ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2016 р. Справа № 918/749/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Гудзенко Я.О., розглянувши позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне об'єднання "ЖБК" про стягнення 36 448, 93 грн.

За участі: Від позивача: ОСОБА_1 (дов. 03-05/1/1 від 04.01.16 р.); Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне об'єднання "ЖБК" (далі - Відповідач) про стягнення 36 448, 93 грн. заборгованності за договором постачання теплової енергії № 482 від 01.10.12 р. з яких: 31 091, 20 грн. сума основного боргу, 3 792, 65 грн. пеня, 272, 08 грн. 3% річних та 1 293, 00 грн. втрат від інфляції.

Ухвалою від 28.07.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/749/16, розгляд якої призначено на 15.08.16 р.Ухвалою суду від 15.08.16 р. розгляд справи відкладено у зв'язку з неявкою відповідача.

До канцелярії суду 01.09.16 р. від Позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

В судове засідання 06.09.16 р. представник Відповідача не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник Позивача в судових засіданнях 15.08.16 р. та 06.09.16 р. підтримав позовні вимоги повністю з підстав зазначених у позовній заяві та додаткових поясненнях.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 06.09.2016 р. відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів, які подано до позову на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення представника Позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Рівненської області

ВСТАНОВИВ:

1 жовтня 2012 року між Позивачем (далі-підприємство) та Відповідачем (далі-споживач) укладено договір № 482 на постачання теплової енергії (далі-договір), відповідно до якого підприємство зобовязалося надавати споживачеві теплову енергію, а споживач, у свою чергу, зобовязався прийняти та оплатити теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором (п. 1.1. договору). За п. 1.4. договору теплова енергія подається споживачу за адресою: м. Рівне, вул. Гур'єва, 2.

Між позивачем та відповідачем укладено додаткові угоди до договору № 482 на постачання теплової енергії, а саме: додаткова угода № 1 від 02.01.14 р., додаткова угода №2 від 01.10.14 р. в яких пункти договору викладалися в нових редакціях, якими зокрема, змінено тарифи на комунальні послуги.

Згідно із п. 4.2. договору облік споживання теплової енергії проводиться за показниками приладів обліку або розрахунковим методом та даними, вказаними у додатку № 2 цього договору.

Споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає підприємству звіт про фактичне споживання теплової енергії до 20 числа поточного місяця. У разі неподання звіту в обумовлений термін, нарахування проводиться розрахунковим способом (п.4.4 договору).

Пунктом 4.5. договору передбачено, що межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін, вказана в додатку № 1 до договору, не може бути змінена в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 5.1. договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, № 2690 від 29.10.15 р. з 01.11.2015 року встановлено тариф для інших споживачів з розрахунку за 1 Гкал в розмірі 1 474, 21 грн. без ПДВ, Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, № 54 від 28.01.2016 року з 01.02.2016 року встановлено тариф для інших споживачів з розрахунку за 1 Гкал - 1 418, 59 грн. без ПДВ.

Розрахунки Споживача з Підприємством за надані послуги здійснюються щомісячно згідно показаннями приладів обліку або, при відсутності приладів обліку, розрахунковим методом у відповідності та з урахуванням всіх платежів/ставок та порядку оплати, що передбачені затвердженим тарифом та згідно з умовами цього договору. Розрахункоим періодом є період часу, що розпочинається 20 числа попереднього місяцяі триває до 19 числа звітного місяця. Розрахунки за надані послуги Споживач здійснює згідно умов цього Договору щомісячно до 10-го числа місяця наступного за розрахунковим, незалежно від того, на який день тижня припадає 10-те число місяця. (підп.п. 5.4.2. п. 5.4. договору).

Пунктом 5.7. договору передбачено, що у платіжних дорученнях споживач повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання, призначення платежу. При наявності боргу за спожиту теплову енергію кошти, що надходять, зараховуються в погашення боргу за теплову енергію, спожиту за минулі періоди, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.

Згідно із п. 5.10. договору в інформативному порядку підприємством можуть направлятись рахунки споживачу. У рахунок включається оплата за теплову енергію, пеня, штраф та інші фінансові санкції за порушення умов цього договору.

Підпунктом 3.2.1. п. 3.2. договору визначено, що споживач зобовязався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені цим договором.

Суд встановив, що позивачем на виконання умов договору було відпущено відповідачу теплову енергію за період з 01.12.2015 року по 14.06.2016 року, вартість якої останній не оплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 31 091, 20 грн., що підтверджується матеріалами справи, а саме рахунками за надані послуги теплопостачання: № 482 від 31.12.15 р., 29.01.16 р., 29.02.16 р., 31.03.16 р., 29.04.16 р. (а.с. 16-20).

Статтею 25 Закону України "Про теплопостачання" встановлено обов'язок теплопостачальної організацій забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів. Відповідно до ч. 7 ст. 19 Закону споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У силу вимог ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 23 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил користування тепловою енергією" від 03.10.2007 року № 1198 визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Пунктом 40 вказаної вище постанови Кабінету Міністрів України споживач теплової енергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Згідно із п. 20 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення"від 21.07.2005 року № 630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до п. 30 цієї постанови Кабінету Міністрів України споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення основної заборгованності в сумі 31 091, 20 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем зобовязань щодо оплати спожитої теплової енергії позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3 792, 65 грн. пені, 272, 08 грн. 3% річних та 1 293, 00 грн. інфляційних втрат.

Підпунктом 6.3.3. п. 6.3. договору передбачено, що несе відповідальність за несвоєчасне проведення розрахунків за теплову енергію - пеню у розмірі не менше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми та сплата основного боргу з урахуванням індексу інфляції.

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Судом встановлено, що при розрахунку пені Позивачем допущено помилку, а саме невірно встановлений період розрахунку пені на суму боргу 2 304, 93 грн. за який слід нараховувати пеню та за перерахунком суду кінцевий розрахунок становить 3 716, 71 грн. (а.с. 15).

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок 3% річних в розмірі 272, 08 грн. судом встановлено, що розрахунок є арифметично вірним, у зв'язку з чим вимоги Позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотки річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок позовних вимог в частині стягнення 1 293, 00 грн. інфляційних втрат, господарський суд зазначає, що Позивачем в розрахунковому періоді не була врахована дефляція. Судом при перерахунку встановлено, що інфляційні втрати за період прострочення оплати суми боргу становлять 1 257, 18 грн., тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 1 257, 18 грн.

Згідно із ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доказів сплати боргу під час розгляду справи Відповідач суду не надав.

З наданих позивачем суду доказів вбачається, що позивач прийняті на себе зобовязання з виконання умов договору виконав належним чином, однак відповідач за надані послуги по теплопостачанню розрахунки не здійснив.

Враховуючи наведене, дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представника Позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово - експлуатаційне об'єднання ЖБК" (33001, вул. Гур'єва, 2, м. Рівне, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (вул. Д. Галицького, 27, м. Рівне, 33027, ) 31 091 (тридцять одна тисяча дев'яносто одна) грн. 20 коп. основного боргу, 272 (двісті сімдесят два) грн. 08 коп. 3% річних, 3 716 (три тисячі сімсот шістнадцять) грн. 71 коп. пені, 1 257 (тисяча двісті п'ятдесят сім) грн. 18 коп. інфляційних втрат та 1 373 (тисяча триста сімдесят три) грн. 77 коп. судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення 35 грн. 82 коп інфляційних втрат та 75 грн. 94 коп. пені відмовити.

4. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 07.09.2016 року.

Суддя Гудзенко Я.О.