ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2016 р.Справа № 916/1857/16

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Кравченко С.В.

за участю представників сторін :

Від позивача: Каришев О.Р. за довіреністю № 22 від 14.07.2016р;

Від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/1857/16:

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Технооптторг-Трейд";

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2;

про стягнення 300076,94 грн., -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю „ТЕХНООПТТОРГ- ТРЕЙД" ( далі - Позивач) звернулось до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( далі - Відповідач) із позовом про стягнення суми боргу за поставлений товар за договором постачання, що укладений між сторонами у справі, у сумі 161137,06 грн., 2 % річних від несплаченої суми за користування грошовими коштами в сумі 6807,49 грн. та інфляційні втрати в сумі 132132,39 грн.

З підстав ст. ст. 13-175,193,231 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526 530, 692,625 Цивільного кодексу України позивач просить позов задовольнити.

Відповідач у засідання суду не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи (поштові повідомлення відносно сторін у справі. Відносно відповідача з посиланням на повернення у зв'язку із закінчення строку зберігання у справі).

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленум Вищого Господарського Суду України від 26 грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", - 3.9.1. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач відзив на позов не надав, таким чином справа розглянута за правилами ст. 75 ГПК України.

В засідання суду 07 вересня 2016р. за правилами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представника позивача, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій -це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом та випливає з матеріалів справи, 16 січня 2014 р. між сторонами у справі укладений договору постачання товару на умовах відстрочення платежу № 452/14/10, за яким Позивач поставляє Товар (шини) в асортименті Відповідачеві, який в свою чергу приймає товар та сплачує його не пізніше ніж 45 днів з дати поставки. ( п.п.1.1, 1.2, 4.3 Договору )

Доказів недійсності вказаного договору або оспорювання його відповідачем не надано.

Загальна сума договору складає 3 000 000 грн. За видатковою накладною № 3567 від 14.02.2014 р. Відповідачеві поставлено та ним отримано товару на суму 213 087,06 грн. з ПДВ. Відповідач частково в сумі 51 950 грн. розрахувався за отриманий товар і таким чином за ним рахується борг в сумі 161137,06 грн. який дотепер не сплачений що є порушенням приписів ст. ст. 525, 526 ЦК України які передбачають виконання зобов'язань належним чином та забороняють односторонню відмову від їх виконання.

З підстав п.п. 6.2,6.3 Договору на вказані суму боргу Відповідачеві нараховано 2 % річних в сумі 6807,49 грн. та інфляційні втрати за ч.2.с т. 625 ЦК України в сумі 132132, 39 грн. згідно наданого позивачем розрахунку.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок сум стягнення, суд погоджується з ним та вважає правильним. Зворотнього відповідачем в порядку ст. 33 ГПК України, не доведено.

Аналізуючи викладене, господарський суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, законними і тому підлягаючими задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Технооптторг-Трейд" - задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Технооптторг-Трейд" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Андрія Фабра, 10, ) суму заборгованості у розмірі 161137 (сто шістдестя одна тисяча сто тридцять сім) грн. 06 коп., 2% річних у сумі 6807 (шість тисяч вісімсот сім) грн. 49 коп., інфляційні у сумі 132132 (сто тридцять дві тисячі сто тридцять дві) грн. 39 коп. та судовий збір у сумі 4501 (чотири тисячі п'ятост одна) грн. 15 коп.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 12 вересня 2016 р.

Суддя М.І. Никифорчук