КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2016 р. Справа№ 15/81

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Разіної Т.І.

Верховця А.А.

за участю секретаря судового засідання Карпюк О.С.,

представників:

від боржника - Пустовіт А.С.,

від прокуратури - Скляра Д.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Київський радіозавод"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.09.2015

у справі № 15/81 (суддя Яковенко А.В.)

за заявою Українського акціонерного промислово-інвестиційного банку

в особі філії "Лівобережне відділення Промінвестбанку в м. Києві"

до Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Київський радіозавод"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 у справі № 15/81 визнано поточними кредиторами по відношенню до Державного підприємства "Київський радіозавод":

- Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України з грошовими вимогами в сумі 3 877 128,17 грн. з віднесенням до другої черги задоволення;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Національна компанія "Укрексперт" з грошовими вимогами в сумі 284 011,65 грн., з яких 1 147 грн. віднесено до першої черги задоволення, 282 864,65 грн. - до четвертої черги задоволення;

зобов'язано ліквідатора Державного підприємства "Київський радіозавод" арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. внести відповідні відомості до реєстру вимог кредиторів банкрута.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, боржник звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу від 21.09.2015 та відхилити вимоги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України з та товариства з обмеженою відповідальністю "Національна компанія "Укрексперт"

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 апеляційну скаргу задоволено частково, скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 у справі №15/81 в частині визнання грошових вимог Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України до боржника в сумі 3 877 128,17 грн. з віднесенням до другої черги задоволення, в частині віднесення до поточних грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Національна компанія "Укрексперт" та зобов'язання ліквідатора боржника внести відповідні відомості до реєстру вимог кредиторів банкрута; вимоги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відхилено; в іншій частині ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 у справі №15/81 залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.08.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2016 у справі № 15/81 скасовано, справу направлено до Київського апеляційного господарського суду на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою від 31.08.2016 прийнято до провадження апеляційну скаргу Державного підприємства "Київський радіозавод", призначено розгляд справи на 06.09.2016.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників провадження у справі про банкрутство, вважає, що оскаржувана ухвала підлягає зміні, з огляду на наступне.

Провадження у даній справі про банкрутство регулюється Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-XII (далі - Закон про банкрутство), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22.12.2011 № 4212-VI викладено в новій редакції Закон про банкрутство.

Положення нової редакції Закону про банкрутство застосовуються господарськими судами у розгляді справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання ним чинності, тобто з 19.01.2013.

При цьому, положення Закону про банкрутство в новій редакції, якими врегульовано ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності Законом, якщо на цей момент господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Арбітражного суду міста Києва від 12.07.1996 порушено провадження у справі про банкрутство боржника.

Постановою Арбітражного суду міста Києва від 01.10.1997 боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Отже, розгляд даної справи про банкрутство Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Київський радіозавод" здійснюється за редакцією Закону про банкрутство, чинній до 19.01.2013.

Відповідно до ст. 1 Закону про банкрутство кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Отже, Законом про банкрутство виокремлено чотири категорії можливих кредиторів з різним правовим статусом.

Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва та платежу за векселем на підставі статей 43 та 70 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, запровадженого Женевською конвенцією 1930 року.

Колегія суддів відзначає, що конкурсними кредиторами слід вважати кредиторів, термін виконання вимог яких до боржника настав до дня порушення справи про банкрутство боржника.

Поточні кредитори - це кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство. Отже, поточними кредиторами слід вважати тих кредиторів, термін виконання вимог яких до боржника настав після порушення справи про банкрутство.

Кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди - це кредитори, чиї вимоги до боржника виникли як до, так і після порушення провадження у справі про банкрутство.

Кредитори, вимоги яких забезпечено заставою майна боржника. Вимоги цієї категорії задовольняються в межах порушеної справи про банкрутство.

Статтею 14 Закону про банкрутство конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Боржник разом з розпорядником майна за наслідками розгляду зазначених вимог повністю або частково визнає їх або відхиляє, з обгрунтуванням підстав відхилення, про що розпорядник майна повідомляє письмово заявників і господарський суд.

Відповідно до абз. 8 ч. 1 ст. 23 Закону про банкрутство з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Згідно з абзацом одинадцятим частини першої статті 25 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення заявляє в установленому порядку заперечення по заявлених до боржника вимогах поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство, і є неоплаченими.

Як вбачається з матеріалів справи, після визнання боржника банкрутом 08.11.2012 до господарського суду надійшла заява Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) про визнання поточних кредиторських вимог до ДП "ВО "Київський радіозавод" у розмірі 3 877 128,17 грн., які ґрунтуються на розрахунку потреби в капіталізації коштів ДП "ВО "Київський радіозавод" для розрахунку з потерпілими на виробництві станом на 20.09.2012.

Вказана заява обґрунтована виникненням у банкрута зобов'язань щодо виплати Фонду сум платежів, капіталізованих у зв'язку з ліквідацією страхувальника на підставі пункту 2 частини 1 статті 31 Закону про банкрутство та Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань підприємства банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров'ю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 765 від 06.05.2000.

Як зазначив Вищий господарський суд України в постанові від 09.08.2016, виходячи з вимог спеціального Закону про банкрутство обов'язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд.

Господарський суд зобов'язаний перевірити та надати правову оцінку вимогам кредиторів до боржника, незалежно від факту їх визнання чи відхилення в даному випадку ліквідатором.

Відповідно до ст. 31 Закону про банкрутство, у другу чергу задовольняються вимоги, що виникли із зобов'язань банкрута перед працівниками підприємства-банкрута, зобов'язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, шляхом капіталізації відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за громадян, які застраховані в цьому Фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 765 від 6 травня 2000 року затверджено Порядок капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань підприємства-банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю (далі - Порядок).

Відповідно до цього Порядку здійснюється капіталізація платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань підприємства-банкрута відшкодувати шкоду, заподіяну життю і здоров'ю громадян. (п.1 Порядку). Відповідно до ч. 2 п. 1 Порядку капіталізація платежів здійснюється щодо кожної особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідності виплати майбутніх платежів.

Капіталізація виплат майбутніх періодів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, заподіяної життю і здоров'ю громадян, повинна проводитись саме в період ліквідаційної процедури банкрута, оскільки саме після визнання підприємства банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури підприємницька діяльність підприємства закінчується та строк виконання всіх його грошових зобов'язань вважається таким, що настав.

Згідно з ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у редакції Закону на момент звернення із заявою, фінансування Фонду соціального страхування від нещасних випадків здійснюється за рахунок, зокрема, капіталізованих платежів, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з моменту визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури платежі, що мають бути виплачені потерпілим в майбутньому, підлягають капіталізації та повинні бути включені до реєстру вимог кредиторів відповідно до ст. 31 Закону про банкрутство, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства до цього часу строк виконання вказаних зобов'язань банкрута вважається таким, що ще не настав. При цьому, капіталізація платежів здійснюється у випадку ліквідації юридичної особи - страхувальника, оскільки сума капіталізованих платежів не є боргом у вигляді простроченої суми грошових зобов'язань, а є розрахунком виплат коштів потерпілим майбутніх періодів.

Частиною шостою статті 14 Закону про банкрутство визначено, що вимоги кредиторів, щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян (згідно із заявами кредиторів, а за їх відсутності - за даними обліку боржника) підлягають обов'язковому внесенню до реєстру вимог кредиторів окремо.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з моменту визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури платежі, що мають бути виплачені потерпілим в майбутньому, підлягають капіталізації та повинні бути включені до реєстру вимог кредиторів відповідно до ст. 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", при цьому, капіталізація платежів здійснюється у випадку ліквідації юридичної особи - страхувальника, оскільки сума капіталізованих платежів не є боргом у вигляді простроченої суми грошових зобов'язань, а є розрахунком виплат коштів потерпілим майбутніх періодів.

З доданого до заяви Фонду від 02.11.2012 (т. 35, а.с. 10-12) Розрахунку потреби капіталізації коштів для розрахунку з потерпілими на виробництві станом на 20.09.2012 (т. 35, а.с. 13) вбачається, що потреба в капіталізації коштів становить 3 877 128,17 грн. для розрахунку з 24 потерпілими на виробництві Державного підприємства «Київський радіозавод».

Разом з тим, 26.04.2016 Фонд подав до суду апеляційної інстанції Уточнення розрахунку капіталізованих платежів від 25.04.2016 № 04-08/3238-14 (т. 46, а.с. 85-86).

Згідно наданого Уточненого розрахунку капіталізованих платежів станом на 20.09.2012 потреба в капіталізації коштів становить 2 877 473,04 грн. для розрахунку з 22 потерпілими на виробництві Державного підприємства «Київський радіозавод».

Розбіжність виникла у зв'язку зі смертю застрахованих осіб та припиненням виплат громадянам ОСОБА_5 з 21.04.2013 та ОСОБА_6 з 22.02.2015 на підставі відповідних постанов Фонду від 17.02.2014, а також у зв'язку з перерахунком щомісячної страхової виплати колишнім працівникам Державного підприємства «Київський радіозавод» на підставі постанов від 26.01.2015 «Про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01.03.2014».

Згідно вимог ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На думку колегії суддів, місцевий господарський суд в порушення ст. 43 ГПК України, розглянувши наданий Фондом розрахунок капіталізованих платежів, помилково визнав його обґрунтованим на суму 3 877 128,17 грн., оскільки він не був підтверджений належними доказами.

При цьому, на переконання апеляційного суду, у відповідності зі ст. 101 ГПК України, подані Фондом додаткові докази (постанови про припинення щомісячної страхової виплати від 17.02.2014, від 17.03.2015, постанови про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати від 26.01.2015) мають бути враховані при визначенні обґрунтованості вимог Фонду до боржника.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідності до ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та п. 2 ст. 31 Закону про банкрутство, заявлені Фондом вимоги є вимогами пов'язаними зі стягненням капіталізованих платежів, а з моменту визнання боржника банкрутом платежі, що мають бути виплачені потерпілим в майбутньому, підлягають капіталізації та повинні бути включені до реєстру вимог кредиторів, згідно із приписами ч. 6 ст. 16, ст. 31 Закону про банкрутство, окремою графою у розмірі 2 877 473,04 грн., оскільки підтверджені належними доказами.

На думку колегії суддів, місцевий господарський суд помилково не витребував та відповідно не дослідив, подані Фондом в суді апеляційної інстанції, докази на підтвердження розміру заявлених вимог, які складаються з вимог, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, шляхом капіталізації відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за громадян, які застраховані в цьому Фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

А за вказаних обставин, оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 в частині визнання Фонду поточним кредитором банкрута підлягає зміні шляхом зменшення його вимог до 2 877 473,04 грн., що мають бути включені до реєстру вимог кредиторів у другу чергу задоволення.

Окрім того, 21.02.2013 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Національна компанія "Укрексперт" з грошовими вимогами в сумі 282 864,65 грн. (том 35 а.с. 62).

Задовольняючи зазначену заяву з грошовими вимогами до боржника, місцевий господарський суд визнав заявлені вимоги як поточні та виходив з обставин обґрунтованості цих вимог та визнання їх ліквідатором боржника у даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Національна компанія "Укрексперт" ґрунтуються на рішеннях Господарського суду міста Києва у справах №26/354 від 26.07.2007, №26/355 від 26.07.2007, №26/353 від 26.07.2007, №26/352 від 26.07.2007, №37/329 від 24.07.2007, №37/330 від 24.07.2007, №47/153 від 08.08.2007, №47/154 від 08.08.2007, №47/155 від 08.08.2007, №47/156 від 08.08.2007, №13/261 від 30.07.2007, №13/262 від 30.07.2007, №13/263 від 30.07.2007, які набрали законної сили та відповідно до яких присуджено до стягнення з боржника на користь кредитора грошові кошти на загальну суму 282 864,65 грн.

Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, предметом спору є вимоги про стягнення плати за послуги з оцінки майна боржника, які надавались Товариством з обмеженою відповідальністю "Національна компанія "Укрексперт" під час ліквідаційної процедури у даній справі.

Тобто, грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Національна компанія "Укрексперт" виникли після визнання боржника банкрутом, а отже є поточними в розумінні Закону про банкрутство.

Докази погашення заборгованості, яка встановлена судовими рішеннями, перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Національна компанія "Укрексперт" матеріали справи не містять.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованність заявлених грошових вимог з віднесенням їх до четвертої черги задоволення в сумі 282864,65 грн., а також 1 147 грн., що складають судові витрати, з віднесенням їх до першої черги задоволення.

Отже, оскаржувана ухвала від 21.09.2015 в частині кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Національна компанія "Укрексперт" є законною та обґрунтованою, а отже підлягає залишенню без змін в цій частині.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Київський радіозавод" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 у справі № 15/81 змінити в частині визнання вимог Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві.

Визнати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві поточним кредитором Державного підприємства "Київський радіозавод" з грошовими вимогами в сумі 2 877 473,04 грн. - вимоги другої черги задоволення.

3. В решті ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 у справі № 15/81 залишити без змін.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді Т.І. Разіна

А.А. Верховець