфін Банк на суму 39 773 987,11 грн. стали результатом неплатоспроможності боржника є необґрунтованими і не відповідають обставинам справи, оскільки наявніть зобовязань перед рештою кредиторів є достатньою підставою неплатоспроможності боржника. Що ж до неможливості виконання зобовязань перед іншими кредиторами повністю або частково, суд зазначає, що протягом ліквідаційної процедури вимоги інших кредиторів взагалі не погашались з причин відсутності активів у банкрута, що не повязано з предявленням грошових вимог з боку ПАТ „Марфін Банк.

Також не приймаються до уваги доводи заявника про те, що боржник укладаючи спірний договір купівлі-продажу взяв на себе додаткові зобовязання, оскільки з вказаного правочину вбачаються тільки зобовязання боржника з передачі у власність майна іншій особі, що не є обставиною, з якою законодавство про банкрутство повязує недійсність правочину, укладеного боржником. Таким чином, зобовязання боржника перед ПАТ „Марфін Банк виникли не в результаті укладення договору купівлі-продажу від 16.08.2013р., а безпосередньо в результаті укладення кредитного договору від 30.05.2008 р., у звязку з чим підстави визнання недійсним договору купівлі-продажу з вказаних обставин відсутні.

Інші підстави визнання недійсним правочину відносно відчуження майна, передбачені ст. 20 Закону, зокрема щодо безоплатного відчуження, або відчуження за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, не підтверджуються матеріалами справи і не зазначаються сторонами, з урахуванням здійснення у повному обсязі оплати за придбане майно з боку покупця в сумі 61 827 600 грн., згідно платіжного доручення №996 від 16.08.2013 р. з урахуванням звіту про оцінку майна незалежного субєкту оціночної діяльності ДП „Піккард єнд ко ЛТД від 26.02.2013 р., а також з урахуванням здійснення оплати за згодою сторін на користь третьої особи, що передбачено положеннями ст. 636 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, господарським судом не встановлено передбачених законодавством про банкрутство обставин визнання недійсним договору купівлі продажу, укладеного боржником до порушення справи про банкрутство.

Разом з цим, враховуючи позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 13.04.2016 року у справі № 908/4804/14 слід зазначити наступне.

З огляду на сферу регулювання Закону № 2343-XII загалом і за змістом зазначеної норми статті 20, вона є спеціальною по відношенню до загальних, установлених ЦК підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом. Згідно з частиною другою статті 4 ЦК основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Відповідно до положень частини третьої статті 104 ЦК порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом. Таким чином і з огляду на положення статей 4, 104, 110-112 ЦК, Закон № 2343-XII є частиною цивільного законодавства, що не виключає можливості застосування до правовідносин, які регулює цей спеціальний Закон, також норм ЦК, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК. Отже, ЦК імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку, при цьому, визнання такого правочину недійсним відбувається судом, по-перше, за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, а по-друге, якщо в результаті судового розгляду такого звернення буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину.

Оскільки заява ОСОБА_7 Ентерпрайзез Лімітед з урахуванням наступних уточнень містить ознаки оспорюваності правочину за правилами цивільного законодавства, що допускається в межах справи про банкрутство згідно постанови Верховного Суду України від 13.04.2016 року у справі № 908/4804/14, господарський суд вважає за необхідне надати оцінку договору купівлі-продажу від 16.08.2013 р. на предмет дотримання положень Цивільного кодексу України.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів.

Статтею 202 Цивільного Кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до вимог ст. 655 Цивільного Кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 657 Цивільного Кодексу України передбачає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ст. 659 Цивільного Кодексу України продавець зобов'язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо).

Вимоги ст. 636 Цивільного Кодексу України передбачають, що договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Згідно п. 3.11. Постанови фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення. Зазначена правова позиція підтримана також Верховним Судом України згідно Постанови від 13.01.2016 р. по справі № 3-1157гс15.

Враховуючи, що заявником не доведено обставин відсутності правових наслідків укладення договору купівлі-продажу від 16.08.2013 р. щодо фактичної передачі нерухомого майна, і сторони правочину намагались досягти правового результату, що підтверджується здійсненням оплати за придбане майно, підстави визнання цього договору фіктивним відсутні.

Доводи заявника, що за місяць до укладення договору купівлі-продажу директором ТОВ «Наталка-Трейд» був ОСОБА_10, який 16.08.2013 р. вже підписував договір купівлі-продажу спірного майна з боку директора ТОВ «ОСОБА_9 Торгцентр», що за переконанням заявника свідчить про недійсність договору, до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобовязана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

На органи юридичної особи поширюються положення щодо представництва, зокрема норми ч. 3 ст. 238 ЦК України.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України згідно постанови від 26.05.2009 р. по справі № 5020-3/328.

Відповідно ст. 237 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з ч. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_10 на момент укладення договору є директором покупця ТОВ «Наталка-Торгцентр» і не являвся одночасно представником продавця ТОВ «Наталка-Трейд», господарський суд дійшов висновку, що договір підписаний представниками в межах повноважень, у звязку з чим підстави визнання його недійсним з цього приводу не вбачаються.

За таких обставин, враховуючи, відсутність фактичних обставин, з якими цивільне законодавство та законодавство про банкрутство пов'язує визнання правочину недійсним, заява ОСОБА_7 Ентерпрайзес Лімітед про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень магазину що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, будинок 12А від 16.08.2013 р., укладеного між ТОВ "Наталка-Трейд" та ТОВ „Наталка-Торгцентр задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 20 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, ст.ст. 32, 33, 86, ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволені заяви ОСОБА_7 Ентерпрайзес Лімітед з урахуванням уточнень від 18.08.2015 р. та від 08.09.2016 р. про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень магазину, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, будинок 12А від 16.08.2013 р., укладеного між ТОВ "Наталка-Трейд" та ТОВ „Наталка-Торгцентр.

Копію ухвали надіслати сторонам.

Рішення підписано 12.09.2016 р. згідно ст. 85 ГПК України.

Суддя В.Д. Найфлейш