ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.09.16 Справа № 904/5835/16

За позовом Виконавчого комітету Павлоградської міської Ради Дніпропетровської області, м. Павлоград, Дніпропетровська область

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Снєгирьова С.О.- представник за дов. б/н. від 04.01.2016

від відповідача: ОСОБА_3 - представник за дов. № 973 від 05.08.2016

СУТЬ СПОРУ:

Виконавчий комітет Павлоградської міської Ради Дніпропетровської області звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 13659, 67 грн.

Позовні вимоги мотивовані неукладанням відповідачем договору про сплату коштів пайової участі замовника будівництва на розвиток інженерно-транспортної інфраструктури міста Павлоград, що передбачено попереднім договором від 04.04.2014 № 02/12, та несплатою коштів у розмірі 13659, 67 грн., які позивач вважає упущеною вигодою.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 09.08.2016.

04.08.2016 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти задоволення позову у повному обсязі, оскільки згідно вимог чинного законодавства, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту повинен укладатись із замовником будівництва до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію і саме договір є підставою для сплати замовником будівництва коштів пайової участі у розвитку інфраструктури на території міста Павлоград. Однак, такий договір між сторонами не укладався, а наданий позивачем до суду попередній договір від 04.04.2014 № 02/12 не містить істотних умов договору.

Ухвалою суду від 09.08.2016 розгляд справи відкладено на 23.08.2016.

У судовому засіданні 23.08.2016, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 14.09.2016.

07.09.2016 через канцелярію суду від відповідача надійшли пояснення по справі, в яких він зазначив, що ще до врегулювання на законодавчому рівні питання щодо пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населених пунктів, сплатив кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Павлоград в розмірі 44539, 20 грн., що підтверджується актом приймання-передачі від 30.10.2007.

14.09.2016 від позивача надійшли пояснення, в яких він зазначив, що сплата відповідачем за актом приймання-передачі від 30.10.2007 у розмірі 44539, 20 грн. була здійснена на засадах благодійності, яка регулюється Законом України "Про благодійну діяльність та благодійні організації" та не має жодного відношення до сплати коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста. Крім того, дані благодійні внески здійснювались відповідачем у 2007 році, на той момент законом не була передбачена пайова участь замовника будівництва у розвитку інфраструктури міста, оскільки Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" набрав чинності лише 17.02.2011.

У судовому засіданні 14.09.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Павлоградської міської ради (далі - позивач) № 294 від 10.04.2007 надано Фізичні особі-підприємцю ОСОБА_1 (далі - відповідач) земельну ділянку площею 0,0042 га на АДРЕСА_1 для проектування та будівництва магазину (додатково), в короткострокову оренду строком на 1 рік та затверджено проекти відведення (арк. с. 40).

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області 02.06.2008 видано відповідачеві дозвіл № 109 на виконання будівельних робіт з будівництва торгівельного комплексу з адміністративними приміщеннями по АДРЕСА_1 (арк. с. 44).

Відповідно до дозволу № 109 будівельні роботи проводить ТОВ «Велбудрем» (м. Дніпропетровськ); авторський нагляд здійснює ПП "Проектсервіс"(м. Павлоград); технічний нагляд здійснює ПП ОСОБА_1, трок дії дозволу до І кварталу 2009 року (арк. с. 44).

Вдруге дозвіл на виконання будівельних робіт був отриманий відповідачем 17.10.2011, що підтверджується Декларацією про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованою Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області 21.10.2011 за № ДП 6 (арк. с. 45-48).

Рішенням сесії Павоградської міської ради від 28.07.2009 № 1015-51/V затверджено "Положення про порядок залучення коштів інвесторів (засновників, забудовників) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Павлоград", яке містить механізм залучення до пайової участі, зокрема, шляхом укладання договорів про пайову участь у розвитку інфраструктури міста.

04.04.2014 між Виконавчим комітетом Павлоградської міської ради (далі - виконком) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - замовник) було підписано попередній договір № 02/12 про сплату коштів пайової участі замовника будівництва на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Павлоград (арк. с. 11).

Відповідно до п. 1 попереднього договору, сторони домовились, що предметом даного договору є обов'язок сторін у майбутньому укласти договір про сплату коштів пайової участі замовника будівництва на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Павлоград з будівництва торгівельного офісного комплексу за адресою АДРЕСА_2 (далі - основний договір).

Пунктом 2 попереднього договору встановлено, що виконком зобов'язаний підготувати проект основного договору до реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або до отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Здійснити розрахунок розміру пайової участі замовника на розвиток інженерно-транспортної та соціально інфраструктури.

Пунктом 3 попереднього договору встановлено, що замовник зобов'язаний надати виконкому проектно-кошторисну документацію для здійснення розрахунку розміру пайової участі замовника на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури та укласти основний договір.

Сторони зобов'язуються укласти основний договір до реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або до отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області 01.09.2014 за № ДП 08 зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації «Будівництво торгівельного комплексу з адміністративними приміщеннями в АДРЕСА_1. Фактична адреса: АДРЕСА_2 (арк. с. 12-15, далі - Декларація).

У Розділі 1 Декларації замовником зазначено Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_1.

У Розділі 11 Декларації зазначена дата початку будівництва: 08.11.2011, дата закінчення будівництва: 14.08.2014, строк введення об'єкта в експлуатацію: вересень 2014 року.

Загальна площа будівлі 226, 8 кв.м (Розділ 12 Декларації).

Кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією становить 23,399 тис. грн. Вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію, становить 130, 430 тис. грн. (Розділ 15 Декларації).

Відповідач у листі від 04.09.2014 (зареєстрований позивачем 08.09.2014 за вх.№368) повідомив позивача про готовність об'єкта "Торгівельний комплекс з адміністративними приміщеннями в АДРЕСА_1 до експлуатації, згідно декларації № АП08 від 01.09.2014 (арк. с. 17).

Позивач листом від 16.09.2014 вих.№ 3408/0/2-14 звернувся до відповідача з повідомленням про необхідність терміново звернутись до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відділу містобудування та архітектури для укладання договору про сплату коштів інвесторів, залучених на розвиток інженерно-транспортної інфраструктури міста Павлоград (арк. с. 16).

02.12.2015 позивач листом вих.№ 3310/0/2-15 повторно звернувся до відповідача з повідомленням про необхідність укладання договору про сплату коштів інвесторів, залучених на розвиток інженерно-транспортної інфраструктури міста Павлоград (арк. с. 18).

23.12.2015 відповідач надіслав на адресу позивача лист від 11.12.2015 вих.№111215/1, в якому повідомив, що відповідно до ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки зобов'язаний взяти участь у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної структури населеного пункту, однак спірний об'єкт будівництва вже введений в експлуатацію (арк. с. 19).

Посилаючись на те, що відповідач вимоги закону та попереднього договору щодо сплати пайової участі у розвитку інфраструктури міста Павлоград не виконав, позивач, на підставі статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», просить суд стягнути з відповідача збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 13659, 67 грн.

Дослідивши додані до матеріалів справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд не вбачає підстав для задоволення позову з нижченаведених підстав.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" та стверджує, що відповідач всупереч вимогам ст. 40 Закону не звернувся до міської ради щодо укладання договору про пайову участь.

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Згідно із ч. 5 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Відповідно до ч. 6 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати: 1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта для нежитлових будівель та споруд; 2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта для житлових будинків.

Згідно із ч.ч. 8, 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками. У разі зміни замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму коштів, сплачених попереднім замовником відповідно до укладеного ним договору про пайову участь. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

На виконання приписів ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" Павлоградською міською радою прийнято рішення № 1015-51/V від 28.07.2009, яким затверджено "Положення про порядок залучення коштів інвесторів (замовників, забудовників) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Павлоград", яким затверджено механізм залучення до пайової участі, порядок укладання договорів та розрахунок розміру величини пайової участі.

Факт прийняття об'єкта будівництва відповідача в експлуатацію підтверджується Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації від 01.09.2014.

Зазначена дата, в силу приписів пункту 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, є датою прийняття об'єкта в експлуатацію.

Звертаючись до суду з позовом Павлоградська міська рада зазначила, що неукладення ФОП ОСОБА_1 договору про пайову участь та невиконання зобов'язання, передбаченого ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», спричинило позивачу збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу) у розмірі 13659, 67 грн. неодержаної суми коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення збитків, які є видом цивільно-правової відповідальності, необхідно встановити правові підстави для стягнення з відповідача упущеної вигоди.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилається на приписи ст. 224 Господарського кодексу України, згідно якої учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно приписів ст. 226 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний відшкодувати на вимогу суб'єкту завдані збитки у добровільному порядку в повному обсязі.

Поняття збитків розкривається у Цивільному кодексі України у статті 22, згідно якої особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22). При цьому частиною 2 статті 22 ЦК України встановлено, що збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

У відповідності до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (ст. 623 Цивільного кодексу України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 Цивільного кодексу України). На відміну від зобов'язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов'язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов'язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин (позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 18.03.2015 справа № 5017/3760/2012).

Правильне розмежування підстав відповідальності необхідне ще і тому, що розмір відшкодування збитків, завданих кредиторові невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за договором, може бути обмеженим (ч. 3 ст. 22 ЦК України), а при відшкодуванні позадоговірної шкоди, остання підлягає стягненню у повному обсязі (ст.1166 ЦК України).

Зазначене розмежування підстав відповідальності необхідне також і тому, що збитки, заподіяні невиконанням договірних зобов'язань, повинен відшкодувати контрагент за договором, а позадоговірну шкоду відшкодовує особа, яка її заподіяла.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4 ст. 623 ЦК України).

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

При цьому, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Отже, стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. При цьому, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Як свідчать матеріали справи, відповідач отримав дозвіл на виконання будівельних робіт у 2008 році, тобто під час дії Закону України «Про планування і забудову територій».

Відповідно до ст. 27-1 вказаного Закону, замовник зобов'язаний взяти пайову участь (внесок) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту після прийняття об'єкта в експлуатацію.

Закон України «Про планування і забудову території» визнано таким, що втратив чинність з 12.03.2011, у зв'язку з набранням чинності 12.03.2011 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до п. 2 Перехідних положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 8 Перехідних положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що дозволи на виконання будівельних робіт, отримані до набрання чинності цим Законом, є чинними до завершення будівництва об'єкта.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 5 Цивільного кодексу України встановлена дія актів цивільного законодавства у часі. Так, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

В даному випадку, дозвіл на виконання будівельних робіт було видано раніше, ніж набрав чинності Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності", а тому, до спірних правовідносин (визначення обсягу прав та обов'язків сторін спору) слід застосовувати приписи Закону України "Про планування і забудову територій", що діяв на момент видачі дозволу № 663/з від 23.12.2008 року.

Стаття 29 Закону України "Про планування і забудову територій" (Дозвіл на виконання будівельних робіт) не містила будь-якого обов'язку замовника (ФОП ОСОБА_1.) якимсь чином письмово інформувати орган місцевого самоврядування, чи його виконавчий орган, чи іншого суб'єкта (в даному випадку виконавчий комітет Запорізької міської ради) про початок будівельних робіт.

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" імперативно визначає строк повідомлення замовником будівництва про отримання дозволу на виконання робіт 7 календарних днів з дня видачі дозволу.

Проте, Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" не встановлює обов'язку замовників будівництва, які на момент набрання ним чинності вже отримали дозволи на виконання будівельних робіт та приступили до будівництва, в будь-який спосіб повідомляти про це виконавчий комітет міської ради та/або місцеву державну адміністрацію.

Крім того, суд зазначає наступне, згідно ч. 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Таким чином, враховуючи положення чинного законодавства України, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту повинен укладатись замовником будівництва з органом місцевого самоврядування до прийняття об'єкту будівництва в експлуатацію. Договір є підставою для сплати замовником будівництва коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста Павлоград.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно із ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Згідно із ч.1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема, з договору.

Із матеріалів справи вбачається, що договір пайової участі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію сторонами не укладався, на даний час такий договір також не укладено, граничний строк на укладення такого договору сплив, отже, у встановленому законом порядку не встановлені розмір та строк сплати пайової участі.

Матеріали справи не містять доказів вжиття позивачем будь-яких заходів щодо укладення договору, як-то звернення Павлоградської міської ради до суду із позовом про спонукання ФОП ОСОБА_1 укласти відповідний договір за період часу з початку виконання будівельних робіт будівництва об'єкту по дату прийняття об'єкту в експлуатацію, відсутні також і докази звернення позивача до відповідача з будь-якими пропозиціями щодо укладання відповідного договору про пайову участь за вищезазначений період.

Таким чином, обов'язковою умовою виникнення обов'язку зі сплати коштів пайової участі є договір, а оскільки сторонами у справі договір про пайову участь не укладався, то відповідні зобов'язання у відповідача не виникли, а відтак і порушення зобов'язання не мало місця. Суд не вбачає підстав вважати відповідача таким, що порушив господарське зобов'язання у правовідносинах з позивачем.

З огляду на встановлене, суд дійшов висновку про безпідставність доводів позивача щодо спричинення йому збитків, завданих порушенням відповідачем зобов'язання, оскільки позивачем не доведено суду наявність усіх елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, договір про пайову участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту сторонами спору укладений не був і позивачем у названий період не учинялись дії по укладенню такого договору. Враховуючи відсутність договірних зобов'язань між сторонами у справі, протиправність дій відповідача у вигляді несплати коштів пайової участі відсутня. Таким чином, склад цивільного правопорушення відсутній, внаслідок чого відсутні підстави для нарахування збитків.

Щодо наданого позивачем до позову попереднього договору від № 02/12 04.04.2014, у якості доказу обов'язку відповідача укласти договір про пайову участь та її сплату, даний договір не приймається судом до уваги з нижченаведених підстав.

Відповідно до п. 8 попереднього договору, останній набуває чинності після підписання його сторонами та реєстрації відділом містобудування та архітектури Павлоградської міської ради.

Доказів реєстрації попереднього договору відділом містобудування та архітектури Павлоградської міської ради, як-то вимагає п. 8 даного договору позивачем не надано, а тому слід дійти висновку, що попередній договір від № 02/12 04.04.2014 є таким, що не набрав законної сили.

Крім того, позивачем до суду не надано доказів виконання останнім пункту 3 попереднього договору щодо підготовки проекту основного договору до реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Окремо суд зазначає, що посилання позивача в обґрунтування доводів щодо протиправної поведінки відповідача, яка полягає у незвернені до позивача для укладення з останнім договору про пайову участь до введення об'єкту в експлуатацію, як на підставу своїх вимог, є помилковими. Позивач як орган місцевого самоврядування був обізнаний (або мав бути обізнаним) щодо наміру відповідача здійснити забудову на території м. Павлоград щодо об'єкта будівництва, оскільки вирішував питання відведення земельної ділянки для будівництва та видавав вихідні дані для проектування об'єкта будівництва. Крім того, посилання позивача на рішення

Згідно з приписами ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Враховуючи вищевикладене, судом не встановлений факт протиправної поведінки відповідача під час здійснення будівництва об'єкту щодо неповідомлення міської ради, місцевої про початок виконання будівельних робіт; вина в діях відповідача відсутня, як і причинний зв'язок між поведінкою відповідача та збитками позивача.

Відповідно до приписів п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. У даному разі це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з даним позовом.

Відповідно до приписів ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 22, 32-34, 43-44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 19.09.2016

Суддя В.І. Ярошенко