РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2016 р. Справа № 902/1102/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Бучинська Г.Б. ,

судді Василишин А.Р.

при секретарі Дроздюк О.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Вінницької області від 19.07.16 р. у справі № 902/1102/15

за позовом Приватного Вінницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "ВІННИЦЯТУРИСТ" (21050, м. Вінниця, вул. Пушкіна, 4)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (23227, Вінницька обл., Вінницький район, с. Агрономічне, вул. Ярослава Мудрого, б. 39)

про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 17.03.2015р. про внесення змін та доповнень до договору оренди приміщень № 57 від 01.06.2013р.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 26.08.2015р. у справі №902/1102/15 в позові відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.11.2015р., апеляційну скаргу Приватного Вінницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Вінницятурист" задоволено; рішення господарського суду Вінницької області від 26.08.2015 року скасовано; прийнято нове судове рішення, яким позов задоволено; визнано недійсною Додаткову угоду № 2 від 17.03.2015 року про внесення змін та доповнень до Договору №57 оренди приміщення окремої частини будівлі, укладеного 01.06.2013 р.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.01.2016р. касаційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволено частково; рішення господарського суду Вінницької області від 26.08.2015р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.11.2015р. у справі № 902/1102/15 - скасовано; справу № 902/1102/15 передано на новий розгляд до господарського суду Вінницької області.

При новому розгляді справи рішенням господарського суду Вінницької області від 19.07.2016 р. у справі №902/1102/15 (головуючий суддя Кожухар М.С., судді Білоус В.В., Банасько О.О.) задоволено позов Приватного Вінницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "ВІННИЦЯТУРИСТ" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 17.03.2015р. про внесення змін та доповнень до договору оренди приміщень № 57 від 01.06.2013р.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Вінницької області від 19.07.2016р. у справі №902/1102/15 відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати повністю рішення господарського суду Вінницької області по справі №902/1102/15 в звязку з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

В апеляційній скарзі Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 посилається, зокрема, на те, що вирішуючи цей спір господарський суд Вінницької області не встановив наявності фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання оспорюваного правочину (додаткової угоди) недійсним на момент його вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків. Окрім того, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не зазначено, в чому саме полягає неправомірність дій сторони (та якої саме сторони).

Також, скаржник звертає увагу апеляційного суду на висновки місцевого господарського суду про невідповідність додаткової угоди №2 волевиявленню позивача, однак саме позивач виявив волю укласти додаткову угоду про внесення змін та доповнень до Договору № 57 оренди приміщення окремої частини будівлі від 01.06.2013 року та надав її проект для підписання відповідачеві, що знайшло своє підтвердження під час судового розгляду даної справи, адже позивач не зміг пояснити зміст п. 2 Постанови наглядової ради Приватного Вінницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Вінницятурист» «Про орендні відносини ПрАТ «Вінницятурист» від 17.03.2015 року за №П-98-10 з якого вбачається, що оскаржувана додаткова угода була додана до вказаної Постанови. Враховуючи, що саме позивач готував текст додаткової угоди, скаржник вважає, що у Додатковій угоді № 2 від 17.03.2015 року саме позивач поставив відповідача ФОП ОСОБА_3 перед фактом необхідності підписання даної угоди.

Крім того, судом першої інстанції було залишено без зясування питання щодо повного виконання позивачем та відповідачем усіх умов Додаткової угоди №2 від 17.03.2015 року, про що свідчать наявні у матеріалах справи Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000052 від 31.03.2015 року та №ОУ-0000066 від 30.04.2015 року та розрахунком оплати орендної плати за період з 01.01.2015 року по 31.05.2015 року ФОП ОСОБА_3, що на думку апелянта є суттєвим для вирішення спору.

Однак, залишаючи поза увагою вказані докази, місцевий господарський суд усі питання зі сторони відповідача, що стосувалися підписання позивачем актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000052 від 31.03.2015 року та №ОУ-0000066 від 30.04.2015 року, спростовував як такі, що не стосуються предмету спору, не беручи до уваги те, що саме підписанням вказаних Актів відповідач спростовував доводи позивача щодо невідповідності його волевиявленню Додаткової угоди №2 від 17.03.2015 року.

Також, місцевим господарським судом не було взято до уваги те, що невідповідність змісту Додаткової угоди №2 від 17.03.2015 року, змісту постанови ОСОБА_4 ради ПрАТ «Вінницятурист» №П-98-10 від 17.03.2015 року не може підтверджувати недійсність укладеної угоди, адже визнання такої недійсності з цих підстав не передбачено жодним актом цивільного законодавства, а ОСОБА_4 рада ПрАТ «Вінницятурист» не є стороною оскаржуваної угоди і не є стороною у даній справі.

Вказане свідчить про дотримання сторонами вимог ч. 3 ст. 203 та ст. 651 ЦК України та безпідставність твердження позивача щодо порушення вищевказаних норм ЦК України, оскільки матеріалами справи доведено як погодження сторін так і реалізацію позивачем свого волевиявлення на укладення оскаржуваної угоди.

Слід зазначити, що жодних заборон чи обмежень щодо укладення Головою правління ПрАТ «Вінницятурист» ОСОБА_5 договорів не було, відповідно, на момент укладення оскаржуваної угоди він діяв згідно вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України.

В даному випадку місцевим господарським судом було безпідставно застосовано положення ст.ст. 71, 72 Закону України «Про акціонерні товариства», оскільки вказані норми не містять заборони підписання угоди заінтересованою особою.

Судом не було взято до уваги також, що вся інформація стосовно укладеного правочину, у вчиненні якого була заінтересованість, перебувала у розпорядженні ОСОБА_4 ради ПрАТ «Вінницятурист», адже саме ОСОБА_4 радою було прийнято відповідну Постанову та надано для підписання проект Додаткової угоди №2 від 17.03.2015 року, що свідчить про дотримання позивачем положень ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства», а відсутність прямої заборони ОСОБА_4 ради товариства на вчинення такої угоди, підтверджує правильність вказаного висновку.

А тому, висновки місцевого господарського суду про те, що не дослідження і не обговорення ОСОБА_4 радою у строки та порядку, передбаченому вказаною на нормою закону, інформації стосовно укладеного правочину, є підставою для визнання такого правочину недійсним, є жодним чином не обгрунтованими.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.08.2016 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у справі №902/1102/15 прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

Приватне Вінницьке обласне акціонерне товариство по туризму та екскурсіях "ВІННИЦЯТУРИСТ" у письмовому відзиві на апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заперечує проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, просить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судове засідання представник Приватного Вінницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "ВІННИЦЯТУРИСТ" ОСОБА_1 заперечила проти доводів апеляційної скарги та надала пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 19.07.16 р. у справі № 902/1102/15 є законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судове засідання представник апелянта не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. Оскільки на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Пунктом 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розяснено, що розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Пункт 3.9.1. вказаної Постанови передбачає, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин апеляційний господарський суд вважає, що апелянт належним чином повідомлений про час та місце апеляційного перегляду справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів, 01.06.2013 року між Приватним Вінницьким обласним акціонерним товариством по туризму та екскурсіях "ВІННИЦЯТУРИСТ" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір оренди окремої частини будівлі №57, предметом якого є отримання Підприємцем у тимчасове платне користування нерухомого майна - приміщень будинку №4 по вул. Пушкінська у м. Вінниці згідно з додатком № 1 до договору, а також обладнання та інвентарю, передбаченого додатком №2 до договору (далі - обєкт оренди). Відповідне майно було передане відповідачу на підставі актів приймання-передачі (Додаток № 1 та Додаток № 2 до договору).

Пунктом 4.1 договору визначено, що розмір орендної плати за загальну площу 1382,4 кв.м. складає 118 600,00 грн., у т.ч. ПДВ, на місяць, а разом з орендною платою за користування обладнанням та інвентарем становить 120 250,00 грн.

Орендна плата складається з плати за користування обєктом оренди та майна.

Згідно п. 8.2. Договору зміни до цього договору можуть бути внесені за погодженням сторін. Зміни і доповнення до цього договору, що вносяться, розглядаються у місячний строк.

Відповідно до п.8.5. Договору про намір продовжити або розірвати договір оренди сторона повинна в письмовій формі попередити іншу сторону не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії договору.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

Орендодавцем у договорі є Приватне акціонерне товариство «Вінницятурист», яке діє на підставі Статуту товариства, затвердженого у новій редакції рішенням річних загальних зборів акціонерного товариства від 09 квітня 2014р. та зареєстрованого 14.05.2014р.

Статтею 154 Цивільного кодексу України унормовано, що установчим документом акціонерного товариства є статут, в якому акціонерне товариство, крім іншого, визначає склад і компетенцію органів управління товариством та порядок прийняття ними рішень. В акціонерному товаристві , відповідно до положень статті 160 ЦК України, може створюватися наглядова рада, порядок створення, компетенція та порядок прийняття рішень якої встановлено положеннями розділом VIII Закону України «Про акціонерні товариства» та положеннями Статуту товариства.

Відповідно до п 8.1 Статуту ПрАТ "Вінницятурист", органами управління Товариства є: Загальні збори, ОСОБА_4 рада, правління.

ОСОБА_4 рада Товариства є органом, що здійснює захист прав акціонерів у період між проведенням Загальних зборів Товариства, і в межах своєї компетенції несе відповідальність перед акціонерами за виконання своїх функцій, сприяє реалізації статутних завдань Товариства, контролює і регулює діяльність Правління Товариства в питаннях стратегічного планування, забезпечення рентабельності діяльності Товариства ефективності використання інвестицій та майна тощо, розробляє стратегію, спрямовану на підвищення прибутковості та конкурентоспроможності Товариства (п. 8.27).

Згідно підпункту 8.48.2. п. 8.48 розділу 8 Статуту Товариства Голова Правління без довіреності діє від імені Товариства відповідно до рішень Правління, в тому числі представляє Товариство в Україні та за кордоном, вчиняє від імені Товариства юридичні дії в межах, визначених цим Статутом, представляє інтереси Товариства у взаємовідносинах із державними та іншими організаціями, установами, юридичними особами і громадянами, а також судових інстанціях різних рівнів, підписує від імені Товариства договори, угоди. контракти (в тому числі трудові) тощо, рішення щодо укладення яких прийняті органами управління Товариства в межах компетенції, визначеної статутом.

Відповідно до підпункту 8.35.33. пункту 8.35 Розділу 8 Статуту Товариства до компетенції ОСОБА_4 ради також належить прийняття рішень про вчинення Товариством будь-яких правочинів, спрямованих на обтяження чи обмеження права власності Товариства на належні йому основні засоби, в тому числі як внесок у спільну діяльність, в оренду, лізинг, управління тощо, терміном понад один рік, крім тих, що відносяться до виключної компетенції Загальних зборів, також правочинів, пов'язаних із земельними правовідносинами: оренди/суборенди та земельного сервітуту, надання дозволу на вилучення (відмову) земельних ділянок, які перебувають у власності/користуванні Товариства та/або його дочірніх підприємств філій, представництв та інших відокремлених підрозділів.

Згідно з п. 8.45.7 Статуту, до компетенції Правління Товариства віднесено обов'язок протягом п'яти робочих днів з дня отримання відомостей про можливість вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, надати ОСОБА_4 раді Товариства інформацію стосовно правочину, у вчиненні якого є заінтересованість, в порядку, встановленому законодавством.

Організацію роботи Правління здійснює Голова Правління, який скликає засідання, забезпечує ведення протоколів засідань. У разі тимчасової відсутності Голови Правління його повноваження здійснює член Правління в порядку заміщення, встановленому в Товаристві (п.п. 8.43, 8.44 Статуту).

Голова Правління Товариства ОСОБА_5 в січні місяці 2015 року звернувся до керівних органів Товариства із листом, в якому зазначив про переведення Туристичного комплексу "Поділля" (відокремленого підрозділу ПрАТ "Вінницятурист"), в якому знаходиться обєкт оренди, в режим консервації, враховуючи значне зниження обсягів обслуговування в грудні, січні, лютому та значне збільшення витрат на комунальні послуги та енергоносії. Вказував, що з цією метою повністю перекрито постачання гарячої води та зменшена подача теплоносія для обігріву готельних номерів, ресторану та конференцзалів; припинено дію договорів на охорону, вивіз сміття та інші послуги; обслуговуючий персонал знаходиться у відпустці за власний рахунок або працює в режимі чергування. Зважаючи на викладене, Голова Правління Товариства ОСОБА_5 просив ОСОБА_4 Товариства дозволити орендарям не сплачувати орендну плату за період консервації Туристичного комплексу "Поділля".

17.03.2015 року ОСОБА_4 радою Товариства прийнято постанову № П-98-10 "Про орендні відносини ПрАТ "ВІННИЦЯТУРИСТ", відповідно до якої постановлено:

- внести зміни до договору оренди приміщення окремої частини будівлі № 57 від 01.06.2013 року, а саме: звільнити на період з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року (включно) Підприємця від сплати орендної плати;

- встановити на період з 01.02.2015 року по 30.03.2015 року (включно) орендну плату за 1 кв.м. на місяць у розмірі 43,40 грн., що становить 60 000,00 грн. на місяць за загально орендовану площу 1382,4 кв.м.

- доручити та уповноважити ОСОБА_6 на підписання від імені Товариства відповідної додаткової угоди.

Додатковою угодою № 2 встановлено, що орендар звільняється від сплати орендної плати та плати за користування обладнанням та інвентарем, що зазначений в Додатку № 2 в січні 2015 року (з 1 по 31 січня 2015 року). Цією ж додатковою угодою встановлено, що розмір орендної плати за загальну площу згідно Договору 1382,4 кв. м. разом з орендною платою за користування обладнанням та інвентарем в лютому 2015 року становить 60 000,00грн., в т.ч. ПДВ, в березні 2015 року 60 000,00грн., в т.ч. ПДВ.

06.04.2015 р., на виконання наказу №20 від 03.04.2015 р. головного акціонера ПрАТ "ВІННИЦЯТУРИСТ" (ПрАТ "Укрпрофтур") проведено комісійну перевірку консервації філії ПрАТ "ВІННИЦЯТУРИСТ" - туристичного комплексу "Поділля", якою зокрема встановлено, що фактичне споживання комунальних послуг по Туристичному комплексу "Поділля" зросло в порівнянні із аналогічним періодом 2014 року, а саме: використання води у січні 2015 року зросло на 90 куб.м., в лютому 2015 року зросло на 237 куб.м., в березні 2015 року на 228 куб.м.; споживання електроенергії в січні 2015 року зросло на 1263 кВт., в лютому 2015 року зменшено на 3499 кВт., в березні 2015 року зросло на 3306 кВт. Також встановлено факт підписання додаткової Додаткова угода № 2 зі сторони Товариства ОСОБА_5, а не ОСОБА_6

Результати перевірки, які оформлено Актом від 06.04.2015 р. (а.с.35-38 т.2), розглянуті на засіданні ОСОБА_4 ради ПрАТ "ВІННИЦЯТУРИСТ" 09.04.2015 р., де прийнято зокрема Постанови: № ПР-99-1, якою скасовано Постанову ОСОБА_4 ради ПрАТ від 17.03.2015 р. "Про орендні відносини ПрАТ "ВІННИЦЯТУРИСТ" та № ПР-99-2 "Про відсторонення від повноважень Голови Правління ПрАТ "ВІННИЦЯТУРИСТ".

04.08.2015 р. Товариство звернулось до господарського суду із вимогою про визнання недійсною Додаткової угоди (з урахуванням зміни предмету спору), оскільки вона не відповідає законодавству, підписана неуповноваженою на це особою Товариства, заінтересованою в розумінні Закону України "Про акціонерні товариства", та внаслідок зловмисної згоди представника орендодавця з орендарем.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предмет позову у даній справі становить вимога про визнання недійсною Додаткової угоди №2 у зв'язку з тим, що підписуючи угоду голова Правління Товариства діяв як заінтересована особа, що відповідно до вимог статей 71,72 Закону України "Про акціонерні товариства", може слугувати підставою для визнання такої угоди недійсною в судовому порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

За приписами статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Оцінюючи Додаткову угоду №2 на предмет її відповідності вимогам статті 203 Цивільного кодексу України, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити.

Посилаючись на ст. 203 ЦК України позивач зазначав, що Додаткова угода № 2 від 17.03.2015 р. про внесення змін та доповнень до Договору №57 оренди приміщення суперечить ст. 651 ЦК України, якою передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, позивач звертав увагу на те, що згідно з п. 8.2 Договору, зміни і доповнення до цього Договору, що вносяться, розглядаються у місячний строк. Зміни, що, виходячи з п. 3 Додаткової угоди № 2, набули чинності з 01.01.2015 року, внесені без погодження сторін, адже в матеріалах справи відсутня переписка стосовно цього, яка датована до 01.01.2015 р.

Крім того, додатковою угодою внесено суперечність у Договір оренди, внаслідок чого встановлено два різних розміри орендної плати. Постановою ОСОБА_4 ради орендар був звільнений лише від орендної плати, а Додатковою угодою - також від плати за майно. Постановою ОСОБА_4 ради передбачено умову щодо укладення додаткової угоди про розірвання Договору оренди, яка відсутня у Додатковій угоді.

Відтак, на думку позивача виходячи з ч. 2 ст. 5 ЦК України, ст.ст. 11, 631 ЦК України, Додаткова угода № 2 від 17.03.2015 р. починає свою дію з моменту її підписання, з 09.04.2015 р., а не з 01.01.2015 р., як у ній зазначено.

Однак, судом першої інстанції вірно зазначено, що доводи позивача з посиланням на ч. 2 ст. 5 ЦК України не приймаються, оскільки положення законодавства щодо дії акту цивільного законодавства в часі, на що посилається позивач, не стосується цивільного договору, який таким актом не є.

Разом з тим, слід погодитись з доводами позивача про порушення ст.651 ЦК України, оскільки зміни до Договору оренди внесені Додатковою угодою без відповідного погодження сторін та не у відповідності до змісту Постанови ОСОБА_4 ради товариства від 17.03.2015 р., якою надано згоду на внесення змін до Основного договору.

Наведене також свідчить про порушення ч. 3 ст. 203 ЦК України, оскільки Додаткова угода №2 не відповідає волевиявленню позивача.

Вбачається, що наглядова рада ПрАТ "ВІННИЦЯТУРИСТ" на засіданні 17.03.2015 р. постановила наступне: 1. Внести зміни до п. п. 4.1 п. 4 Договору оренди приміщення окремої частини будівлі № 57 від 01.06.2013 р., укладеного між ПрАТ "ВІННИЦЯТУРИСТ" та ФОП ОСОБА_2, виклавши їх у вигляді додаткової угоди до цього Договору, зокрема: 1.1. Звільнити на період з 01.01.2015 р. по 31.05.2015 р. (включно) ФОП ОСОБА_2 від сплати орендної плати; 1.2. Встановити на період з 01.02.2015 р. по 30.03.2015 р. (включно) орендну плату за 1 кв.м. на місяць у розмірі 43,40 грн., що становить 60000,00 грн. на місяць за загальну орендовану площу 1382,4 кв.м..

Натомість, Додаткова угода №2 містить наступні умови: 1. Доповнити Розділ 4 Договору пунктом 4.18, виклавши його у наступній редакції: "Орендар звільняється від сплати оренди та плати за користування обладнанням та інвентарем, що зазначений в Додатку № 2 в січні 2015 року (з 01.01.2015 р. по 31.01.2015 р.). 2. Доповнити Розділ 4 Договору пунктом 4.19, виклавши його у наступній редакції: "Розмір орендної плати за загальну площу згідно Договору 1382,4 кв.м. разом з орендною платою за користування обладнанням та інвентарем в лютому 2015 р. становить 60000,00 грн., в т.ч. ПДВ, в березні місяці 2015 року становить 60000,00 грн. 2. Інші умови Договору залишаються незмінними, і Сторони підтверджують за ними свої зобовязання.

Одночасно, Розділ 4 Договору (без урахування змін, внесених Додатковою угодою № 2) містить пункти 4.1 - 4.16. При цьому пункт 4.1 передбачає, що: на момент укладання цього Договору орендна плата за 1 кв.м. на місяць буде сплачуватись у розмірі 85,79 грн. з ПДВ; орендар сплачує орендну плату за користування обладнанням та інвентарем, що зазначений в додатку № 2, в розмірі 1650,00 грн. на місяць; розмір орендної плати за загальну площу згідно Договору 1382,3 кв.м. складає 118600,00 грн. з ПДВ на місяць, разом з орендною платою за користування обладнанням та інвентарем становить 120250,00 грн. на момент укладання цього Договору; орендна плата складається з плати за користування обєктом оренди та майна.

Отже, наведене свідчить, що Додатковою угодою зміни до п. 4.1 не внесені, натомість Розділ 4 договору доповнений пунктами 4.18. та 4.19., внаслідок чого вказаний Договір (вже із змінами, внесеними Додатковою угодою № 2) містить суперечливі умови щодо розміру орендної плати.

Однак, судом першої інстанції вірно не прийняті доводи позивача про те, що Додаткова угода містить умову про звільнення орендаря від плати за користування обладнанням та інвентарем, яка не передбачена Постановою ОСОБА_4 ради від 17.03.2015 р. та щодо невідповідності вказаної угоди названій Постанові, тобто волевиявленню учасника правочину, з мотивів, що угода не містить умови про дострокове припинення дії Договору, як то передбачено підпунктом 3.2. пункту 3 Постанови, з таких підстав: як зазначено вище, згідно п. 4.1 Договору орендна плата складається із плати за обєкт оренди та плати за майно; положення про припинення дії Договору може бути виконане шляхом складання окремої угоди про розірвання Договору, що і передбачено підпунктом 3.2. пункту 3 Постанови.

Також, суд першої інстанції правомірно відхилив доводи позивача про визнання недійсною Додаткової угоди № 2 на підставі ст. 631 ЦК України (так як ця угода, датована 17.03.2015 р., розповсюджена сторонами на період з 01.01.2015 р.), оскільки відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Статтею 92 ЦК України встановлено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до п 8.1 Статуту ПрАТ "Вінницятурист", зареєстрованого 14.05.2014 р., органами управління Товариства є: Загальні збори, ОСОБА_4 рада, правління.

ОСОБА_4 рада Товариства є органом, що здійснює захист прав акціонерів у період між проведенням Загальних зборів Товариства, і в межах своєї компетенції несе відповідальність перед акціонерами за виконання своїх функцій, сприяє реалізації статутних завдань Товариства, контролює і регулює діяльність Правління Товариства в питаннях стратегічного планування, забезпечення рентабельності діяльності Товариства ефективності використання інвестицій та майна тощо, розробляє стратегію, спрямовану на підвищення прибутковості та конкурентоспроможності Товариства (п. 8.27).

Згідно підпункту 8.48.2. п. 8.48 розділу 8 Статуту Товариства Голова Правління без довіреності діє від імені Товариства відповідно до рішень Правління, в тому числі представляє Товариство в Україні та за кордоном, вчиняє від імені Товариства юридичні дії в межах, визначених цим Статутом, представляє інтереси Товариства у взаємовідносинах із державними та іншими організаціями, установами, юридичними особами і громадянами, а також судових інстанціях різних рівнів, підписує від імені Товариства договори, угоди. контракти (в тому числі трудові) тощо, рішення щодо укладення яких прийняті органами управління Товариства в межах компетенції, визначеної статутом.

Відповідно до підпункту 8.35.33. пункту 8.35 Розділу 8 Статуту Товариства до компетенції ОСОБА_4 ради також належить прийняття рішень про вчинення Товариством будь-яких правочинів, спрямованих на обтяження чи обмеження права власності Товариства на належні йому основні засоби, в тому числі як внесок у спільну діяльність, в оренду, лізинг, управління тощо, терміном понад один рік, крім тих, що відносяться до виключної компетенції Загальних зборів, також правочинів, пов'язаних із земельними правовідносинами: оренди/суборенди та земельного сервітуту, надання дозволу на вилучення (відмову) земельних ділянок, які перебувають у власності/користуванні Товариства та/або його дочірніх підприємств філій, представництв та інших відокремлених підрозділів.

Згідно з п. 8.45.7 Статуту, до компетенції Правління Товариства віднесено обов'язок протягом пяти робочих днів з дня отримання відомостей про можливість вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, надати ОСОБА_4 раді Товариства інформацію стосовно правочину, у вчиненні якого є заінтересованість, в порядку, встановленому законодавством.

Організацію роботи Правління здійснює Голова Правління, який скликає засідання, забезпечує ведення протоколів засідань. У разі тимчасової відсутності Голови Правління його повноваження здійснює член Правління в порядку заміщення, встановленому в Товаристві (п.п. 8.43, 8.44 Статуту).

Як вбачається з матеріалів справи, попри уповноваження ОСОБА_4 радою Товариства на підписання Додаткової угоди № 2 ОСОБА_6, Додаткову угоду № 2 підписав ОСОБА_5.

Відповідач в суді першої інстанції, а також в апеляційній скарзі посилався на те, що ОСОБА_5, який був головою Правління Товариства на 17.03.2015 р. відповідно до законодавства та статуту товариства мав право підписати вказану Додаткову угоду, тим більше за відсутності у ОСОБА_6 довіреності на підписання цієї угоди, яка головою Правління йому не видавалась.

Однак, дані доводи апелянта не приймаються з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 72 Закону України "Про акціонерні товариства", правочин, вчинений з порушенням вимог статті 71 цього Закону, може бути визнано судом недійсним.

За приписами статті 71 Закону України "Про акціонерні товариства" особою, заінтересованою у вчиненні акціонерним товариством правочину, вважається посадова особа органів товариства; член її сім'ї - чоловік (дружина), батьки (усиновителі), опікун (піклувальник), брат, сестра, діти та їхні чоловіки (дружини); юридична особа, в якій частка, що належить посадовій особі органів товариства, членам її сім'ї, становить 25 і більше відсотків; акціонер, який одноосібно або разом із членами сім'ї володіє 25 і більше відсотками простих акцій товариства, якщо зазначена особа (особи - разом або окремо) відповідає принаймні одній із нижченаведених ознак: 1) є стороною такого правочину або є членом виконавчого органу юридичної особи, яка є стороною правочину; 2) отримує винагороду за вчинення такого правочину від товариства (посадових осіб товариства) або від особи, яка є стороною правочину; 3) внаслідок такого правочину придбаває майно; 4) бере участь у правочині як представник або посередник (крім представництва товариства посадовими особами).

Особа, заінтересована у вчиненні правочину, зобов'язана протягом трьох робочих днів з моменту виникнення у неї заінтересованості поінформувати товариство про наявність у неї такої заінтересованості.

Виконавчий орган акціонерного товариства зобов'язаний протягом п'яти робочих днів з дня отримання відомостей про можливість вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, надати наглядовій раді (у разі відсутності наглядової ради - кожному акціонеру персонально) інформацію стосовно правочину, у вчиненні якого є заінтересованість, зокрема про: 1) предмет правочину; 2) вартість одиниці товару або послуг, якщо вона передбачена правочином; 3) загальну суму правочину щодо придбання, відчуження або можливості відчуження майна, виконання робіт, надання або отримання послуг; 4) особу, яка має заінтересованість у вчиненні такого правочину.

У разі якщо правочин, щодо якого є заінтересованість, порушує інтереси товариства, наглядова рада може заборонити його вчинення або винести розгляд цього питання на загальні збори.

ОСОБА_4 рада протягом п'яти робочих днів з дня отримання від виконавчого органу інформацію про правочин, у вчиненні якого є заінтересованість, зобов'язана прийняти рішення щодо вчинення такого правочину товариством або про відмову від його вчинення.

Якщо заінтересована у вчиненні правочину особа є членом наглядової ради, вона не бере участі в голосуванні з питання вчинення такого правочину. Якщо більшість членів наглядової ради є особами, заінтересованими у вчиненні такого правочину, або якщо наглядова рада не була створена або не прийняла рішення про вчинення чи відмову від вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, протягом строку, встановленого цією статтею, це питання виноситься на розгляд загальних зборів.

ОСОБА_4 рада може прийняти рішення про вчинення чи відмову від вчинення правочину.

Положення цієї статті не застосовуються у разі: 1) реалізації акціонерами переважного права відповідно до статті 27 цього Закону; 2) викупу товариством в акціонерів розміщених ним акцій відповідно до статті 66 цього Закону; 3) виділу та припинення акціонерного товариства; 4) надання посадовою особою органів товариства або акціонером, що одноосібно або разом з афілійованими особами володіє 25 і більше відсотками простих акцій товариства, на безоплатній основі гарантії, поруки (у тому числі майнової поруки), застави або іпотеки особам, які надають товариству позику.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_4 раді ПрАТ "ВІННИЦЯТУРИСТ" було відомо, що голова Правління товариства ОСОБА_5 є заінтересованою особою в розумінні статті 71 Закону України "Про акціонерні товариства" стосовно відповідача - ОСОБА_2, яка є його дочкою. Про це свідчать і Постанова ОСОБА_4 ради від 17.03.2015 р. та попередні аналогічні Постанови стосовно звільнення від сплати ФОП ОСОБА_2 від сплати орендної плати чи зменшення її, відповідно до яких на підписання відповідних Додаткових угод уповноважувались інші члени Правління, а не його голова ОСОБА_5

Стаття 71 Закону України Про акціонерні товариства не містить заборони підписання угоди заінтересованою особою, але за умови дотримання положень цієї норми закону та відсутності прямої заборони ОСОБА_4 ради товариства на вчинення такої угоди.

Разом з тим, хоча ОСОБА_4 рада була обізнана щодо заінтересованості ОСОБА_5 у підписанні угоди стосовно його дочки, їй (ОСОБА_4 раді) Виконавчим органом ПрАТ "ВІННИЦЯТУРИСТ" не було у встановленому ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства" доведено усю інформацію стосовно правочину, у вчиненні якого є заінтересованість, та ця інформація ОСОБА_4 радою не досліджувалась і не обговорювалась у строки та порядку, передбаченому вказаною нормою закону. Як свідчить текст Постанови ОСОБА_4 № П-98-10 від 17.03.2015 р., рішення щодо укладення Додаткової угоди № 2 від 17.03.2015 р. прийнято лише на підставі пропозиції Правління товариства щодо призупинення з 01.01.2015 р. по 31.01.2015 р. дії Договору оренди окремої частини будівлі № 57 від 01.06.2013 р. та зменшення розміру орендної плати по вказаному Договору з 01.02.2015 р. і листа ФОП ОСОБА_2 про зупинення його діяльності в січні 2015 року, у звязку з відсутністю обсягів обслуговування та відключенням у Туристичному комплексі "Поділля" водопостачання та опалення, а також з урахуванням ситуації, що склалася в країні, з метою зупинення зростання заборгованості ФОП ОСОБА_2

Вказані у Постанові документи сторонами у справу не надані, натомість позивач посилався (і відповідач це не спростовував) на те, що рішення приймалось на підставі наданого головою Правління товариства ОСОБА_5 листа про консервацію туристичного комплексу "Поділля" (а.с.57 т. 1).

Проведеною у подальшому перевіркою інформація щодо зупинення діяльності ФОП та консервації Т/к "Поділля" не підтвердилась, що стало підставою для скасування Постанови ОСОБА_4 ради № П-98-10 від 17.03.2015 р. Постановою цієї ради від 09.04.2015 р.. Вказаною перевіркою встановлено також понесення позивачем збитків через недотримання орендної плати за Договором № 57 оренди окремої частини будівлі від 01.06.2013 р.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вищенаведене дає підстави для визнання оскаржуваної Додаткової угоди № 2 недійсною на підставі ч.ч. 1, 2, 3 ст. 203 ЦК України.

Також місцевий суд вірно відмітив невідповідність вступної та резолютивної частин Постанови ОСОБА_4 ради Товариства від 17.03.2015 р. №П-98-10. Так, з тексту Постанови випливає, що досліджувалась пропозиція Правління товариства щодо призупинення з 01.01.2015 по 31.01.2015 р. дії Договору оренди окремої частини будівлі № 57 від 01.06.2013 р. та зменшення розміру орендної плати по вказаному Договору з 01.02.2015 р., а вирішили звільнити орендаря від сплати орендної плати з 01.01.2015 р. по 31.01.2015 р.

Що стосується вимог позивача, які грунтуються на положеннях ст. 232 ЦК України, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, дійшов правильного висновку, що відповідно до ст. 232 ЦК правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним у разі якщо представник вчиняє свідомо та цілеспрямовано дії у власних інтересах, нехтуючи інтересами особи, яку він представляв, і це доведено в суді.

Верховний Суд України, надавши тлумачення положень статті 232 ЦК України, наголосив, що зловмисна домовленість відповідно до ст. 232 ЦК України, трактується як навмисні дії представника, тобто коли він усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання. Іншими словами, необхідна наявність навмисної змови представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення внаслідок цього несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої змови яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи він був укладений з метою завдати збитків довірителю.

Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю (п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Задоволення позовних вимог за ст. 232 ЦК можливе лише на підставі певних доказів, які підтверджують, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє.

Натомість, жодних доказів щодо наявності умислу ОСОБА_5 як представника ПрАТ "ВІННИЦЯТУРИСТ" отримати власну вигоду всупереч інтересам товариства шляхом укладення Додаткової угоди № 2, направленої на виникнення несприятливих наслідків для товариства, судом не отримано.

Про відсутність зловмисної домовленості між представником-керівником ПрАТ "ВІННИЦЯТУРИСТ" ОСОБА_5 і орендарем при укладенні Додаткової угоди № 2 від 17.03.2015 р. свідчать, крім іншого, наступні факти:

- п. 1.3 Договору № 57 оренди окремої частини будівлі дає право орендарю на звільнення від орендної плати, повністю або частково, на період фактичного невикористання приміщень, ремонту чи переобладнання приміщення;

- звільнення відповідача від сплати орендної плати та зменшення її у зимовий період мало місце і у попередні роки, що підтверджено обома сторонами;

- позивачу та членам ОСОБА_4 ради товариства було достовірно відомо про заінтересованість ОСОБА_5 в укладенні Додаткової угоди № 2 в розумінні ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства", оскільки підписання договору оренди від 01.06.13р. №57 було доручено іншій посадовій особі;

- підставою для укладення Додаткової угоди № 2 була Постанова ОСОБА_4 ради товариства № П-98-10 від 17.03.2015 р., яка прийнята зокрема з урахуванням не тільки листа голови Правління товариства про консервацію туристичного комплексу, але й, як зазначено у Постанові, ситуації, що склалася в країні, та з метою зупинення зростання заборгованості ФОП ОСОБА_2 по орендній платі.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що підстави для визнання Додаткової угоди, яка є предметом спору, недійсною згідно зі ст. 232 ЦК України, відсутні.

Щодо доводів апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 стосовно висновків місцевого господарського суду про невідповідність додаткової угоди №2 волевиявленню позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

На думку апелянта, наявність волі позивача підтверджує зміст п. 2 Постанови ОСОБА_4 ради Приватного Вінницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Вінницятурист» «Про орендні відносини ПрАТ «Вінницятурист» від 17.03.2015 року за №П- 98-10 з якого вбачається, що оскаржувана додаткова угода була додана до вказаної Постанови.

Однак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ПрАТ «ВІННИЦЯТУРИСТ» є юридичною особою, що набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до Статуту Товариства та закону.

Відтак, всі умови Додаткової угоди могли бути погодженні та затвердженні виключно ОСОБА_4 радою Товариства, як органом, уповноваженим на це Статутом Товариства (п.8.27) та Положенням про ОСОБА_4 раду Товариства.

Доводи апеляційної скарги, що, місцевий господарський суд залишаючи поза увагою усі питання зі сторони відповідача, що стосувалися підписання позивачем актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000052 від 31.03.2015 року та №ОУ-0000066 від 30.04.2015 року, спростовував, як такі що не стосуються предмету спору, не беручи до уваги те, що саме підписанням вказаних Актів відповідач спростовував доводи позивача, щодо невідповідності його волевиявленню Додаткової угоди №2 від 17.03.2015 року., колегія суддів оцінює критично враховуючи наступне.

Судом першої інстанції було досліджено та правильно зазначено, що питання щодо актів здачі - приймання робіт за березень, квітень 2015р. по договору оренди №57 від 01.06.2013р., які надавав відповідач, не стосуються спору, предметом якого є визнання недійсної угоди, оскільки судом не досліджується питання про належне або неналежне її виконання. Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні у справі докази не відображають ситуації по виконанню вищезазначеного договору чи Додаткової угоди, оскільки договірні відносини між Товариством та ФОП ОСОБА_3 були чинні з червня 2013 р. по червень 2015р. і вищезазначені проплати орендаря лише підтверджують погашення боргів за орендну плату за 2014 рік.

Колегія суддів також зазначає, що оцінивши в сукупності докази, які містяться в справі, не вбачає їхньої помилкової оцінки судом першої інстанції, оскільки з матеріалів справи вбачається невідповідність змісту Додаткової угоди та Постанови ОСОБА_4 ради Товариства «Про орендні відносини ПрАТ «Вінницятурист» від 17.03.2015 року за № П-98-10, тобто волевиявленню Товариства.

Відтак, з урахуванням вище викладеного, висновки суду першої інстанції є у цілому правильні, а доводи апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 суд колегія суддів не вважає переконливими та відхиляє.

Як розяснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав для скасування або зміни рішення, встановлених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Вінницької області від 19.07.16 р. у справі № 902/1102/15 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Справу №902/1102/15 повернути до господарського суду Вінницької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.