КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2016 р. Справа№ 910/9864/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Хрипуна О.О.

За участі представників сторін:

Від позивача: Млечко Є.С.;

Від відповідача: Кучеренко О.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргідроенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 по справі №910/9864/16 (суддя: Пукшин Л.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргідроенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олекса-Буд"

про стягнення 328 492, 80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 по справі №910/9864/16, повний текст якого складено 16.06.2016, у задоволені позову Публічного акціонерного товариства "Укргідроенерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олекса-Буд" про стягнення 328 492,80 грн. безпідставно утримуваних грошових коштів - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції про відмову у позові мотивовано тим, що оскільки між сторонами у даній справі було укладено договори № 2608-1 від 17.09.2014 та № 0610/15-1 від 07.10.2015, грошові кошти позивачем були сплачені відповідачу на підставі та на виконання вищевказаних договорів, тобто за наявності відповідної правової підстави та не можуть бути кваліфіковані як безпідставне збагачення, а відтак - норми ст. 1212 Цивільного кодексу України у даному випадку не підлягають застосуванню. Суд зпершої інстанції зазначив, що правовідносини сторін у даній справі врегульовані нормами зобов'язального права, в той час як договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2016, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт в апеляційній скарзі вказував на те, що зі змісту ст.ст. 193, 224 Господарського кодексу України, ч. 2 ст. 509, ч.5 ст. 203, ст. 1212 Цивільного кодексу України в діях відповідача наявні всі елементи/умови безпідставного утримання грошових коштів позивача в сумі 328 492,80 грн.:

- набуття/збереження майна, що означає набуття нових цінностей, збільшення кількості та вартості належного їй майна та зберігання майна, яке б неминуче мало б вибути із її володіння;

- мало місце набуття/збереження майна за рахунок іншої особи, тобто збільшення/збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою;

- відсутність правової підстави для набуття/збереження майна за рахунок іншої особи, тобто мала місце помилка/обман/випадковість або інші підстави набуття/збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до автоматизованого розподілу справи № 910/9864/16 між суддями, справу розподілено судді - доповідачу Станіку С.Р. у складі колегії суддів: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Тарасенко К.В. Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 (з урахуванням ухвали про виправлення описки) апеляційну скаргу по справі № 910/9864/16 прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Тарасенко К.В., Хрипун О.О., справу призначено до розгляду на 07.09.2016.

28.07.2016 від відповідача через канцелярію Київського апеляційного господарського суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив оскаржуване апелянтом рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. В обґрунтування заперечень на апеляційну скаргу відповідач зазначав про те, що посилання позивача на начебто безпідставність включення вартості зберігання обладнання на загальну суму 228 496,80 грн. до вартості Договору № 2608-1 від 17.09.2014 не відповідає дійсності, оскільки відповідачем для виконання своїх зобов'язань за договором та на виконання умов Договору понесено витрати у сумі 240 000,00 грн. по зберіганню обладнання, яке є предметом Договору. Крім того, сплачені позивачем послуги шеф-нагляду в сумі 99 996,00 грн. не входили до ціни укладених Договорів та не надавалися безпосередньо відповідачем. Крім того, Акт ревізії Держаної фінансової інспекції України не встановлює в розумінні ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які не потребують доказуванню.

Розпорядженням начальника відділу Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 у зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, відповідно до підпунктів до п.2.3.25, 2.3.49 п.2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи № 910/9864/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016, сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргідроенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 по справі №910/9864/16 прийнято до провадження колегії судів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Хрипун О.О.,розгляд апеляційної скарги у справі вирішено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні 07.09.2016.

В судовому засіданні 07.09.2016 представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.09.2016 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується наявними матеріалами справи, 17.09.2014 між Публічним акціонерним товариством "Укргідроенерго" (далі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Олекса-буд" (далі - відповідач, виконавець) було укладено Договір № 2608-1 на виготовлення, поставку, монтаж-демонтаж, та пусконаладку блочного трансформатора для філії "Канівська ГЕС" ПАТ "Укргідроенерго" (далі - Договір-1).

Згідно п. 1.1. Договору-1 на умовах цього Договору-1 та за результатами проведеної процедури закупівлі: відкриті торги ДК 016-2010, код 27.11.4. - Трансформатори електричні (виготовлення, поставка, монтаж-демонтаж та пусконаладка блочного трансформатора для Філії "Канівська ГЕС" ПАТ "Укргідроенерго"), що відбулася 23.07.2014 року, виконавець зобов'язується власними і залученими силами, згідно з Технічним завданням, яке надається Замовником, виготовити та поставити на монтажний майданчик філії Замовника "Канівська ГЕС" відповідно до Специфікації обладнання №1 (Додаток №1) (далі - Товар); виконати роботи з демонтажу старого та монтажу поставленого Товару для філії Замовника "Канівська ГЕС" (Додаток № 2); виконати роботи із пусконаладки Товару для філії Замовника "Канівська ГЕС" (Додаток № 3) та виконати перевезення (далі - поставку) Товару, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити поставлений товар, виконані роботи та виконане перевезення.

Відповідно до п. 1.2. Договору-1 найменування Товару - Трансформатор силовий трифазний двохобмотувальний масляний ТРД - 90000/110-У1; найменування робіт - демонтажні і монтажні роботи та пусконаладка Товару; найменування послуг: транспортування Товару на монтажний майданчик філії Замовника "Канівська ГЕС".

Відповідно до п. 1.3. Розділу 1 Договору-1, номенклатура, технічні параметри, кількість, ціна Товару для філії Замовника "Канівська ГЕС" зазначаються у Специфікації обладнання № 1, що є Додатком № 1 до цього Договору, а також відповідно Додатків № 6 і № 7 до цього Договору.

Відповідно до п. 4.5. загальна ціна Договору-1 становить 27 495 985,00 грн. (в т. ч. ПДВ - 4 582 664,17 грн.).

Пунктом 4.6 Договору-1 встановлено, що ціна договору є динамічною і може зменшуватись залежно від реального фінансування видатків замовника.

Згідно з п. 1 Додаткової угоди № 1 від 19.09.2014 року загальна ціна Договору-1 становить 27 360 213,68 грн. Відповідно до п. 3 Додаткової угоди № 3 від 23.06.2015 року термін дії Договору продовжено сторонами до 31.12.2016 року.

Відповідно до пунктів 4.1.- 4.4. Договору-1 ціна Договору включає: ціну Товару, що виготовляється і поставляється, визначена у Специфікації обладнання № 1 (Додаток №1) до цього Договору; ціну демонтажних і монтажних робіт Товару визначена у Договірній ціні та Кошторисах вартості цих робіт (Додаток №2) до цього Договору; ціну комплексу робіт з пусконаладки Товару визначена у Договірній ціні з Кошторисами вартості пусконаладки та інших розрахунках (Додаток №3) до цього Договору та ціну витрат на транспортування Товару, яка зазначена у Розрахунках вартості перевезення (Додаток №4) до цього Договору.

Розділом 5 Договору-1 визначено порядок розрахунків по Договору, так, п.п. 5.1.1 та 5.1.2. п. 5.1. визначено, що розрахунки за Договором здійснюються у наступному порядку:

- протягом 5 банківських днів Замовник перераховує попередню оплату у розмірі 7 616 561, 55 грн., що становить 30 % від ціни товару, передбаченої пунктом 4.1. цього Договору;

- остаточний розрахунок за виготовлений і поставлений Товар здійснюється за фактом поставки Товару на монтажний майданчик філії Замовника, що зазначено у пункті 1.9. цього Договору, та проводиться замовником протягом 5 банківських днів від дати виставлення виписаного виконавцем рахунку на підставі видаткової накладної і акту приймання-передачі товару.

На виконання своїх зобов'язань по Договору-1, 10.10.2014 р. позивачем було сплачено на рахунок відповідача попередню оплату у розмірі 7 616 561,55 грн. з ПДВ, що становить 30% вартості договору та відповідає п. 5.1. Договору-1.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи 04.06.2015 та 27.08.2015 позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти у сумі 4 460 097,60 грн. з ПДВ та 48 736,80 грн. з ПДВ відповідно до Специфікації обладнання № 1 (Додаток №1) за додаткове обладнання для Трансформатора ТРД-90000/110-У1. Остаточний розрахунок позивачем з відповідачем було здійснено 13.10.2015 за поставлене обладнання та послуги з перевезення Товару у розмірі 14 253 294,93 грн. з ПДВ.

Отже, загальна сума сплачених грошових коштів позивача на рахунок відповідача по Договору становить 26 378 690,88 грн. з ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем згідно видаткової накладної № РН-0000008 від 08.10.15 та Акту № 10/15-1 здачі-приймання товару від 08.10.15 передано, а філією "Канівська ГЕС" прийнято у власність товар, передбачений умовами договору-1 у кількості 1 шт. за ціною 19175843,28 грн. з ПДВ, що складається з вартості трансформатора 18947846,48 грн. та вартості складських витрат в сумі 228496,80 грн.

07.10.2015 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 0610/15-1 (далі - Договір-2), відповідно до п. 1.1. якого Замовник (позивач) доручає, а Виконавець (відповідач) забезпечує, відповідно до Дефектних актів (Додатки № 1, № 2, № 4) та Технічного завдання (Додаток №6) і умов Договору, виконання монтажних та пусконалагоджувальних робіт трансформатору ТРД-90000/110-У1 для блоку № 4 Київської ГЕС та надання послуг з перевезення трансформатору ТРД-90000/110-У1 для блоку № 4 Київської ГЕС філії "Каскад Київських ГЕС і ГАЕС" ПАТ "Укргідроенерго"..

Відповідно до п. 1.3. Договору -2, завантаження вантажу здійснюється Виконавцем за адресою: 19000, Україна, Черкаська обл., м. Канів, вул. Золотоношська, 1, філія "Канівська ГЕС" ПАТ "Укргідроенерго", із додержанням правил, встановлених законом України "Про автомобільний транспорт", Статутом автомобільного транспорту та іншими нормативними актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до п. 2.3. Договору -2, загальна ціна договору становить 549 984,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.11.15 позивачем було сплачено відповідачу 229 159,63 грн., 10.12.15 було сплачено 32 833,97 грн. та 280 424,40 грн., а всього 542 418,00 грн. згідно довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати № 1 та № 2 за листопад 2015 року, актів приймання виконаних будівельних робіт № 1, № 2 за листопад 2015 року, акта здачі-прийняття робіт № ОУ-2 від 09.10.15.

30.10.15 відповідач виконав свої зобов'язання та здійснив перевезення трансформатору до Київської ГЕС філії "Каскад Київських ГЕС і ГАЕС" ПАТ "Укргідроенерго" у м. Вишгород, а також виконав монтаж та пусконалагоджувальні роботи.

Тобто, на замовлення позивача відповідачем було перевезено трансформатор ТРД - 90000/110-У1, поставлений 08.10.2015 року для філії "Канівська ГЕС" ПАТ "Укргідроенерго" у м. Канів згідно Договору -1 до м. Вишгород та встановлено на блок № 4 Київської ГЕС Філії "Каскад Київських ГЕС і ГАЕС" ПАТ "Укргідроенерго".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на Акт № 05-21/10 ревізії фінансово-господарської діяльності ПАТ "Укргідроенерго" та його філій за період з 01.01.2014 по 30.10.2015, складений 09.02.2016 Державною фінансовою інспекцією України. У вказаному Акті ревізії зазначено, що до вартості товару, отриманого філією "Канівська ГЕС" згідно накладної № РН-0000008 від 08.10.15 входять також складські втрати на суму 228 496,80 грн. з ПДВ, понесення яких відповідачем не підтверджено, чим не дотримано вимоги ст..ст. 11, 12, 203 ЦК України, ст. ст. 2, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункти 2.4, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Крім того, проведеною ревізією встановлено, що в порушення умов договору № 2608-1 від 17.09.14 у жовтні-грудні 2015 філією "Каскад Київських ГЕС та ГАЕС" ПАТ "Укргідроенерго" було зайво сплачено відповідачу вартість інженерних послуг на суму 99 996,00 грн., тоді як ці послуги вже ввійшли до вартості товару за договором № 2608-1 та були оплачені позивачем у складі вартості товару. На думку позивача, грошові кошти в розмірі 328492,80 грн., що були ним сплачені відповідачу, підлягають поверненню останнім на підставі ст.. 1212 ЦК України як такі, що безпідставно утримуються відповідачем.

30.03.16 позивач направив відповідачеві лист № 5-2/2018 з вимогою повернути безпідставно отримані грошові кошти в загальній сумі 328492,80 грн., проте вказаний лист був залишений відповідачем без відповіді.

Як встановлено місцевим господарьким судом та не заперечувалось представниками сторін, позивачем у встановленому Договорами порядку було прийнято в повному обсязі та без зауважень поставлене відповідачем обладнання, надані послуги та виконані відповідачем роботи, що підтверджується залученими до справи вищезазначеними видатковою накладною, актом здачі-приймання товару, актом здачі-прийняття робіт та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт, що були підписані повноважними представника позивача, скріплені його печаткою без зауважень з його боку щодо обсягів та якості товару та наданих послуг.

При цьому, матеріали справи не містять доказів заявлення позивачем зауважень до відповідача щодо наявності будь-яких відступів від умов Договору № 2608-1 від 17.09.14 та/або договору № 0610/15-1 від 07.10.15, у тому числі щодо ціни товару, робіт та матеріалів, указаних в Договорах-1,2, акті виконаних робіт та довідці про вартість робіт. Також матеріали справи не містять доказів наявності між сторонами спору з приводу наявності недоліків у поставленому товарі, виконаних роботах та використаних матеріалах.

При цьому, суд апеляційної інстанцї погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що матеріалами справи підтверджено понесення відповідачем для виконання своїх зобов'язань за Договором-1 та на виконання умов договору витрат у сумі 240 000,00 грн. (згідно виписки з рахунку відповідача за 10.10.2014) по зберіганню обладнання, яке є предметом Договору-1.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується і з висновком суд першої інстанції про те, що що інженерні послуги (шеф-нагляд) по встановленню трансформатора саме на Київській ГЕС Договором -2 не передбачені. Сплачені позивачем послуги шеф-нагляду ПАТ "Запоріжтрансформатор" в сумі 99996,00 грн. не входять до ціни Договорів № 0610/15-1 та № 2608-1, та не надавались безпосередньо відповідачем позивачу.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що Акт ревізії Державної фінансової інспекції України, на який посилається позивач як на доказ невідповідності обсягів наданих йому послуг, не встановлює в розумінні ст. 35 ГПК України обставин, які не потребують доведення.

Так, загальне поняття акта ревізії наведено у пункті 3 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 N 550 (далі - Порядок), згідно з яким акт ревізії - документ, який складається посадовими особами контролюючого органу, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта.

У цьому випадку акт ревізії, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень (що в свою чергу відповідає встановленим правилам складання акта ревізії) не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб'єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 у справі № 21-237а13).

Пунктом 50 Порядку встановлено, що за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

В свою чергу, доказів того, що на підставі вказаного акту органами Державної фінансової інспекції України було вжито будь-які з вищезазначених заходів (в тому числі звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства), матеріали справи не містили як на момент вирішенян споур судом першої інстанції, так і на час апеляційного провадженян у справі.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони були вільними в укладенні Договору на визначених ним умовах та погодили ціну Договору, а підписавши акт виконаних робіт, довідку про їх вартість та провівши оплату - фактично підтвердили виконання робіт та поставку товару належним чином та відповідно до умов Договору.

За умови наявності між сторонами договірних відносин, підстави для стягнення з відповідача 328 492,80 грн. в порядку ст.ст.1212 ЦК України відсутні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що посилання позивача в обґрунтування своїх позовних вимог на норми ст. 1212 Цивільного кодексу України є помилковими та необґрунтованими, оскільки за змістом наведеної норми особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

При цьому, за змістом ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Виходячи з аналізу вищенаведеної норми, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вказаний вид позадоговірних зобов'язань зумовлений такими юридичними фактами, як набуття особою майна, або його збереження за рахунок іншої особи, а також відсутність для цього правових підстав, або якщо такі підстави відпали.

Таким чином, оскільки між сторонами у даній справі було укладено договори № 2608-1 від 17.09.14 та № 0610/15-1 від 07.10.15, грошові кошти позивачем були сплачені відповідачу на підставі та на виконання вищевказаних договорів, тобто за наявності відповідної правової підстави та не можуть бути кваліфіковані як безпідставне збагачення, а відтак - норми ст. 1212 Цивільного кодексу України у даному випадку не підлягають застосуванню.

Тож, правовідносини сторін у даній справі врегульовані нормами зобов'язального права, в той час як договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 Цивільного кодексу України як підставу для задоволення заявленного позивачем позову.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного суду України від 14.10.2014 р. у справі № 922/1136/13 та від 22.01.2013 р. у справі № 5006/18/13/2012.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач в обгрунтування заявленного позову посилався також на припис ст. 224 Господарського кодексу України як на правову підставу стягнення заявлених позивачем до стягнення коштів. Проте, вказаний довод судом апеляційної інстанції також відхиляється як безпідставний та необгрунтований з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до частини другої ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 225 Господарського кодексу України встановлює, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Протиправною поведінкою є різновид правової поведінки, що характеризується як соціальне відхилення від норми, зловживання правом та правопорушенням. Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб'єкт права свідомо порушує норму права. Необхідною ознакою протиправності є нормативність, тобто закріплення моделі поведінки нормою права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду зазначає, що предметом доказування у справі є встановлення наявності складу господарського правопорушення, а саме: а) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; б) шкідливого результату такої поведінки - збитків; в) причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; г) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України вини відповідача, наявності збитків, як не надано і доказів причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача в межах встановленої законом його відповідальності та понесенням позивачем збитків в заявленій до стягнення сумі.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що правові підстави для задоволення позову - відсутні і позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, виходячи із наведених прокурором підстав та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог прокурора щодо необхідності внесення змін до Договору, укладеного між Київською міською радою та відповідачем, в частині орендної плати.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному апелянтом рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 по справі №910/9864/16 - у суду апеляційної інстанції відсутні.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргідроенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 по справі №910/9864/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 по справі №910/9864/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/9864/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Ю.Л. Власов

О.О. Хрипун