РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2016Справа №910/25683/15

За позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"
до Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"
провідшкодування шкоди в порядку регресу 49 490,00 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача не з'явились;
від відповідачане з'явились
В судовому засіданні 14.09.16 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" до Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" про відшкодування шкоди в порядку регресу 49 490,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" на підставі договору страхування наземного транспорту № РМ56200ГА/13скв.14 від 14.04.2014., внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля "ЗАЗ", державний номер НОМЕР_2, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована ПрАТ "СК"Альфа-Гарант", позивачем було направлено останньому регресну вимогу. Враховуючи, що відповідачем не відшкодовано заявлену суму збитків, позивач просить стягнути з відповідача 49 490,00 грн. в якості виплати страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.09.2015 порушено провадження у справі № 910/25683/15 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 28.10.2015.

12.10.2015 на адресу Господарського суду м. Києва надійшла інформація з єдиної централізованої бази даних МТСБУ щодо полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого було застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу "ЗАЗ", державний номер НОМЕР_2.

В судовому засіданні 18.11.2015 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 22.09.2015 року ТДВ СК «Альфа-гарант» звернулося з запитом до ТОВ «Експертум-Аве» з проханням надати консультаційні роз'яснення стосовно наступних запитань: чи відповідають пошкодження, зафіксовані в протоколі огляду транспортного засобу «Volkswagen», державний № НОМЕР_1 від 30 березня 2015 року та калькуляції № 1.003.15.04308 від 07 квітня 2015 року, кольоровим фото, що є додатком до протоколу огляду та чи всі пошкоджені деталі, відображені на фото, які були додані до протоколу огляду пошкодженого транспортного засобу «Volkswagen», державний № НОМЕР_1, потребували заміни або відновлювального ремонту, визначеного в протоколі огляду від 30 березня 2015 року?

У відповідь на вказаний запит ТОВ «Експертум-Аве» було надано консультаційний висновок, згідно якого пошкодження, які зафіксовані в протоколі огляду від 30 березня 2015 року і калькуляції № 1.003.15.04308 від 07 квітня 2015 року не відображені на кольорових фото транспортного засобу «Volkswagen», державний № НОМЕР_1, а саме: радіатор кондиціонера; сигнал правий; мотор бачка омивача; правий передній бризковик; решітка радіатора. І тому, відповідно вказані запасні частини не могли бути враховані при розрахунку розміру матеріального збитку, завданого транспортному засобові «Volkswagen», державний № НОМЕР_1. Також згідно консультаційного висновку ТОВ «Експертум-Аве» передня панель транспортного засобу Volkswagen», державний № НОМЕР_1, підлягає відновлювальному ремонту, а не заміні.

Відповідач зазначає, що в порушення п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 1335/5/1159 від 24 липня 2009 року ТДВ СК «Альфа-гарант» не була запрошена на огляд транспортного засобу «Volkswagen», державний № НОМЕР_1, а також ТДВ СК «Альфа-гарант» було відмовлено в наданні на огляд вказаного транспортного засобу з боку ТОВ «АВТОСОЮЗ». Такі дії перешкодили ТДВ СК «Альфа-гарант» встановити дійсний обсяг пошкоджень та розмір матеріального :5итку, завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen», державний .№ НОМЕР_1.

У зв'язку з вищевикладеним, ТДВ СК «Альфа-гарант» змушена була здійснити розрахунок вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen», державний № НОМЕР_1, без урахування тих запасних частин, які не потребували і відновлювального ремонту, а також з урахуванням необхідності ремонту а не заміни передньої панелі транспортного засобу «Volkswagen», державний № НОМЕР_1.

Згідно калькуляції № ЦВ/15/1597 від 28 вересня 2015 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen», державний № НОМЕР_1, складає з урахуванням ПДВ 58572 грн. 55 коп.

Відповідач зазначив, що оскільки транспортний засіб «Volkswagen», державний № НОМЕР_1, раніше відновлювався ремонтом, що підтверджується даними з «Audahistory» а доказів заміни деталей у матеріалах регресної вимоги надано не було, то ТДВ «СК «Альфа-Гарант» змушена була вернутися за розрахунком коефіцієнту фізичного зносу до ТОВ «Експертум-Аве». Згідно консультації № 14706 від 21.09.2015 року, складеної оцінювачем ОСОБА_1, коефіцієнт фізичного зносу для складових КТЗ «Volkswagen», державний № НОМЕР_1 склав 48,1%.

До складу відновлювального ремонту згідно калькуляції № ЦВ/15/1597 від 28.09.15, включено запасні частини, що підлягають заміні на суму 42220,92 грн. З урахуванням фізичного зносу підсумкова вартість встановлених запасних частин має становити 21912,66 грн. і, відповідно, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen», державний № НОМЕР_1 з урахуванням ПДВ становить 34202,64 грн. Таким чином, з урахуванням франшиз, сума яка була сплачена позивачу 16.10.2015 в порядку регресу становить 28510,94 грн. Враховуючи викладене, відповідач зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Крім того, відповідачем було заявлено клопотання про призначення судової експертизи у справі № 910/25683/15.

24.11.2015 через загальний відділ діловодства суду позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначив, що відповідачем було частково сплачено страхове відшкодування 16.10.2015 в розмірі 28510,94 грн. Враховуючи викладене. Позивач просить стягнути з відповідача залишок суми матеріального збитку в розмірі 20979,06 грн.

Крім того, позивач надав письмові заперечення на відзив, які були залучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 02.12.2015 представник позивача підтримав заяву про уточнення позовних вимог.

Відповідно до п.5 Листа Вищого господарського суду від 14.08.2007 № 01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року", якщо в заяві позивача "про уточнення позовних вимог" відсутнє посилання на статтю 22 ГПК та не зазначено, що заяву подано про зміну предмета або підстав позову, господарський суд має виходити з ретельного дослідження змісту поданої заяви та співвідношення такого змісту з раніше заявленими позовними вимогами.

Дослідивши заяву позивача, суд дійшов висновку, що за своїм змістом вказана заява є заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до п.17 Листа Вищого господарського суду від 20.10.2006, № 01-8/2351 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року" відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог. Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Враховуючи викладене, судом приймається вказана заява позивача до розгляду, тобто у справі має місце нова ціна позову - 20979,06 грн., виходячи з якої й вирішується спір.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.12.2015 р. у справі № 910/25683/15 призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

10.08.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи № 910/25683/15 разом з Висновком експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 23407/15-54 від 05.08.2016, відповідно до якого розмір вартість матеріального збитку з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу, завдана власнику транспортного засобу "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП 26.03.2015, складав 51144,74 грн.

Ухвалою суду від 12.08.2016 було поновлено провадження у справі № 910/25683/15, розгляд справи призначено в судовому засіданні 14.09.2016.

У судове засідання, призначене на 14.09.2016 представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень № 431 та № 440.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін, з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

12 березня 2013 за договором добровільного страхування наземного транспорту № РМ56200ГА/13скв.14 ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - позивач) було застраховано майнові інтереси страхувальника - ОСОБА_3, пов'язані з володінням користуванням та/або розпорядженням автомобілем марки «Volkswagen», державний № НОМЕР_1.

Відповідно до умов вказаного договору страхування ТОВ «Порше Мобіліті» є вигодонабувачем за договором на підставі кредитного договору № 50003107 від 12.03.2013 та договору застави від 12.03.2013.

Відповідно до п. 11.1 договору транспорту № РМ56200ГА/13скв.14 дата початку дії договору - 14.04.2013, дата закінчення дії договору - 13.04.2017.

Згідно Довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 60365320, 26.03.2015 на вул.. Жилянській в м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода - зіткнення за участю автомобілів «ЗАЗ», державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_5 та ««Volkswagen», державний № НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_6.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 10.3. 10.4 Правил дорожнього руху України, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.04.2015 у справі № 752/5388/15-п.

26.03.2015 страхувальник звернувся до позивача із повідомленням про настання страхової події, що має ознаки страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування на рахунок СТО - ТОВ «Автосоюз».

Фактичні витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу марки «Volkswagen», державний № НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до рахунку СТО - ТОВ «Автосоюз» склали 82588,68 грн., а згідно акта виконаних робіт № 12301624/121011053 від 30.04.2015 - 80804,33 грн.

За страховим випадком - ДТП що сталась 26.03.2015 за участю застрахованого автомобіля «Volkswagen», державний № НОМЕР_1, згідно складеного страхового акта № 1.003.15.04308/VESKO8354 від 08.04.15 позивачем було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 77397,00 грн., виплата якого підтверджується платіжним дорученням № 167992 від 09.04.15 на суму 77397,00 грн.

Частиною 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що якщо страховик, здійснюючи страхове відшкодування, не може оцінити її загальний розмір у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У листі Верховного Суду України від 19.07.2011 "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" роз'яснено, що, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Висновком експерта Київського науково - дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 23407/15-54 від 05.08.2016 року встановлено, що розмір вартості матеріального збитку, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу, завдана власнику транспортного засобу «Volkswagen», державний № НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.03.2015 в м. Києві на вул. Жилянська, 59, за участю автомобіля НОМЕР_3 та автомобіля марки Volkswagen», д.н. № НОМЕР_1, складав 51144,74 грн.

За приписами ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками судових експертів.

Згідно із ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За таких підстав, суд приймає до уваги висновок експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 23407/15-54 від 05.08.2016 року, складений експертом Київського науково - дослідного інституту судових експертиз, який був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову від дачі висновку (п. 1 ст. 384, п. 1 ст. 385 Кримінального кодексу України), оскільки висновок судової експертизи обґрунтований, не суперечить іншим матеріалам справи і не викликає сумнівів у його неправильності. Крім того, суд зазначає, що проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу", а тому за таких підстав, вказаний висновок експертів є належним та допустимим доказом відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія ОСОБА_5, який керував автомобілем «ЗАЗ», державний номер НОМЕР_2, підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.04.2015 у справі № 752/5388/15-п.

Пунктом 36.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів»передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем, як страховиком, та ОСОБА_7 як страхувальником, було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що діяв з 25.08.2014 до 24.08.2015 (Поліс НОМЕР_4), відповідно до якого забезпечений транспортний засіб - автомобіль «ЗАЗ», державний номер НОМЕР_2, ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну становить 50 000,00 грн., розмір франшизи 500 грн. Суд зазначає, що згідно інформації з єдиної центральної бази даних МТСБУ франшиза за полісом НОМЕР_4 складає 510 грн., проте, дослідивши наданий відповідачем бланк полісу НОМЕР_4 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд дійшов висновку, що розмір франшизи за даним полісом складає 500 грн.. а у відомостях з єдиної центральної бази МТСБУ міститься неточність.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «Volkswagen», державний № НОМЕР_1, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № № РМ56200ГА/13скв.14, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 25 листопада 2008 року (справа 11/406-07), а також і у постанові Верховного Суду України № 3-118гс11 від 07.11.2011р. (справа № 48/562), які згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України є обов'язкові до врахування судом при прийнятті рішення у справі.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене. В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно - автомобіль «Volkswagen», державний № НОМЕР_1.

В розумінні положень Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач набув (в порядку регресу) право на виплату страхового відшкодування від страховика винної особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

В матеріалах справи наявна копія претензії № ЛВ 9358 позивача про компенсування в порядку регресу 77397,00 грн., що була направлена на адресу відповідача 10.08.15, та отримана останнім 17.08.15. Крім того, листом вих.. № ЛВ 9734 від 25.08.15 на адресу відповідача було донаправлено документи, необхідні для прийняття відповідачем рішення про виплату страхового відшкодування в порядку регресу.

З пояснень представників сторін вбачається, що 16.10.2015 відповідачем було частково відшкодовано позивачу 28 510,94 грн. заборгованості в порядку регресу.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на Консультацію № 14706 від 21.09.2015 року, що була складена оцінювачем ОСОБА_1 на підставі заявки відповідача та, відповідно до якої, з урахуванням фізичного зносу підсумкова вартість встановлених запасних частин має становити 21912,66 грн. і, відповідно, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen», державний № НОМЕР_1 з урахуванням ПДВ становить 34202,64 грн.

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленимЗаконом України «Про судову експертизу».

Оскільки в рамках даної справи між сторонами існує спір стосовно вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу (в тому числі з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) та фактичного розміру завданої в результаті ДТП шкоди, а також враховуючи наявність в матеріалах справи суперечливих даних щодо вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen», державний № НОМЕР_1, судом було призначено експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Дослідивши зміст висновку судового експерта № 23407/15-54 від 05.08.2016, суд не вбачає підстав для відхилення вказаного висновку, а тому такий висновок приймається судом як допустимий доказ визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen», державний № НОМЕР_1, в результаті ДТП, що сталася 26.03.2015, а також визначення фактичного розміру завданої в результаті ДТП шкоди.

Таким чином, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву суд вважає непереконливими та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та встановленими під час розгляду справи обставинами.

Отже, враховуючи визначені полісом №АІ/0617040 розміри лімітів відповідальності та франшизи, а також розмір відновлювального ремонту пошкоджених транспортних засобів з урахування коефіцієнту фізичного зносу, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 49500,00 грн (ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну третіх осіб мінус 500,00 грн франшизи за полісом).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем зобов'язання з відшкодування позивачу витрат виконано частково - на суму 28510,94 грн. Решта суми страхового відшкодування сплачена відповідачем не була.

Враховуючи, що відповідно до п.2 ч.1 ст.83 ГПК України суд не може виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, тому з відповідача підлягає стягненню 20979,06 грн. в якості відшкодування шкоди в порядку регресу, що відповідає позовним вимогам з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 21.11.2015.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Альфа-Гарант» суми страхового відшкодування у розмірі 20 979 грн. 06 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідальність страховика винної особи регламентована положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та обмежується укладеним договором страхування, в свою чергу зазначеним законом випадки, коли шкода не відшкодовується страховиком (або МТСБУ) визначені у ст. 32 і доказів наявності таких суду не представлено.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант» (01133 м. Київ, бульв. Лесі Українки, будинок 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070 м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ідентифікаційний код 20474912) страхове відшкодування в сумі 20 979 (двадцять тисяч дев'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 06 коп., судовий збір у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.09.2016.

Суддя Пукшин Л.Г.