ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" вересня 2016 р.Справа № 916/2113/16

Позивач: Ширяївський комбінат комунальних підприємств

Відповідач: Виконавчий комітет Ширяївської селищної ради

Про: визнання права власності на квартиру

Суддя Демешин О. А.

Представники сторін не з`явились

СУТЬ СПОРУ: Ширяївський комбінат комунальних підприємств (далі позивач) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Виконавчого комітету Ширяївської селищної ради (далі відповідач) про визнання права власності на квартиру №1 по вул. Грушевського (раніше Леніна ) №143 смт. Ширяєве, Ширяївського району, Одеської області.

Відповідач у відзиві на позов від 22.08.2016 року просить суд позов задовольнити.

В С Т А Н О В И В :

В смт. Ширяєве Одеської області по вул. Грушевського (раніше Леніна) № 143 розташований будинок, в якому заходиться дві квартири за № 1 та № 2. Згідно довідки державного комунального підприємства „Бюро технічної інвентаризації № 31 від 18.05.2016 року, в реєстровій книзі зареєстровано будинок в смт. Ширяєве Одеської області, вул. Леніна (тепер Грушевського) № 143, в якій розташовано дві квартири за Ширяївським комбінатом комунальних підприємств, згідно рішення виконкому Ширяївської селищної ради № 74 від 27.11.1980 року. Квартира № 1 за вищевказаною адресою окремо не зареєстрована.

Відповідно до журналу обліку комунальних квартир за 1989 рік, на балансі Ширяївського комбінату комунальних підприємств знаходились квартири двоповерхових та одноповерхових будинків, які розташовані в смт. Ширяєве, та вказані прізвища наймачів квартир. Будинок за № 143 по вул. Леніна (тепер Грушевського) також знаходився на балансі підприємства.

У 1989 році за рішенням виконкому Ширяївської селищної ради, згідно ордера Ширяївського комбінату комунальних підприємств у квартиру № 2 по вул. Леніна ( тепер Грушевського) № 143 смт. Ширяєве Одеської області, яка на той час знаходилась на балансі підприємства, поселилась громадянка ОСОБА_1 зі своєю сім'єю.

У 2002 році у квартиру № 1 за вказаною адресою поселилась ОСОБА_2, яка проживала в ній до 2007 року, після чого переїхала на проживання до Малигонівського стаціонарного відділення для проживання одиноких непрацездатних громадян та інвалідів Територіального центру Ширяївської РДА, де померла у 2011 році.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання Ширяївського PC ГУДМС України в Одеській області № 5148 від 18.05.2016 року, громадянку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, знято з реєстрації з 23.02.2012 року.

Відповідно до інформаційної довідки № 59432769 від 19.05.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за адресою: квартира № 1 по вул. Леніна ( тепер Грушевського) № 143 смт. Ширяєве Одеської області, відомості відсутні.

Відповідно заяви ОСОБА_3 мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2 ( тепер Грушевського) № 143 смт. Ширяєве Одеської області від 24.02.2010 року щодо термінового ремонту квартири № 1 та її приватизації, прийнято рішення виконкому Ширяївської селищної ради № 32 від 25.02.2010 року про відмову, у зв'язку з аварійним станом квартири № 1.

На підставі акту обстеження технічного стану квартири № 1 по вул. Леніна ( тепер Грушевського) № 143 смт. Ширяєве Одеської області від 19.06.2013 року комісія визнала, що квартира знаходиться в аварійному стані і для проживання не придатна.

Відповідно рішення 7 сесії VII скликання Ширяївської селищної ради № 298 від 25.03.2016 року, про звернення громадянки ОСОБА_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3 (раніше Леніна) № 143 смт. Ширяєве Одеської області, рекомендовано начальнику Ширяївського комбінату комунальних підприємств набути право власності на квартиру № 1 по вул. Грушевського (раніше Леніна) № 143 смт. Ширяєве Одеської області у судовому порядку.

Саме посилаючись на вказане Рішення селищної ради Позивач і звернувся до господарського суду з позовом про визнання права власності на квартиру №1 по вул. Грушевського (раніше Леніна ) №143 смт. Ширяєве, Ширяївського району, Одеської області.

В якості правових підстав позову, Позивач посилається на ст. 392 ЦК України.

Відповідач з позовом згоден, вказавши у відзиві на позов, що „метою використання вказаного позову є усунення невизначеності відносин права власності щодо індивідуально-визначеного майна, власником якого є позивач, або отримання документа, що засвідчує його право власності та був раніше втрачений ним. Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені не до відповідача, а до суду, який має підтвердити наявність у позивача права власності на відповідне майно.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного:

Позов ґрунтується на застосуванні приписів ст. 392 ЦК України, якою визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Проте, на думку суду така позиція позивача є хибною, оскільки, за правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Так, у Листі Верховного суду України від 01.04.2015 року „Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111 16 ГПК України, за II півріччя 2014 р. вказано:

„Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом наведеної норми права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Передумовою для застосування положень ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Позивачем не надано доказів, що спірне нерухоме майно належить йому на праві власності і що це право оспорюється відповідачем - Виконавчим комітетам Ширяївської селищної ради. Також позивач не заявляє, що документ, який посвідчував його право власності, існував, але був втрачений. З тексту позовної заяви слід зробити висновок, що такого документа у позивача не було.

Вищевказані обставини унеможливлюють використання застосування статті 392 ЦК України при вирішенні спору по цій справі.

Інших правових підстав набуття права власності на квартиру №1 по вул. Грушевського (раніше Леніна ) №143 смт. Ширяєве, Ширяївського району, Одеської області, передбачених зокрема, главою 24, статтею 1277 ЦК України тощо позивачем не надано.

Крім того, статтею 1 ГПК України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Звертаючись з позовом по цій справі до Виконавчого комітету Ширяївської селищної ради позивач взагалі не обґрунтовував та не довів порушення, оспорювання його прав і охоронюваних законом інтересів з боку відповідача.

При цьому, господарський суд у відповідності з вимогами ч.6 ст.22 ГПК України не приймає визнання відповідачем позову, оскільки ці дії суперечать законодавству.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст..85 ГПК України.

Суддя О.А. Демешин