РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2016Справа №910/13572/16

За позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
про стягнення 50 120,51 грн.

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Гостищева Н.В. (дов. № 01-22/7-38 від 16.01.2016 року)
від відповідача не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 13 вересня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 39 088,36 грн., в тому числі 27 880,22 грн. основного боргу, 4 063,66 грн. пені, 352,12 грн. 3 % річних, 937,52 грн. інфляційних втрат, 5 854,84 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1693 від 15.04.2015 року в частині здійснення повної та своєчасної оплати орендних платежів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 року порушено провадження у справі № 910/13572/16 та призначено справу до розгляду на 18.08.2016 року.

10.08.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача в судове засідання 18.08.2016 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 27.07.2016 року не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 18.08.2016 року винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 13.09.2016 року.

09.09.2016 року представник позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав заяву про збільшення позовних вимог. Відповідно до поданої заяви, позивач просив стягнути з відповідача 50 120,51 грн., в тому числі, 35 884,16 грн. основного боргу, 5 319,61 грн. пені, 7 535,67 грн. штрафу, 509,93 грн. 3 % річних, 871,14 грн. інфляційних втрат.

Враховуючи норми статті 22 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що дана дія не суперечить законодавству та не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів суд приймає до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до пункту 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 № 18, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

У судовому засіданні 13.09.2016 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання 13.09.2016 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 18.08.2016 року не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 03057, АДРЕСА_1 на яку було відправлено ухвали суду підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та вказана в позові.

У відповідності з положеннями пункту 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається за повідомленою сторонами господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

15.04.2015 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1693 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину нежитлового приміщення № 1.1.4 на 1-му поверсі пасажирського терміналу «Д», загальною площею 4,0 кв.м., яке розташоване за адресою Київська обл., м. Бориспіль, ДП «МА «Бориспіль», реєстровий номер 20572069.1435.НЛТНПД1884, та перебуває на балансі Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна на 31.08.2014 року і становить за незалежною оцінкою 335 000,00 грн. без врахування ПДВ.

Майно передається в оренду для розміщення каси з продажу залізничних квитків (пункт 1.4. Договору).

Згідно з пунктом 2.1. Договору орендар вступає у строкове платне користування майном на термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту передачі-приймання майна.

Як вбачається із матеріалів справи на виконання умов договору сторонами 15.04.2015 року підписаний Акт 1 передачі-приймання орендованого майна, за яким позивач передав, а відповідач прийняв у користування частину нежитлового приміщення № 1.1.4 на 1-му поверсі пасажирського терміналу "Д", загальною площею 4,0 кв.м., яке розташоване за адресою Київська обл., м. Бориспіль, ДП «МА «Бориспіль», реєстровий номер 20572069.1435.НЛТНПД1884, та перебуває на балансі Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

Відповідно до пункту 3.1. Договору орендна плата визначена за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за перший місяць серпень 2014 року - 5 050,00 грн. без врахування ПДВ.

Пунктом 3.3. Договору сторони погодили, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Згідно з пунктом 3.6. Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, з який здійснюється платіж у наступному співвідношенні 70 % - до державного бюджету, 30 % - балансоутримувачу.

Відповідно до пункту 10.1. Договору цей Договір укладено строком на 2 роки 11 міс., що діє з 15.04.2015 року до 15.03.2018 року включно.

За доводами позивача, відповідачем не виконуються зобов'язання щодо повноти та вчасності оплати орендних платежів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за період з жовтня 2015 року по червень 2016 року у розмірі 35 884,16 грн.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, на подання відзиву на позов, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно частини 6 статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до частини 3 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі майна в оренду, користування ним відповідачем у спірний період та існування за відповідачем станом на момент звернення позивача до суду заборгованості зі сплати орендної плати у розмірі 35 884,16 грн.

Відповідно до частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи пункту 3.6. Договору, строк виконання грошового зобов'язання відповідача по сплаті орендних платежів за договором на момент розгляду справи настав.

Частиною 3 статті 285 Господарського кодексу України визначено, що одним із основних обов'язків орендаря є внесення орендної плати своєчасно і в повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони. Це стосується відповідача, який мав довести суду, що він зобов'язання за договором оренди виконав своєчасно та в повному обсязі, відповідно до їх умов.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті орендних платежів у розмірі 35 884,16 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 5 319,61 грн. пені, 7 535,67 грн. штрафу, 509,93 грн. 3 % річних, 871,14 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За приписами частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 Цивільного кодексу України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 3.7. Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно з пунктом 3.8. Договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 21 % від суми заборгованості.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним, а тому позовні вимоги про стягнення 5 319,61 грн. пені та 7 535,67 грн. штрафу підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування позивачем 3 % річних, судом встановлено, що його розрахунки не перевищують розрахунок суду та відповідають нормам чинного законодавства України, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 509,93 грн. 3 % річних підлягають задоволенню.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" допущено помилку у методиці розрахунку, у зв'язку з чим позивачем завищено належну до стягнення суму інфляційних втрат.

Згідно розрахунку суду за заявлений позивачем період розмір інфляційних втрат становить 808,89 грн.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 35 884,16 грн. основного боргу, 5 319,61 грн. пені, 7 535,67 грн. штрафу, 509,93 грн. 3 % річних, 808,89 грн. інфляційних втрат.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (03057, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль", ідентифікаційний код 20572069) 35 884 (тридцять п'ять тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн. 16 коп. основного боргу, 5 319 (п'ять тисяч триста дев'ятнадцять) грн. 61 коп. пені, 7 535 (сім тисяч п'ятсот тридцять п'ять) грн. 67 коп. штрафу, 509 (п'ятсот дев'ять) грн. 93 коп. 3 % річних, 808 (вісімсот вісім) грн. 89 коп. інфляційних втрат, 1 376 (одну тисячу триста сімдесят шість) грн. 29 коп. судового збору.

3.У іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.09.2016

Суддя С.В. Стасюк