УХВАЛА

16.09.2016Справа № 910/31815/15
За скаргою Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

На дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої

служби Головного управління юстиції в м.Києві

По справі №910/31815/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРВ «Укрцентр»

До Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

про стягнення 4 538 334,22 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Гринюк О.А, - по дов.

від ВДВС: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТВК «Укрцентр» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення 4 538 334,22 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2016 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВК «Укрцентр» 2 349 839 (два мільйони триста сорок дев'ять тисяч вісімсот тридцять дев'ять) грн 82 коп. основного боргу, 173 736 (сто сімдесят три тисячі сімсот тридцять шість) грн 50 коп. три відсотки річних, 1 795 474 (один мільйон сімсот дев'яносто п'ять тисяч чотириста сімдесят чотири) грн 74 коп. інфляційних втрат та 64 785 (шістдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят п'ять) грн. 77 коп. судового збору.

29.02.2016 року до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла апеляційна скарга на рішення по справі №910/31815/15 від 19.02.2016 року від Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2016 року по справі № 910/31815/15 рішення Господарського суду м. Києва від 19.02.2016 року по справі № 910/31815/15 залишено без змін.

21.04.2016 року судом винесена ухвала про виправлення описки в рішенні по справі №910/31815/15.

21.04.2016р. на виконання рішення Господарського суду міста Києва по справі №910/31815/15 від 19.02.2016 року (повне рішення складено 24.02.1016 року) видано судовий наказ.

19.05.2016р. до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла скарга Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якій скаржник просить суд:

- визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пишного Артема Володимировича щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 05.05.2016 року по ВП № 50980084;

- визнати недійсною постанову про стягнення виконавчого збору від 05.05.2016 року по ВП № 50980084.

В обґрунтування означеної скарги заявник посилався на безпідставне стягнення державним виконавцем виконавчого збору з боржника, оскільки фактично рішення було виконано останнім самостійно та жодних дій щодо примусового виконання, які передбачено чинним законодавством України, державним виконавцем не вчинялось.

Як було встановлено судом, відповідно до супровідного листа Господарського суду міста Києва від 04.05.2016 року матеріали справи № 910/31815/15 скеровано до Київського апеляційного господарського суду, у зв'язку з надходженням касаційної скарги на постанову від 07.04.2016 року.

Тож, з огляду на те, що матеріали справи № 910/31815/15 були направлено до Київського апеляційного господарського суду ухвалою суду від 23.05.2016 відкладено вирішення питання про прийняття до провадження скарги Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві до повернення матеріалів зазначеної справи до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до частини 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Встановлений у частині першій статті 1212 Господарського процесуального кодексу України десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК України може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску.

У зв'язку з поверненням матеріалів справи № 910/31815/16 до Господарського суду міста Києва, ухвалою від 30.08.2016р. розгляд скарги відповідача було призначено на 16.09.2016р.

Представник Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» у судовому засіданні 16.09.2016р. скаргу підтримав в повному обсязі.

Представники позивача та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м.Києві у судове засідання 15.09.2016р. не з'явились, правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористались, правової позиції по суті скарги не висловили, проте, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду скарги Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення позивача та відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м.Києві про дату, час та місце проведення судового засідання, суд дійшов висновку про можливість розгляду скарги відповідача на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами.

Згідно з положеннями ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території.

Частиною 2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

За змістом ч.1 ст.116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом.

За приписами ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Рішення, ухвали, постанови суду, які не виконуються боржником добровільно у встановлений строк та у яких допущено негайне виконання, виконуються примусово органами Державної виконавчої служби, що входять до системи органів Міністерства юстиції України, в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, наказ від 21.04.2016р. у справі №910/31815/15 є обов'язковим на всій території України і є підставою для примусового виконання рішення господарського суду державною виконавчою службою.

Частиною 2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

За приписами ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Частиною 1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу наведеної норми слідує, що невиконання самостійно боржником рішення суду у встановлений ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» строк тягне за собою його примусове виконання, яке своїм початком має день, наступний за останнім днем строку, відведеного для самостійного виконання рішення, та є підставою для стягнення з боржника виконавчого збору.

Відповідно до приписів ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно статті 32 наведеного Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Як свідчать матеріали справи, постановою від 28.04.2016р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м.Києві Пишним Артемом Володимировичем було відкрито виконавче провадження №ВП50980084 на підставі наказу від 21.04.2016р. Господарського суду міста Києва.

У наведеній постанові боржнику надано строк для самостійного виконання наказу до 04.05.2016р. включно.

За поясненнями скаржника, означену постанову Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» було отримано лише 04.05.2016р., що підтверджується конвертом, в якому було отримано кореспонденцію та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта». Вказані обставини державним виконавцем не спростовувались.

05.05.2016р. боржником було в повному обсязі виконано судове рішення по справі №910/31815/15, а саме переховано грошові кошти на загальну суму 4 538 334,22 грн. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРВ «Укрцентр», що підтверджується платіжними дорученнями №5593 від 05.05.2016р., №5594 від 05.05.2016р., №5595 від 05.05.2016р. та №5596 від 05.05.2016р.

Одночасно, 05.05.2016р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м.Києві Пишним Артемом Володимировичем було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 438383,68 грн.

Як зазначалось вище, виконавчий збір стягується з боржника виключно у разі невиконання останнім виконавчого документа у строк, встановлений державним виконавцем і лише після початку здійснення примусових дій державним виконавцем та з суми, яка залишилась несплаченою боржником самостійно. Із суми, яка сплачена боржником самостійно до початку здійснення примусових дій державним виконавцем, виконавчий збір не стягується.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах від 28.01.2015р., від 06.07.2015р. Верховного Суду України по справах №3-217гс14, №6-785цс15, які відповідно до приписів статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, та у постанові від 16.03.2016р. Вищого господарського суду України по справі №38/284.

Проте, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України докази вчинення державним виконавцем будь-яких дій з примусового виконання наказу від 21.04.2016р. Господарського суду міста Києва по справі №910/31815/15.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищезазначене, враховуючи, що боржником фактично самостійно було виконано судове рішення по справі №910/31815/15, з огляду на те, що державним виконавцем не вчинялось жодних заходів з примусового виконання наказу від 21.04.2016р. Господарського суду міста Києва, суд дійшов висновку, що дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м.Києві Пишного Артема Володимировича стосовно стягнення виконавчого збору з боржника є протиправними, а відповідна постанова від 05.05.2016р. ВП №50980084 - недійсною.

Згідно з п.9.13 Постанови №9 від 17.10.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Таким чином, враховуючи наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення скарги Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Задовольнити скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м.Києві Пишного Артема Володимировича зі стягнення виконавчого збору з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» протиправними.

Визнати недійсною постанову від 05.05.2016р. ВП № 50980084 про стягнення виконавчого збору.

Ухвалу направити сторонам та органу виконання судових рішень.

Суддя Спичак О.М.