ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2016 р. Справа № 918/519/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Гудзенко Я.О., розглянувши позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 94 637, 69 грн.

За участю: Від позивача: не з'явився; Від відповідача: адвокат ОСОБА_2 (договір від 07.09.16 р.)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (далі-Позивач) звернулося в Господарський суд Рівненської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі-Відповідач) про стягнення 94 637, 69 грн. заборгованості за постачання теплової енергії.

Ухвалою господарського суду від 04.07.16 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/519/16.

Ухвалами господарського суду від 12.07.16 р. та 09.08.16 р. розгляд справи відкладався. В судовому засіданні 21.07.16 р. судом оголошувалась перерва у зв'язку з необхідністю подання додаткових пояснень. До канцелярії суду 18.08.16 р. від представника Позивача надійшли додаткові пояснення.

Представник Позивача в судових засіданнях підтримав позовні вимоги повністю з підстав зазначених в позовній заяві та додаткових поясненнях. Представник Відповідача погодився з наявною заборгованістю та зазначив про помилки в розрахунку штрафних санкцій, зокрема в розрахунках 3% річних та втрат від інфляції.

Крім того представником Відповідача подано клопотання про продовження строку розгляду спору відповідно до ст. 69 ГПК України. Ухвалою суду від 18.08.16 р. строк розгляду справи був подовжений до 19.09.16 р. та призначений на 07.09.16 р.

До канцелярії суду 07.09.16 р. від Позивача надійшло клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи, зокрема копії постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі-НКРЕКП) про зміну тарифів.

В судовому засіданні 07.09.16 р. представник Відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 07.09.2016 р. відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів, які подано до позову на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Рівненської області

ВСТАНОВИВ:

1 жовтня 2013 року між Позивачем (далі-підприємство) та Відповідачем (далі-споживач) укладено договір № 1363 на постачання теплової енергії (далі-договір), відповідно до якого підприємство зобовязалося надавати споживачеві теплову енергію, а споживач, у свою чергу, зобовязався прийняти та оплатити теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором (п. 1.1. договору). За п. 1.4. договору теплова енергія подається споживачу за адресою: м. Рівне, вул. Пересопницька, 76.

Згідно із п. 4.2. договору облік споживання теплової енергії проводиться за показниками приладів обліку або розрахунковим методом та даними, вказаними у додатку № 2 цього договору.

Споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає підприємству звіт про фактичне споживання теплової енергії до 20 числа поточного місяця. У разі неподання звіту в обумовлений термін, нарахування проводиться розрахунковим способом (п.4.4 договору).

Пунктом 4.5. договору передбачено, що межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін, вказана в додатку № 1 до договору, не може бути змінена в односторонньому порядку.

Додатком № 1 до Договору сторони погодили схему теплової мережі, що перебуває на балансі Споживача та наведена технічна характеристика теплової мережі.

Відповідно до п. 5.1. договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів.

Постановами НКРЕКП № 54 від 28.01.16 р. з 01.02.2016 року встановлено тариф для інших споживачів з розрахунку за 1 Гкал в розмірі 1 418,59 грн. без ПДВ; № 329 від 27.02.15 р. з 01.03.15 р. встановлено тариф для інших споживачів з розрахунку за 1 Гкал в розмірі 1 853, 30 грн. без ПДВ; № 527 від 28.11.14 р. з 01.12.14 р. встановлено тариф для інших споживачів з розрахунку за 1 Гкал в розмірі 1 305, 92 грн. без ПДВ; № 675 від 13.06.14 р. з 01.07.14 р. встановлено тариф для інших споживачів з розрахунку за 1 Гкал в розмірі 1 093, 01 грн. без ПДВ; № 379 від 31.12.13 р. з 01.01.14 р. встановлено тариф для інших споживачів з розрахунку за 1 Гкал в розмірі 796, 22 грн. без ПДВ.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Термін внесення платежів не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим. (п. 5.4. договору).

Пунктом 5.7. договору передбачено, що у платіжних дорученнях споживач повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання, призначення платежу. При наявності боргу за спожиту теплову енергію кошти, що надходять, зараховуються в погашення боргу за теплову енергію, спожиту за минулі періоди, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.

Згідно із п. 5.10. договору в інформативному порядку підприємством можуть направлятись рахунки споживачу. У рахунок включається оплата за теплову енергію, пеня, штраф та інші фінансові санкції за порушення умов цього договору.

Підпунктом 3.2.1. п. 3.2. договору визначено, що споживач зобовязався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені цим договором.

Суд встановив, що позивачем на виконання умов договору було відпущено відповідачу теплову енергію за період з 01.10.2013 року по 14.06.2016 року, вартість якої останній не оплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 67 193, 27 грн., що підтверджується матеріалами справи, а саме рахунками за надані послуги теплопостачання: № 1363 від 31.10.13 р., 30.01.15 р., 28.02.14 р., 31.03.15 р., 31.05.16 р. (а.с. 14-18).

Крім того в матеріалах справи містяться довідки про кількість використаної теплової енергії, на підставі яких виставлялись рахунки Споживачеві на оплату. Про кількість використаної теплової енергії Споживач, зокрема головний бухгалтер самостійно зазначав та надавав ТОВ "Рівнетеплоенерго". Вказані довідки були підписані представником Відповідача та перевірені представником ТОВ "Рівнетеплоенерго", що підтверджується підписами та печатками юридичних осіб (а.с. 41-48). Судом встановлено, що Відповідач із заявою про розірвання договору та припинення споживання теплової енергії до Позивача не звертався, що підтверджується поданням ТОВ "Рівнетеплоенерго" інформації про використання теплової енергії у формі довідок.

Слід також зазначити, що в судовому засіданні 09.08.16 р. представником Відповідача було заявлено про наявність акту на відключення Споживача від постачання теплової енергії і тому виставлені рахунки не можуть слугувати доказом використання теплової енергії і як наслідок їхньої оплати. Судом було зобов'язано в порядку ст. 38 ГПК України надати в наступне судове засідання документи, що підтверджують або спростовують інформацію про припинення постачання теплової енергії на об'єкт Споживача.

В матеріалах справи міститься акт експлуатаційної перевірки приладів обліку теплової енергії від 21.10.15 р. складений між представниками Споживача в особі головного бухгалтера ОСОБА_3 та ТОВ "Рівнетеплоенерго" за яким було встановлено, що прилад обліку теплової енергії пройшов чергову Державну метрологічну повірку, а вентилі на подаючому та зворотньому трубопроводах системи централізованого опалення закриті та опломбовані пломбами підприємства.

17 листопада 2014 року між представниками ТОВ 'Рівнетеплоенерго'" та Споживачем (головним бухгалтером ОСОБА_3М.) складено Акт повторної прийомки лічильника теплової енергії, за адресою: м. Рівне, вул. Пересопницька, 76, яким подачу теплоносія здійснено 17.11.2014 року, засувки розпломбовано. З даного випливає, що споживання теплової енергії, Споживачем після повірки лічильника, було відновлено.

Крім того, 17 травня 2016 року представниками Товариства в присутності Споживача (ОСОБА_1), на підставі укладеного договору на чинного законодавства проведено обстеження теплового господарства Споживача внаслідок чого складено Акт-припис № С-1-9, де було виявлено, що ввід системи централізованого опалення на будівлю "Санта Марія" знаходиться в аварійному стані, та потребує виконання заміни, із зазначенням пропозицій для усунення недоліків до початку опалювального сезону 2016-2017 р.

Варто зазначити, що 18.05.16 р. між представниками ТОВ "Рівнетеплоенерго" та Споживачем складено Акт огляду вузла обліку теплової енергії у зв'язку із закінченням опалювального сезону, де зазначено, що показник теплоносія на тепловому лічильнику становить 262,776 Гкал (Гдж; Мвт*год), що відповідає останній довідці про спожиту теплову енергію поданої Позивачем.

Підсумовуючи викладене, суд враховує, що припинення подачі теплової енергії на об'єкт Відповідача було лише на момент проведення повірки приладу обліку, а не його повне припинення, а тому твердження представника Відповідача щодо припинення використання теплової енергії Споживачем і як наслідок її неоплати є безпідставними.

Статтею 25 Закону України "Про теплопостачання" встановлено обов'язок теплопостачальної організацій забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів. Відповідно до ч. 7 ст. 19 Закону споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У силу вимог ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 23 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил користування тепловою енергією" від 03.10.2007 року № 1198 визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Пунктом 40 вказаної вище постанови Кабінету Міністрів України споживач теплової енергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Згідно із п. 20 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення"від 21.07.2005 року № 630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до п. 30 цієї постанови Кабінету Міністрів України споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення основної заборгованності в сумі 67 193, 27 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем зобовязань щодо оплати спожитої теплової енергії позивачем нараховано та заявлено до стягнення 2 725,38 грн. 3% річних та 24 719, 04 грн. інфляційних втрат.

Підпунктом 6.3.3. п. 6.3. договору передбачено, що Споживач несе відповідальність за несвоєчасне проведення розрахунків за теплову енергію - пеню у розмірі не менше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми та сплата основного боргу з урахуванням індексу інфляції.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок 3% річних в розмірі 2 725,38 грн. судом встановлено, що розрахунок є арифметично невірним та за підрахунком суду становить 2 730, 90, однак за відсутності клопотання Позивача про вихід за межі позовних вимог суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у заявленому розмірі 2 725,38 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотки річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника

Судом при перерахунку інфляційних втрат встановлено, що інфляційні втрати за період прострочення становлять 25 563, 98 грн., а оскільки клопотання позивача про вихід за межі позовних вимог позивачем не подавалось, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача інфляційних втрат у заявленому розмірі 24 719, 04 грн.

Згідно із ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доказів сплати боргу під час розгляду справи Відповідач суду не надав.

З наданих позивачем суду доказів вбачається, що позивач прийняті на себе зобовязання з виконання умов договору виконав належним чином, однак відповідач за надані послуги по теплопостачанню розрахунки не здійснив.

Враховуючи наведене, дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (33004, м. Рівне, вул. Джерельна, 39, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м. Рівне, вул. Д. Галицького, 27, ) 67 193 (шістдесят сім тисяч сто дев'яносто три) грн. 27 коп. основного боргу, 2 725 (дві тисячі сімсот двадцять п'ять) грн. 38 коп. 3% річних, 24 719 (двадцять чотири тисячі сімсот дев'ятнадцять) грн. 04 коп. інфляційних втрат та 1 419 (тисяча чотириста дев'ятнадцять) грн. 57 коп. судового збору.

3. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 09.09.2016 року.

Суддя Гудзенко Я.О.