ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2016р. Справа№ 914/1853/16

За позовом: Керівника Львівської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м.Львів

до відповідача: Приватного підприємства «Софіт», м. Львів

про стягнення заборгованості в розмірі 897763, 55 грн.

Суддя Н. Мороз

При секретарі М. Потикевич

Представники:

Від прокуратури: ОСОБА_1

Від позивача: ОСОБА_2

Від відповідача: н/з

Суть спору:

Позовну заяву подано Керівником Львівської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів до Приватного підприємства «Софіт», м. Львів про стягнення заборгованості в розмірі 897763, 55 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 14.07.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 26.07.2016р.

Для обєктивного та всестороннього вирішення спору, 26.07.2016р. та 09.08.2016р. розгляд справи відкладався з підстав, наведених у відповідних ухвалах суду.

В судове засідання 06.09.2016р. представник прокуратури зявився, позовні вимоги підтримав, позов просить задоволити.

Представник позивача в судове засідання зявився, 06.09.2016р. на виконання вимог ухвали суду, подав заяву з долученими документами, а саме, довідкою про стан заборгованості відповідача, доказами надсилання претензії на адресу відповідача, ухвалою Львівської міської ради №1697 від 03.04.2008р. зі змінами і доповненнями та декларацією про готовність обєкта до експлуатації. Позовні вимоги підтримав, позов просить задоволити. Вимоги ухвали суду від 09.08.2016р. виконав.

Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, однак, 06.09.2016р. через службу діловодства господарського суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника в судове засідання. Крім того, 06.09.2016р. через службу діловодства суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву з долученими документами, згідно якого повідомив, що ухвалою сесії Львівської міської ради від 14.07.2016р. №797, від ПП «Софіт» прийнято безоплатно у власність територіальної громади міста Львова зовнішні мережі водопостачання та водовідведення, які знаходяться поза межами земельної ділянки, відведеної для будівництва житлового будинку на вул. Стрийській - вул.Трускавецькій. Відповідач посилається на ч.5 ст. 30 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та стверджує, що 22.08.2016р. відповідачем скеровано лист №12 на адресу міського голови м. Львова, з проханням зарахувати збудовані інженерні мережі згідно технічних умов поза межами земельної ділянки будівництва багатоквартирного житлового будинку на вул. Стрийська вул. Трускавецька у м. Львові, силами та коштами інвестора-генпідрядника Корпорації БП «Карпатбуд», в якості сплати пайового внеску в розмірі 897763,55 грн. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Вимоги ухвал суду від 14.07.2016р., 26.07.2016р. та 09.08.2016р. виконав частково.

Прокурор та представник позивача надали усні пояснення на відзив відповідача та повідомили, що зарахування збудованих інженерних мереж поза межами земельної ділянки будівництва, в якості сплати пайового внеску Львівською міською радою, станом на день розгляду справи не проводилось, тому зобовязання відповідача по сплаті пайового внеску не можна вважати виконаним. Крім того, прокурор та представник позивача заперечили проти задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Щодо поданого клопотання про відкладення розгляду справи, суд зазначає.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Згідно приписів п.3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р., у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК).

Суд звертає увагу на те, що представник відповідача повторно звернувся з заявою про відкладення розгляду даної справи, однак, документально не підтвердив обставин, які унеможливлюють забезпечення явки повноважного представника відповідача. Крім того, відповідач не позбавлений права та можливості забезпечити явку іншого представника в дане судове засідання чи подати всі необхідні документи.

Відтак, враховуючи обмеження процесуальних строків розгляду справи, встановлених нормами ст.69 ГПК України, відсутність клопотання про продовження строку розгляду справи, заперечення прокурора та представника позивача щодо відкладення розгляду справи, наявність в матеріалах справи достатньо доказів для зясування спору по суті та наявність відзиву на позовну заяву, заявлене представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи судом до уваги не приймається.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, суд встановив:

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Однією з підстав виникнення зобовязань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

06.02.2013р. між Департаментом економічної політики Львівської міської ради (позивач) та Приватним підприємством «Софіт» (відповідач, за договором - замовник) укладено договір про пайову участь №37.

Згідно п.1.1. договору, замовник зобовязується здійснити відрахування у створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста шляхом сплати пайового внеску на умовах і у порядку, передбаченому цим договором.

Додатковою угодою №101 від 31.03.2014р. про внесення змін до договору про пайову участь від 06.02.2013р. №37, сторонами внесено зміни до п. 2.2 договору. Згідно нової редакції п.22. договору, замовник зобовязаний сплатити пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова в сумі вісімсот девяносто сім тисяч сімсот шістдесят три гривні 55 коп. (897 763,55 грн.) по 30 грудня 2015р. (але не пізніше дати прийняття обєкта будівництва в експлуатацію), на розрахунковий рахунок №0002, код платежу 24170000 в ГУДКСУ у Львівській області, МФО 825014, , отримувач: міський бюджет м. Львова.

В порушення умов договору, а саме п.п. 1.1., 2.2. договору, відповідач не виконав своїх зобовязань та не сплатив до 30.12.2015р. пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова в розмірі 897763,55 грн.

З метою досудового врегулювання спору, 03.06.2016р. позивач направив відповідачу лист №23-вих-77, згідно якого повідомив що у ПП «Софіт» наявна заборгованість перед позивачем на суму 897763,55 грн. (докази надсилання в матеріалах справи). Однак на лист відповідач не відповів та заборгованість не оплатив.

Внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань щодо оплати пайового внеску в порушення умов договору, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості на суму 897763,55 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 3 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

У відповідності до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Згідно ч. 9 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Щодо посилання відповідача у своєму відзиві на ухвалу Львівської міської ради №797 від 14.07.2016 «Про прийняття у власність територіальної громади м. Львова зовнішніх мереж водопостачання та водовідведення» та на звернення відповідача до міського голови м. Львова, з листом про зарахування збудованих інженерних мереж згідно технічних умов поза межами земельної ділянки будівництва в якості сплати пайового внеску в розмірі 897763,55 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ч. 5 ст. 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або обєктів інженерної інфраструктури (крім мереж, призначених для передачі та розподілу електричної енергії, трубопроводів, призначених для розподілу природного газу, транспортування нафти та природного газу) поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або обєкти передаються у комунальну власність.

Відповідно до п. 3.3 ухвали Львівської міської ради №2779 від 09.07.2009р., якою затверджено положення «Про пайову участь (внесок) замовників у створення та розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Львова» передбачено, що міська рада окремою ухвалою, враховуючи внесок юридичної та/або фізичної особи у соціально-економічний розвиток м. Львова, за поданням та обґрунтуванням департаменту економічної політики і за погодженням з постійною комісією фінансів та планування бюджету, постійною комісією архітектури, містобудування та охороні історичного середовища і постійною комісією економічної політики повністю або частково може звільняти замовника від сплати пайового внеску.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Львівської міської ради №797 від 14.07.2016 «Про прийняття у власність територіальної громади м. Львова зовнішніх мереж водопостачання та водовідведення», з метою забезпечення належної експлуатації зовнішніх інженерних мереж, було прийнято безоплатно у власність територіальної громади м. Львова від ПП «Софіт» зовнішні мережі водопостачання на вул. Трускавецькій (від водогону на вул. Стрийській, 59-61 до водогону на вул. Сокільницькій) балансовою вартістю 494300,40 грн., які знаходяться поза межами земельної ділянки, відведеної для будівництва житлового будинку на вул. Стрийській вул. Трускавецькій та зовнішні мережі водовідведення на вул. Стрийській, 202 вул. ОСОБА_3 Підстригача балансовою вартістю 644301,60 грн., які знаходяться поза межами земельної ділянки, відведеної для будівництва житлового будинку на вул. Стрийській вул. Трускавецькій.

Однак, ухвалою Львівської міської ради №797 від 14.07.2016 «Про прийняття у власність територіальної громади м. Львова зовнішніх мереж водопостачання та водовідведення» ПП «Софіт» не звільнено від сплати пайового внеску, який останній зобов'язаний був сплатити згідно договору про пайову участь №37 від 06.02.2013р. Також, в матеріалах справи відсутня окрема ухвала Львівської міської ради про звільнення відповідача від сплати пайового внеску. Крім того, станом на день розгляду справи, відповідачем не надано суду доказів розгляду міським головою м. Львова листа №12 від 22.08.2016р. щодо звернення відповідача з проханням про зарахування збудованих інженерних мереж згідно технічних умов поза межами земельної ділянки будівництва в якості сплати відповідачем пайового внеску в розмірі 897763, 55 грн. Відтак, факт припинення грошового зобовязання відповідача відсутній.

Водночас, суд звертає увагу відповідача на те, що договором про пайову участь №37 від 06.02.2013р., укладеним між позивачем та відповідачем, не передбачено можливості повного чи часткового звільнення відповідача від сплати пайового внеску, та сторонами не надано жодних підтверджень того, що до даного договору вносились зміни щодо зарахування суми пайового внеску. Враховуючи наведене, викладені у відзиві доводи відповідача судом до уваги не приймаються.

Згідно ч. 1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України визначає, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до приписів ст.599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Таким чином, внаслідок порушення відповідачем зобов'язань покладених на нього згідно договору, щодо сплатити пайового внеску на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова до 30.12.2015р., у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 897763,55 грн., яка підтверджується довідкою департаменту економічної політики ЛМР (в матеріалах справи) та підлягає стягненню. Доказів зворотнього суду не надано.

Згідно ст. 121 Конституції України на органи прокуратури покладено представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно ч.3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Львівською місцевою прокуратурою №2 було виявлено факт неналежного здійснення захисту інтересів держави Департаментом економічної політики Львівської міської ради, щодо стягнення заборгованості зі сплати пайових внесків, що стало причиною звернення прокуратури з позовом до господарського суду.

За даних обставин, необхідність захисту інтересів держави прокуратурою полягає в тому, що невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором завдає істотної шкоди інтересам держави, а саме, порушує право позивача на своєчасне отримання коштів, які зараховуються до державного бюджету, що в свою чергу становить загрозу порушення інтересів держави щодо своєчасності та повноти перерахунку реверсних дотацій з місцевого бюджету до державного бюджету України.

Згідно з ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин, розглянувши матеріали справи та здійснивши оцінку наданих доказів, суд дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань, а відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань, а відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

З огляду на те, що спір виник з вини відповідача, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на останнього.

Керуючись ст. ст. 509, 526, 599, 612, 625, 629 ЦК України, ст. ст.173, 193 ГК України, ст. ст. 32, 33, 38, 49, 82, 84, 116, 117 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Софіт», м. Львів, вул. Тролейбусна, б. 8, кв. 39 () на користь Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів, пл. Ринок, 1 () 897763,55 грн. заборгованості.

3. Стягнути з Приватного підприємства «Софіт», м. Львів, вул. Тролейбусна, б. 8, кв. 39 () на користь Прокуратури Львівської області, м. Львів, просп. Шевченка, 17/19 (, р/р 0774, Управління державної казначейської служби України у м.Києві, МФО 820172) витрати по сплаті судового збору в сумі 13466,46 грн.

4. Накази видати згідно ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 09.09.2016р.

Суддя Мороз Н.В.