РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2016Справа № 910/12726/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом комунального підприємства "ВОДОКАНАЛ" (далі - Підприємство) до публічного акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" (далі - Банк) про стягнення 6 955,26 грн.,

за участі представників:

позивача: Лавринця І.П, за довіреністю від 11 січня 2016 ороку № 25,

відповідача: Шубіна О.Л., за довіреністю від 29 січня 2016 року № 92,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2016 року Підприємство звернулось до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що 1 грудня 2010 року між ним та відповідачем було укладено договір № 1848/1 про надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації (далі - договір). За умовами укладеного правочину облік спожитої води мав бути здійснений відповідними приладами, які пройшли держповірку. Оскільки Банк несвоєчасно звернувся до позивача з вимогою провести держповірку приладу обліку, Підприємство, посилаючись на положення Правил користування системи централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190 (далі - Правила), нарахувало та заявило стягнення з відповідача 6 955,26 грн. вартості безоблікового водокористування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13 липня 2016 року порушено провадження у справі № 910/12726/16 та призначено її до розгляду на 28 липня 2016 року.

28 липня 2016 року судом було оголошено перерву в судовому засіданні до 1 вересня 2016 року.

У судовому засіданні 1 вересня 2016 року представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві та додаткових поясненнях, поданих 2 серпня 2016 року. В основу заперечень Банку покладено той факт, що він не є суб'єктом безоблікового водокористування. Крім того, відповідач зауважував, що контроль стану засобів обліку відпущеної води та дотримання термінів їх періодичної повірки належить до обов'язків саме Підприємства. На думку Банку, оскільки спірний прилад обліку водокористування не був демонтований, то таке споживання не можна вважати безобліковим, а тому нарахування Підприємством його вартості є безпідставним.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих учасниками процесу документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

1 грудня 2010 року між сторонами було укладено договір, за умовами якого Підприємство зобов'язалось забезпечити відповідачу подачу питної води на господарсько-питні, побутові та технічні потреби, а також приймання стічних вод по майданчикам: місто Запоріжжя, вулиця Південноукраїнська, 4 та місто Запоріжжя, вулиця Ладозька, 17-А.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами 18 лютого 2009 року складено та підписано двосторонній акт технічного обстеження водопроводу № 53, відповідно до якого зазначено, що на вводі у Банку за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Ладозька, 17-А, після державної повірки встановлено засіб обліку типу ЕТК - U1,5 № 03610151, державна повірка - І квартал 2009 року, засіб обліку в робочому стані та опломбований пломбою з відтиском «ВКЦ-1/НАРЦИС». Пломби здано абоненту на збереження. Також в акті зазначено, що держповірка засобу обліку дійсна до І кварталу 2012 року, експлуатація не держповіреного обліку не допускається.

Судом встановлено, що 8 серпня 2013 року Банк звернувся до позивача з листом № 08/05-1 від 5 серпня 2013 року, в якому повідомив Підприємство про необхідність проведення чергової повірки приладу обліку, зокрема, за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Ладозька, 17-А.

23 вересня 2013 року представниками Підприємства було здійснено технічне обстеження водопроводу відповідача, про що складено акт технічного обстеження водопроводу № 129, відповідно до якого встановлено, що питна вода на майданчик Банку за вищезазначеною адресою подається по одному водопровідному вводу діаметром 15 мм від міської мережі. На вводі холодної води встановлено раніше встановлений засіб обліку типу ЕТК - U1,5 № 03610151, термін держповірки засобу обліку закінчився. Відповідно до пунктів 5.14, 3.3, 3.4 Правил визначено, що обсяг води по безобліковому водокористуванню по вводу ДУ 15 мм складає 30,528 м3/добу. Розрахунковий період становить з 18 липня 2013 року по 8 серпня 2013 року. Згідно з п. 3.14 Правил обсяг стоків дорівнює об'єму спожитої води за 22 доби - 671,616 м3.

Вказаний вище акт № 129 від 23 вересня 2013 року був підписаний представниками Підприємства із зазначенням, що представник Банку з актом ознайомлений та від підпису відмовився.

На підставі акту технічного обстеження № 129 від 23 вересня 2013 року складений акт № 1848/1 від 23 вересня 2013 року за період з 18 липня 2013 року по 8 серпня 2013 року, відповідно до якого розраховано вартість спожитої кількості води та стоків, що становить 6 955,26 грн.

У зв'язку з тим, що представник відповідача відмовився від підпису спірних актів, Підприємство направило Банку лист № 14527 від 27 вересня 2013 року, додавши акт технічного обслуговування № 129 від 23 вересня 2013 року та акт-рахунок № 1848/1 від 23 вересня 2013 року.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом (частина 2 статті 193 ГК України).

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

За приписами статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. (статті 714 ЦК України).

Пунктом 3.2 Правил користування передбачено, що водокористування вважається безобліковим, якщо споживач самовільно приєднався до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення або самовільно користується ним.

Згідно пункту 5.1 Правил облік відпущеної питної води та прийнятих стоків здійснюється виробником і споживачами засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію.

Відповідно до пункту 5.4 Правил зазначено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт засобів обліку проводяться відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (далі - Закон), а також інших нормативно-правових актів, які регулюють цю сферу діяльності.

За приписами частини 2 статті 11 Закону (у редакції, чинній на день складання акту технічного обстеження від 23 вересня 2013 року) встановлено, що засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати напрокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.

Пунктом 5.14 Правил користування закріплено, що усі засоби обліку в обумовлені законодавством строки підлягають періодичній повірці. Задовільні результати повірки підтверджують свідоцтвом про повірку або записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційної документації. Засоби обліку опломбовуються з нанесенням відбитка повірочного тавра в місцях, що передбачені експлуатаційною документацією. У випадку тривалості повірки понад місяць об'єм води визначається відповідно до п. 3.3 цих Правил до дня установки повіреного засобу обліку.

Частиною 2 статті 28 Закону передбачено, що засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом ЦОВМ. Підприємства, організації та фізичні особи зобов'язані своєчасно (з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку.

Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідач повинен забезпечувати своєчасну повірку приладу обліку та не здійснювати споживання води за неповіреним належним чином водолічильником.

Відповідно до пункту 3.2.1 договору Банк зобов'язався своєчасно оплачувати надані йому послуги з водопостачання та водовідведення, експлуатувати водопровідні та каналізаційні мережі, прилади і пристрої на них у встановленому порядку та відповідно до цього договору та нормативних документів, вказаних у пункті 1.1 договору.

Приписами п. 3.2.3 спірного правочину встановлено, що при відсутності або не встановленому обліковому приладі у встановлений водоканалом термін або розміщенні абонентом водолічильних вузлів чи-то їх експлуатації з порушенням Правил користування, Правил експлуатації водопостачання абонента вважається безобліковим, а витрати води і об'єм стоків у такому випадку визначаються розрахунковим шляхом у відповідності з пунктами 3.3 та 3.4 Правил, починаючи з дня виписки останнього акту до дня приймання в експлуатацію облікового приладу або водолічильного вузла. Розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

Відповідно до пункту 3.3 Правил у разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу.

Згідно пункту 3.4 Правил розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

На підставі акту технічного обстеження водопроводу від 23 вересня 2013 року № 129 Підприємством складено акт № 1848/1, в якому виконано розрахунок суми до сплати безоблікового використання води в розмірі 6 955,26 грн. за період з 18 липня 2013 року по 8 серпня 2013 року, а саме: з дня виписки останнього акта № 1848/1 від 17 липня 2013 року по день отримання листа від відповідача про направлення представника для зняття пломби з засобу обліку для держповірки № 13410 - 8 серпня 2013 року.

Відповідно до пункту 5.1 договору основним документом на оплату є акт-рахунок. Акти за питну воду та послуги стічних вод виписуються відповідачу з позначенням споживачів представником Підприємства при наявності особистого посвідчення. Якщо Банк відмовлявся підписати акт, останній мав підписуватись представником позивача, а в акті мав бути зроблений відповідний запис про відмову. Такий акт мав бути надісланий відповідачу поштою. Оформлений таким чином акт є обов'язковим для виконання у вказані в ньому терміни, а також є підставою для розрахунків за питне водопостачання та приймання стічних вод.

Вищевикладене спростовує доводи Банку, покладені в основу його заперечень проти заявлених позовних вимог.

Суд зауважує, що акт № 1848/1 від 23 вересня 2013 року є рахунком, згідно якого Підприємством було нараховано відповідачу до сплати вартість витрат води та стічних вод за період з 18 липня 2013 року по 8 серпня 2013 року.

Приписами частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Положеннями статті 43 ГПК України унормовано, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки на день розгляду даного спору Банком не було погашено борг у розмірі 6 955,26 грн., зазначена сума підлягає стягненню з відповідача, а позов в цій частині - задоволенню.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 30, ідентифікаційний код 09806443) на користь комунального підприємства «Водоканал» (69002, місто Запоріжжя, вулиця Святого Миколая, будинок 61, ідентифікаційний код 03327121) 6 955 (шість тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 26 коп. основного боргу, а також та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 9 вересня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко