КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2016 р. Справа№ 911/1058/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Кобенко Ю.М. (довіреність №3326-д від 01.04.2015 р.)

від відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровал»

на рішення господарського суду Київської області від 25.04.2016 р.

у справі №911/1058/16 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Приватного підприємства «Фенікс Агро»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровал»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Фенікс Агро» звернулось до господарського суду Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровал» про стягнення 123140,00 грн. заборгованості з оплати поставленого товару.

Рішенням господарського суду Київської області від 25.04.2016 р. позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 123140,00 грн. основного боргу та 1847,10 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, таким, що ухвалене внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання 14.09.2016 р. не з'явився проте через відділ інформаційного забезпечення суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів, вислухавши думку представника позивача, враховуючи обмежені строки розгляду справи апеляційним господарським судом, встановлені ст. 102 ГПК України, не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Господарський процесуальний кодекс України не обмежує суб'єкта господарювання у можливості залучення декількох осіб для участі у справі в якості представника. Відповідачем не надано доказів неможливості представництва інтересів останнього у суді іншими особами. Крім того, в судових засіданнях 29.06.2016 р., 15.08.2016 р. представником відповідача були надані пояснення по суті спору. Представник відповідача повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, в позові відмовити.

Крім того, 12.09.2016 р. колегією суддів вже оголошувалась перерва у судовому засіданні до 14.09.2016 р. за клопотанням представника відповідача.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представника відповідача.

Колегія суддів зазначає, що ухвалами від 14.06.2016 р., 29.06.2016 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В процесі розгляду даної справи в суді першої інстанції представником відповідача було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням по справі 925/908/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровал» до Приватного підприємства «Фенікс Агро» про визнання правочину недійсним, яка розглядається господарським судом Черкаської області.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2016 р. відповідачу було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання у зв'язку з тим, що відповідачем не доведено та необґрунтовано неможливість розгляду даної справи без вирішення господарським судом Черкаської області справи №925/908/16 та їх взаємопов'язаність.

Також відповідачем було заявлено клопотання про витребування у позивача оригіналів статуту ПП «Фенікс Агро», наказу про призначення директора ПП «Фенікс Агро» та Протоколу загальних зборів. Колегією суддів, в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено, у зв'язку з тим, що в матеріалах справи містяться належном чином завірені копії вказаних документів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

10.10.2014 р. між ПП «Фенікс Агро» та ТОВ «Агровал» було укладено договір поставки №372-з, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язався прийняти цей товар та здійснити його оплату.

Постачальник зобов'язується в порядку, на умовах і в строки, передбачені цим договором поставити (передати у власність) покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти і своєчасно оплатити зернові культури, іменовані в подальшому «товар», в кількості, по якості і по цінах вказаних у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною цього договору (п.1.1 договору)

Оплата товару здійснюється покупцем на розрахунковий рахунок постачальника на протязі одного банківського дня з моменту поставки, при цьому сторони заздалегідь погодили право покупця розраховуватись за товар на умовах 100% або часткової попередньої оплати. Узгодження ціни і об'єму партії здійснюються в телефонному, факсовому або електронному режимі при виставленні рахунок-фактури. Рахунок-фактура є невід'ємною частиною цього договору і вважається дійсним при дотриманні покупцем строків оплати узгодженої партії товару. Сторони мають право узгодити інші строки оплати, про що вказується у відповідній специфікації (п. 4.2 договору).

Відвантаження товару постачальник зобов'язується здійснити протягом 10 календарних днів з моменту узгодження ціни і об'єму партії товару. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту передачі товару відповідно до умов поставки по даному договору (п. 5.2 договору).

При передачі товару постачальник зобов'язаний передати всю необхідну документацію на товар, а покупець зобов'язаний прийняти товар і підписати всі необхідні документи, що підтверджують передачу товару (п. 5.3. договору).

Перед відвантаженням товару покупець зобов'язаний надати постачальникові довіреність на отримання матеріальних цінностей (в разі здійснення регулярних поставок довіреність може бути виписана на 1 місяць) (п. 5.5 договору).

При передачі товару уповноваженими представниками сторін має бути підписана накладна, а перевізником товаротранспортна накладна (п. 5.7 договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими на це представниками, з проставлянням печаток сторін і діє до 31 грудня 2014 року, а в частині виконання сторонами взятих на себе грошових зобов'язань за договором - до моменту їх повного виконання (п. 6.1 договору).

Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 6.2 договору).

Укладений між сторонами договір від 10.10.2014 р. №372-з за правовою природою є договором поставки.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, змістом взаємних договірних зобов'язань сторін є обов'язок позивача поставити відповідачу обумовлений договором товар належної якості та кількості, який породжує обов'язок відповідача прийняти зазначений товар та оплатити за нього встановлену договором вартість у встановлений договором строк.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були здійснені поставки товару відповідачу згідно договору від 10.10.2014 р. №372-з, на загальну суму 314593,20 грн., що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями підписаних обома сторонами та скріпленими печатками обох сторін видаткових накладних, а саме: видаткова накладна №РН-0003781 від 28.10.2014 р. на суму 38112,00 грн.; видаткова накладна №РН-0003966 від 06.11.2014 р. на суму 84528,00 грн.; видаткова накладна №РН-0004414 від 28.11.2014 р. на суму 86222,40 грн.; видаткова накладна №РН-004902 від 24.12.2014 р. на суму 105730,80 грн.

Крім того, позивачем було здійснено поставки відповідачу на суму 453085,60 грн., що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями підписаних обома сторонами та скріпленими печатками обох сторін видаткових накладних, а саме: видаткова накладна №РН-0001808 від 29.04.2015 р. на суму 144102,00 грн., видаткова накладна №РН-0002163 від 21.05.2015 р. на суму 32781,60 грн., видаткова накладна №РН-0005707 від 21.11.2015 р. на суму 123062,00 грн., видаткова накладна №РН-0000346 від 28.01.2016 р. на суму 153140,00 грн.

Підставою поставки за вказаними накладними зазначено договір №182-з від 24.02.2015 р. Оригінал вказаного договору було оглянуто колегією суддів у судовому засіданні. Однак, підпису уповноваженої особи та печатки покупця ТОВ «Агровал» зазначений договір не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Оскільки зміст правочину поставки між сторонами зафіксований у накладних, довіреностях відповідача на отримання матеріальних цінностей (від 28.10.2014 р. № 8, від 24.12.2014 р. №12, від 28.01.2016 р. №1), платіжних дорученнях, якими відповідач здійснював оплату за отриманий товар, то сторони не порушили вимог ч. 1 ст. 208 ЦК України щодо письмової форми укладання правочинів між юридичними особами, та у відповідності до ст. 638 ЦК України досягли домовленості з усіх його істотних умов.

Крім того, в матеріалах справи міститься виписка ПП «Фенікс Агро» по рахунку №8 з 01.01.2016 р. до 21.03.2016 р., з якої вбачається, що при здійсненні оплат за поставлений товар, відповідач в графі призначення платежу посилається на договір №182-з від 24.02.2015 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 4.2 договору поставки від 10.10.2014 р. № 372-з визначено, що оплата здійснюється покупцем протягом 1 банківського дня з моменту поставки, при цьому сторони заздалегідь погодили право покупця розраховуватися за товар на умовах 100% передоплати або часткової попередньої оплати.

За таких обставин, строк оплати товару за вищенаведеними накладними, підставою у яких зазначено договір від 10.10.2014 р. № 372-з в загальній сумі 314593,20 грн., є таким, що настав.

Щодо накладних, підставою у яких зазначено договір поставки від 24.02.2015 р. № 182-з на загальну суму 453085,60 грн., який не був складений та підписаний у формі єдиного документа, а відтак, сторонами не було досягнуто згоди щодо строку оплати поставленого товару, на що звертав увагу відповідач, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар, при цьому строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, і положення ч. 2 ст. 530 ЦК України в даному випадку не застосовуються (п. 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

За таких обставин, строк оплати отриманого за вказаними накладними товару в загальній сумі 453085,60 грн. також є таким, що настав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково сплатив позивачу грошові кошти в розмірі 644538,80 грн. за поставлений товар, що підтверджується залученими до матеріалів справи банківськими виписками, а саме сплатив платіжними дорученнями: від 11.11.2014 р. № 190 суму 30000,00 грн.; від 13.11.2014 р. № 191 суму 8112,00 грн.; від 24.11.2014 р. № 197 суму 81400,00 грн.; від 28.11.2014 р. № 199 суму 3000,00 грн.; від 16.12.2014 р. № 224 суму 86222,40 грн.; від 09.01.2015 р. № 238 суму 128,00 грн.; від 19.02.2015 р. № 259 суму 105730,80 грн.; від 08.05.2015 р. № 318 суму 144102,00 грн.; від 22.05.2015 р. № 337 суму 33000,00 грн.; від 25.01.2016 р. № 223 суму 122843,60 грн.; від 23.02.2016 р. №37 суму 30000,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

За таких обставин, обов'язок доведення належного виконання своїх зобов'язань з оплати за товар закон покладає саме на відповідача.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано доказів, що підтверджують сплату грошових коштів за накладними №РН-0001808 від 29.04.2015 р., №РН-0002163 від 21.05.2015 р., №РН-0005707 від 21.11.2015 р., №РН-0000346 від 28.01.2016 р.

За таких обставин, документально підтверджена сума основного боргу, строк оплати якої настав, станом на день розгляду даної справи становить 123140,00 грн. (314593,20 грн. + 453085,60 грн. - 644538,80 грн.).

Щодо доводів відповідача про те, що в 2015 році ТОВ «Агровал» не видавало довіреностей на отримання матеріальних цінностей і не уповноважувало осіб на отримання товару за видатковими накладними №РН-0001808 від 29.04.2015 р., №РН-0002163 від 21.05.2015 р., №РН-0005707 від 21.11.2015 р., №РН-0000346 від 28.01.2016 р., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно листа Міністерства фінансів України № 31-04200-30/23-7454/6784 від 29.08.2005 р., довіреність на отримання цінностей, яка відповідно до пункту 8 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996, видається на строк не більше 10 днів і є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначені перелік та кількість цінностей. Тобто довіреність не являється документом, що підтверджує факт господарської операції по передачі товару.

Відпуск матеріальних цінностей без довіреності є порушенням ведення бухгалтерського обліку і тягне за собою відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративні правопорушення, але не являється запереченням факту передачі (поставки) товарів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 17.09.2009 р. по справі №21/105, від 06.03.2012 р. №5023/9475/11 (5026/5521/11/11) та в постанові Верховного Суду України від 29.04.2015 р. по справі №3-77гс15.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача 123140,00 грн. заборгованості з оплати поставленного товару є обгрунтованою, документально доведенною та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, таким, що ухвалене внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Київської області від 25.04.2016 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агровал» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 25.04.2016 р. у справі №911/1058/16 залишити без змін.

Справу №911/1058/16 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк