ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2016 р. Справа № 922/2816/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Івакіна В.О., суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Євтушенку Є.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 38-2071/471 від 10 травня 2012 року

відповідача - ОСОБА_2, довіреність №51 від 26 січня 2016 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№632Х/1-6) на рішення господарського суду Харківської області від 03 червня 2015 року у справі №922/2816/15

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.06.2015 р. у справі №922/2816/15 (суддя Прохоров С.А.) позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача вартість безпідставно спожитої теплової енергії за період з жовтня 2011 року по лютий 2015 року у сумі 117704,12 грн., а також судовий збір у розмірі 2075 грн. Стягнуто з відповідача на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 279,08 грн.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема, тим, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що позивач пропустив встановлений законодавством строк звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача вартості безпідставно спожитої теплової енергії в розмірі 25250,26 грн. за період з жовтня 2011 року по квітень 2012 року по нежитловому приміщенню загальною площею 205,9 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Карла Маркса, 26, що відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України є підставою для відмови у задоволенні таких позовних вимог.

Крім того, відповідач вказує на відсутність договорів з позивачем про постачання теплової енергії в приміщення за адресою: м.Харків, вул..Карла Маркса, 26 та за адресою: м.Харків, вул. Олексіївська, 18, а, отже, будь-якого теплового навантаження, яке мало б використовуватися при розрахунку обсягу спожитої енергії, сторонами не встановлювалося.

Нарахування вартості спожитої теплової енергії згідно розрахунку у приміщенні за адресою: м. Харків, вул. Олексіївська, 18 у розмірі 14954,85 грн., на думку відповідача, є безпідставним, оскільки він не є споживачем теплової енергії за даною адресою; дані приміщення не забезпечені системою опалення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03 березня 2016 року прийнято апеляційну скаргу до провадження.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду без змін, з посиланням на те, що суд першої інстанції обґрунтовано дослідив факт безпідставно спожитої відповідачем за період з жовтня 2011 р. по лютий 2015 р. теплової енергії, вартість якої відповідачем на даний час не сплачена. Вважає посилання відповідача на те, що позивачем пропущений встановлений законодавством строк звернення до суду, необґрунтованим, оскільки ним не було зроблено заяви про застосування строків позовної давності до винесення рішення судом першої інстанції.

Крім того, з посиланням на абз. 3 п. 4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", позивач зазначив, що за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (абзац другий частини п'ятої статті 261 ЦК України), тобто після закінчення передбаченого ч. 2 ст. 530 ЦК України семиденного строку від дня пред'явлення вимоги. Відповідачу був надісланий лист - вимога №347/юр від 10.04.2015р. у порядку ст.530 ЦК України та наданий семиденний строк для добровільного його виконання, який сплив лише 20.04.2015 року, а, отже, саме з цього часу позивач набув право звернення до суду.

У звязку із відпусткою судді Івакіної В.О., для розгляду цієї справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Гетьман Р.А., суддя Пелипенко Н.М. (протокол повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 16 травня 2016 року).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17 травня 2016 року у справі № 922/2816/15 клопотання представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про призначення судової економічної експертизи задоволено. Призначено у справі № 922/2816/15 судову економічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_4, м. Харків.

Провадження у справі № 922/2816/15 зупинено до закінчення проведення судової економічної експертизи.

14 червня 2016 року на адресу Харківського апеляційного господарського суду від експертної установи повернулась справа № 922/2816/15 разом із повідомленням про неможливість проведення судової експертизи у звязку із відсутністю в Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_4 фахівців в галузі теплотехніки (вх. № 6078).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15 червня 2016 року поновлено апеляційне провадження у справі; розгляд справи призначений на 09 серпня 2016 року о 10:00 год.

Згідно протоколу автоматичної зміни колегії суддів від 08 серпня 2016 року у звязку із перебуванням судді Гетьмана Р.А. у відпустці, для розгляду цієї справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Івакіна В.О., суддя Пелипенко Н.М.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

Враховуючи викладене, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги з початку.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів справи, відповідно до договору оренди № 4073 від 06.03.2012 року відповідач була орендарем нежитлового приміщення цокольного поверху загальною площею 55,4 кв.м у житловому будинку № 18 по вул.Олексіївській у м.Харкові (т.1 а.с.37-40), а з 26.12.2012 року власником цього приміщення на підставі договору № 4946-ВС купівлі-продажу нежитлових приміщень (т.1 а.с.41-42).

Крім того, на підставі договору оренди № 3001 від 18.05.2011 року у відповідача у користуванні знаходились нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 205,9 кв.м. у житловому будинку за адресою: м. Харків, вул. Карла Маркса, 26 (т.1 а.с.43-45), які наразі є її власністю відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №4821-В-С від 06.04.2012 р. (т.1 а.47-49).

Позивачем - КП "Харківські теплові мережі", на підставі розпоряджень Харківської міської ради проводилось підключення споживача до джерела теплової енергії протягом опалювальних сезонів 2011-2012 р., 2012-2013 р., 2013-2014 р., 2014-2015 р., та було здійснено постачання теплової енергії до нежитлових приміщень 1-го поверху загальною площею 205,9 кв.м. у житловому будинку за адресою: м. Харків, вул. Карла Маркса, 26 та до нежитлових приміщень цокольного поверху загальною площею 55,4 к.в.м. у житловому будинку за адресою: м. Харків, вул. Олексіївська, 18.

Період підключення та відключення споживача до джерела теплової енергії зафіксовано у актах, складених за участю представника позивача та балансоутримувачів будинків, розташованих за адресами: Харків, вул. Карла Маркса, 26 та м. Харків, вул. Олексіївська, 18 (т.1 а.с.25-32, 35).

Вказаною обставиною підтверджується факт отримання відповідачем теплової енергії на потреби опалення, яке здійснювало КП "Харківські теплові мережі".

Підключення та відключення споживачів, що мають єдину з житловими будинками систему опалення, здійснюється одночасно з підключенням та відключенням внутрішньої системи опалення та гарячого водопостачання житлових будинків в цілому. Опалення є системою, яка гідравлічно та теплотехнічно обєднує всі приміщення в житловому будинку.

Як зазначив позивач, та не спростовано відповідачем, приміщення відповідача не обладнані окремим тепловим вводом, а тому система опалення приміщень відповідача є невідємною частиною системи опалення житлових будинків, розташованих за адресою: м.Харків, вул. Карла Маркса, 26 та вул. Олексіївська, 18.

Позивачем на адресу відповідача було направлено лист за №347/юр від 10.04.2015 р. з вимогою щодо сплати вартості безпідставно спожитої теплової енергії в сумі 117704,12 грн., яка утворилась за період з жовтня 2011 р. по лютий 2015 р.

Вказана вимога позивачем не виконана, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт набуття, збереження майна (теплової енергії) відповідачем без достатньої правової підстави.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Законом України від 02.06.2005р. № 2633-IV "Про теплопостачання" передбачено, що теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно із ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Таким чином, цивільні права та обов'язки можуть виникати внаслідок дій осіб, зокрема, споживання теплової енергії за відсутності оформленого в установленому порядку договору, тобто без достатніх правових підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Статтею 1213 Цивільного кодексу України визначено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що нарахування відповідачу вартості спожитої теплової енергії згідно розрахунку за адресою м. Харків вул. Олексіївська, буд. 18 в загальному розмірі 14954,85 грн. є безпідставним, оскільки відповідач не є споживачем теплової енергії за даною адресою, так як дані приміщення не забезпечені системою опалення.

Проте, такі посилання апелянта є необґрунтованими, оскільки факт відпуску теплової енергії підтверджується актами на включення та відключення опалення до будинку №18 по вул. Олексіївській в м.Харкові, скріпленими підписами та печатками уповноважених осіб з боку позивача та балансоутримувача будівлі. Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» - балансоутримувача житлового будинку № 18 по вул.Олексіївській у м.Харкові, через спірне приміщення проходить трубопровод центрального опалення, що є невід'ємною частиною системи опалення всієї будівлі.

Відповідно до розрахунку позивача за спожиту теплову енергію за період з 16.10.2011 року по 31.01.2015 рік у приміщенні будинку №26 по вул.Карла Маркса у м.Харкові, сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 94869,32 грн (т.1.а.с. 10).

Відповідно до розрахунку позивача щодо нарахувань заборгованості відповідача у приміщенні будинку № 18 по вул.Олексіївській у м.Харкові, сума боргу складає 14954,85 грн (т.1 а.с.11).

Вказані розрахунки вартості спожитої теплової енергії здійснені позивачем відповідно до Норм та вказівок з нормування витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на житлово-комунальні потреби в Україні КТМ 204 України 244-94.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 року було задоволено клопотання позивача та призначено судову-економічну експертизу у даній справі, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса.

Як уже було зазначено в цій постанові, матеріали справи були повернуті до суду без проведення експертизи з посиланням на те, що розрахунки теплового навантаження передбачають застосування спеціальних знань в галузі теплотехніки, а такі фахівці в даній експертній установі відсутні (т.2 а.с.1).

Позивач при розгляді справи у суді апеляційної інстанції надав розрахунок теплової навантаження на опалення у приміщенні будинку № 26 по вул.Карла Маркса у м.Харкові з урахуванням обєму, площі, технічної характеристики будівлі, відповідного теплового навантаження тощо (т.1 а.с.157).

Розрахунок теплового навантаження у приміщення у будинку № 18 по вул..Олексіївській у м.Харків здійснювався крім позивача, також і підприємством «ФОРА», який діяв на підставі ліцензії № ХВ-01497. Як свідчить із цього розрахунку, розрахунок теплоутрати виконаний у відповідності до СНіП 2.04.05-91 «Опалення, вентиляція і кондиціонування», СНіП 11-3-79 «Будівельна теплотехніка», ДБН В.2.2.-9-99 «Громадські будівлі та споруди» (т.1 а.с.158-161).

Вказані розрахунки відповідачем не спростовані.

Необґрунтованими також є доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права з посланням на неповідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, виходячи з наступного.

Як свідчить із матеріалів справи, ухвалою місцевого господарського суду від 08 травня 2015 року було порушено провадження у справі і справу призначено до розгляду на 20 травня 2015 року. У звязку з неявкою відповідача справу відкладено на 03 червня 2015 року, в яке відповідач також не зявився.

Направлені на адресу відповідача відповідні ухвали суду повернулись з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.1 а.с.91,96).

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції» , за змістом ст.. 64 ГПК України, зокрема, у разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою і було повернуто з посилання на «закінчення строку зберігання поштового відправлення», то вважається, що адресат належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач не зявився до суду, вважаючи на його належне повідомлення, заперечень та інших документів до місцевого господарського суду не надав.

За таких обставин відсутні порушення судом норм процесуального права.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до п.п.7,8 ч.2 ст.105 Господарського процесуального кодексу України у постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів; у разі скасування або зміни рішення місцевого господарського суду - доводи, за якими апеляційна інстанція не погодилась з висновками суду першої інстанції.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що позивач пропустив встановлений законодавством строк звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача вартості безпідставно спожитої теплової енергії у розмірі 25250,26 грн. за період з жовтня 2011 року по квітень 2012 року по нежитловому приміщенню загальною площею 205,9 кв.м у приміщенні будинку № 26 по вул..Карла Маркса у м.Харкові.

Дана заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно приписів ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як роз'яснено в п.п.2.1,2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", частиною 3 ст.267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі апеляційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою. У суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема, у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом. Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. В останньому випадку воно обов'язково має бути зазначене в протоколі судового засідання (пункт 6 частини другої статті 81 ГПК); господарський суд може також запропонувати відповідачеві викласти таку заяву в письмовій формі та долучити її до матеріалів справи. Суддя не повинен з власної ініціативи зазначати про сплив позовної давності. Якщо ж зацікавлена сторона посилається на сплив такої давності, суддя вправі запропонувати кожній із сторін подати відповідні докази з даного питання, в тому числі в порядку підготовки справи до розгляду. Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

З матеріалів справи не вбачається заявлення письмового чи усного клопотання про застосування позовної давності до прийняття рішення судом першої інстанції, а вирішення питання про застосування позовної давності у апеляційному суд, на чому фактично наполягав відповідач у поданій заяві до апеляційного суду, суперечить приписам ч.3 ст.267 ЦК України.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відсутність порушень норм процесуального права місцевим господарським судом, у звязку з чим відсутні підстави для скасування такого рішення, то у такому разі суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати питання про застосування позовної давності згідно поданої відповідачем відповідної заяви про застосування строків позовної давності.

З огляду на зазначені обставини справи та норми чинного законодавства, а також, враховуючи факт набуття, збереження майна (теплової енергії) відповідачем без достатньої правової підстави на момент прийняття рішення по справі, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості безпідставно спожитої теплової енергії у розмірі 117704,12 грн.

Враховуючи викладене, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 03 червня 2015 року у справі №922/2816/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 03 червня 2015 року у справі № 922/2816/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повна постанова складена 09.09.2016р.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Пелипенко Н.М.