КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2016 р. Справа№ 910/7171/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Зеленіна В.О.

За участю представників:

від позивача: Кучерявий Д.В. ( довір. №02-36/3198 від 18.12.15р.);

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи 1: не з'явились;

від третьої особи 2: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерком»

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2016р.

у справі № 910/7171/16 (суддя Дупляк О.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерком»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: 1. Приватне акціонерне товариство «Інформаційні комп'ютерні системи»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромейл»

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2016р. у справі №910/7171/16 позов задоволено повністю. В рахунок часткового погашення заборгованості Приватного акціонерного товариства "Інформаційні комп'ютерні системи" в розмірі 79 891 300, 00 грн. перед Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 06-10/143 від 08.05.2008, яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 121 673 123грн.;суми заборгованості за відсотками - 29 688 918грн. 46 коп.;суми пені за простроченим кредитом - 28 424 099гривень 62 копійок;суми пені за простроченими відсотками - 5 440 680 гривень 72 копійок;суми адміністративної комісії - 121673 123 гривень звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 04/І-422 від 24.07.2008, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною О. С., зареєстрований в реєстрі за № 3325 з метою задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на предмет іпотеки, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтерком", а саме: нежитлову будівлю - виробничий корпус №3, загальною площею 18166,40кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, буд. 31-33, шляхом визнання права власності за іпотекодержателем - Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" за вартістю, згідно висновку про вартість майна станом на 09.06.2015 в розмірі 79 891300,00 гривень 00 копійок без ПДВ. Визнано за Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" право власності на нежитлову будівлю - виробничий корпус № 3, загальною площею 18166, 40кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, буд. 31-33 за вартістю, згідно висновку про вартість майна станом на 09.06.2015 в розмірі 79891300, 00гривень 00 копійок без ПДВ. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерком" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" в порядку визначеному законом України "Про виконавче провадження" витрати по сплаті судового збору в сумі 206 700 грн.

Рішення суду першої інстанцій ґрунтується на тому, що матеріалами справи належним чином підтверджений факт наявності у третьої особи 1 перед позивачем заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 06-10/143 від 08.05.2008р. у визначеному позивачем розмірі, в той час як положення іпотечного договору № 04/І-422 від 24.07.2008р. узгоджуються з вимогами статті 37 Закону України «Про іпотеку», кореспондуються з положеннями статей 328, 346 ЦК України, отже заявлені у позовній заяві вимоги позивача відповідають його праву та чинному законодавству, ґрунтуються на умовах спірних кредитного договору та договору іпотеки, та є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вартості спірного майна судом першої інстанції зазначено що відповідно до звіту про оцінку майна на дату оцінки 09.06.2015р., складеного 11.06.2015р. суб'єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнеспартнери», вартість спірного предмету іпотеки складає без врахування ПДВ 79 891 300,00 грн., в той час як доводи третьої особи 2 стосовно того, що вказаний звіт не підтверджує реальну вартість об'єкта іпотеки у зв'язку з тим, що строк дії останнього закінчився, визнаються судом необгрунтованими, з огляду на те, що зі змісту звіту слідує, що строк його дії звіту 1 рік з дати оцінки, в той час як приписами Закону України «Про іпотеку» та інших нормативно - правових актів не передбачено спеціального строку дії звіту суб'єкта оціночної діяльності, на підставі якого визначається вартість нерухомого майна, на яке звертається стягнення шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя.

Не погоджуючись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерком» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської міста Києва від 07.06.2016р. по справі № 910/7171/16 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовом залишити без задоволення.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерком» послалось на те, що спірне рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права внаслідок чого суд першої інстанції дійшов невірних висновків щодо суми заборгованості, вартості майна, а також правових підстав для звернення стягнення.

В обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на те, що суд першої інстанції помилково визначив вартість спірного майна за оцінкою, яка була виготовлена майже рік тому, а для з'ясування вказаного питання суд першої інстанції мав призначити судову експертизу.

Крім того апелянт зазначав про те, що згідно з наданою третьою особою 1 інформацією наведена позивачем сума заборгованості не відповідає дійсності. не

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2016р. розгляд апеляційної скарги призначено на 26.07.2016р.

21.07.2016р. до канцелярії суду від третьої особи 2 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі в якому заявник просить зупинити провадження у справі № 910/7171/16 до завершення розгляду пов'язаної з нею справи № 910/10328/16 Господарського суду міста Києва.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання з огляду на таке.

Частина 1 ст. 79 ГПК України встановлює, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Пунктом 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» встановлено, що:

- відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК);

- під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин;

- іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно зі статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом, із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

Таким чином, зупинення провадження у справі процесуальний закон пов'язує із неможливістю розгляду справи, що розглядається, до вирішення іншої справи.

При цьому пов'язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

З наданої заявником копії позовної заяви слідує, що предметом розгляду у справі № 910/10328/16 є вимоги про визнання іпотечного договору № 04/І-422 від 24.07.2008р., припиненим з 26.03.2016р., проте при вирішенні спору у цій справі суд в межах наданих йому повноважень та враховуючи предмет спору сторін може та повинен самостійно встановити обставини щодо дійсності/припинення спірного іпотечного договору станом на момент подання позову по даній справі.

Крім того, від третьої особи 2 через канцелярію суду надійшло клопотання про витребування доказів, яке судова колегія відхиляє з огляду на його необґрунтованість.

Через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи яке він обґрунтував наступним.

Так, відповідач зазначає про те, що позивач звертаючись з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності, керувався п.4.4 іпотечного договору та ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та визначав загальну вартість предмета іпотеки в розмірі 79 891 300,00 грн. В обґрунтування наведеної вартості предмета іпотеки наданий висновок про вартість майна, виготовлений суб'єктом оціночної діяльності від 10.06.2016р. Проте визначена вартість предмета іпотеки не відповідає дійсності, оскільки з моменту складання звіту минув майже рік, а тому на час розгляду справи вартість майнам не визначена.

Судова колегія відхиляє в задоволенні зазначено клопотання з огляду на наступне.

В матеріалах справи є висновок від 09.06.2015р. суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Бізнеспартнери» про ринкову вартість нерухомого майна -предмету іпотеки, на підставі якого було погоджено заставну вартість предмету іпотеки у договорі про внесення змін від 13.08.2015р. до Іпотечного договору №04/1-422.

Відповідно до приписів статей 12, 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідачем не доведено, що складений професійним оцінювачем висновок від 09.06.2015р. суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Бізнеспартнери» про ринкову вартість нерухомого майна -предмету іпотеки на час розгляду справи втратив чинність.

Крім того, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, чого судовою колегією установлено не було.

26.07.2016р. в судове засідання апеляційного господарського суду не з'явився третя особа 1, у зв'язку з чим розгляд апеляційної скарги відкладено на 16.08.2016р.

16.08.2016р. у зв'язку з наданням позивачем додаткових доказів та задоволенням клопотання представника третьої особи про ознайомлення з додатковими документами по справі, розгляд апеляційної скарги відкладено на 22.08.2016р.

22.08.2016р. в розгляд апеляційної скарги перенесено у зв'язку з знаходженням судді Пашкіної С.А. на лікарняному та ухвалою від 01.09.2016р. розгляд апеляційної скарги призначено на 05.09.2016р.

05.09.2016р. в судове засідання апеляційного господарського суду не з'явились представники відповідача та третьої особи 1 та 2.

Враховуючи те, що відповідач та треті особи 1 та 2 про час та місце розгляду повідомлені належним чином, про що свідчить відмітка на зворотній стороні ухвали від 01.09.2016р., явка сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, про причини неявки треті особи 1 та 2 суд не повідомили, судова колегія ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представників відповідача та третіх осіб 1 та 2.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що представники відповідача знаходяться у відрядженні, яке надійшло до суду 05.09.2016р. судова колегія відхилила у зв'язку з тим, що відповідно до ст.28 ГПК України представниками юридичних осіб в господарському суді крім представників їх органів, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами , можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Приймаючи до уваги, що чинне законодавство України не обмежує кола осіб, які можуть здійснювати представництво інтересів юридичної особи в суді, суд відмовляє в задоволенні клопотання.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів встановила.

08 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (у зв'язку із зміною організаційно-правової форми юридичної особи - Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк"), як кредитором, та Закритим акціонерним товариством "Інформаційні комп'ютерні системи" (у зв'язку із зміною організаційно-правової форми юридичної особи - Приватним акціонерним товариством "Інформаційні комп'ютерні системи"), як позичальником, укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 06-10/143 з наступними змінами та доповненнями, відповідно до п. 1 основних положень якого, кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання , в межах максимального ліміту заборгованості до 25 000 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі: LIBOR (1 рік)* плюс 8,5 % річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в додатку-1 до договору. В свою чергу, позичальник зобов'язався повернути кредит у строки та на умовах, визначених договором та додатковими угодами до нього, сплачувати проценти у розмірі, що визначатиметься у додаткових угодах до цього договору.

Пунктом 1.1.2 кредитного договору сторони визначили кінцевий термін до якого має бути повністю повернута заборгованість за кредитом - 07 листопада 2009 року.

В пункті 1.3. кредитного договору сторони передбачили, що у якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом, комісій, можливих пень та штрафів, витрат кредитора на здійснення забезпечення заставою вимоги за цим договором, а також інших грошових витрат кредитора, пов'язаних з захистом свого порушеного права у разі невиконання/неналежного виконання позичальником цього договору та з пред'явленням вимог і отриманням виконання за цим договором, позичальник забезпечує укладання між кредитором та, в тому числі, майновим поручителем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерком" іпотечного договору, за умовами якого, кредитору в іпотеку буде передано нерухоме майно, яке належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтерком", а саме - нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33 (виробничий корпус № 3).

Відповідно до п.2.4. кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту (долар США) щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом за цим договором в повній сумі.

Сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно, не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти за користування кредитом, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п. 2.5. договору).

Нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді (28-29-30-31/360). При розрахунку процентів за користування кредитом враховується день надання та не враховується день повернення кредиту (п. 2.6. кредитного договору).

Видача відповідних траншів, за умовами кредитного договору повинна була здійснюватися після укладення договорів забезпечення, передбачених договором, шляхом перерахування кредитних коштів позичкового рахунку позичальника на підставі письмових заявок останнього.

Моментом (днем) надання траншу кредиту в доларах вважається день видачі грошових коштів позичкового рахунку (п. 2.2. кредитного договору), а моментом повернення заборгованості, а також погашень кредитора - днем зарахування сум на відповідний рахунок (п.2.3. кредитного договору).

Сплата комісій, згідно з п. 2.8. кредитного договору, здійснюється в порядку та в терміни, обумовлені тарифами.

Пунктом 3.2.8. кредитного договору сторонами було передбачено, що кредитор має право звернути стягнення на засоби забезпечення виконання зобов'язань за кредитом у разі неповернення позичальником кредиту або його окремого траншу, визначених п.1.1. договору, несплати процентів, комісій, штрафних санкцій згідно з умовами договору.

На підставі листа-заявки №1 від 02 вересня 2008 року, банк видав позичальнику 3 500 000, 00 дол. США,

листа-заявки №2 від 03 вересня 2008 року - 3 900 000,00 дол. США,

листів-заявок №3-4 від 05 вересня 2008 року - 6 135 000,00 дол. США,

листів-заявок №5-6 від 12 вересня 2008 року - 865 000,00 дол. США,

листа-заявки №7 від 07 жовтня 2008 року - 160 000,00 дол. США,

листа-заявки №8 від 13 жовтня 2008 року - 6 000 000,00 дол. США,

листа-заявки №9 від 22 жовтня 2008 року - 840 000,00 дол. США,

листів-заявок №11-12 від 30 жовтня 2008 року - 5 000 000,00 дол. США.

В свою чергу позичальник повернув позивачу отриманий кредит у розмірі 2170000, 00 дол. США, що підтверджено матеріалами справи.

В подальшому до кредитного договору вносилися зміни та доповнення, якими змінювалися умови кредитування, зокрема: Договір про внесення змін та доповнень від 26.08.2008; Договір про внесення змін та доповнень від 28.10.2008; Договір про внесення змін та доповнень від 05.01.2009; Договір про внесення змін та доповнень від 09.11.2009; Договір про внесення змін та доповнень від 29.01.2010; Договір про внесення змін та доповнень від 08.02.2010; Договір про внесення змін та доповнень від 16.03.2010; Договір про внесення змін та доповнень від 30.04.2010; Договір про внесення змін та доповнень від 28.05.2010; Договір про внесення змін та доповнень від 03.09.2010; Договір про внесення змін та доповнень від 20.10.2011.

На підставі заяви про перерахування кредитних коштів № 1 від 21.10.2011, отриманої засобами клієнт-банку, була проведене конвертація зобов'язань позичальника в гривню на суму 146 673 123, 00 грн., та видано як транш кредиту згідно з договором про внесення змін та/або доповнень від 20 жовтня 2011 року.

Згідно з п.8 договору про внесення змін та/або доповнень від 20.10.2011 п. 2.4. та 2.5. кредитного договору були викладені в наступних редакціях:

- "2.4. нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту кожного робочого дня на фактичний залишок заборгованості за кредитом на кінець дня. Нарахування процентів за користування кредитом за вихідні та неробочі дні здійснюється в останній робочий день перед вихідними та неробочими днями за вихідні а неробочі дні поточного місяця. Якщо вихідні та неробочі дні починаються в поточному місяці та закінчуються в наступному місяці, то нарахування за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюється в останній робочий день поточного місяця, а нарахування за вихідні та неробочі дні наступного місяця здійснюється в перший робочий день наступного місяця.";

- "2.5. Сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно, в період, що починається з останнього календарного дня поточного місяця по п'ятий календарний день наступного місяця (включно). Сплаті в зазначений період підлягають проценти, що нараховані за період з останнього календарного дня попереднього місяця по передостанній календарний день поточного місяця. В день повернення заборгованості за кредитом/траншем кредиту в повній сумі, сплаті підлягають проценти, що нараховані по день, що передує дню погашення заборгованості за кредитом/траншем кредиту (включно)…. ".

Далі до кредитного договору сторонами, також, вносилися зміни та доповнення, якими змінювалися умови кредитування, зокрема: Договір про внесення змін та доповнень від 29.03.2012; Договір про внесення змін та доповнень від 21.05.2012; Договір про внесення змін та доповнень від 27.06.2012; Договір про внесення змін та доповнень від 28.09.2012; Договір про внесення змін та доповнень від 30.11.2012; Договір про внесення змін та доповнень від 11.06.2013; Договір про внесення змін та доповнень від 25.04.14.

Згідно з умовами договору про внесення змін та/або доповнень від 11.06.2013, сторони погодили, що починаючи з дати виконання позичальником зобов'язань, передбачених п. 10 договору про внесення змін (щодо забезпечення внесення змін до всіх договорів, укладених на забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором) позичальник сплачує кредитору проценти за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою у розмірі 11 % річних.

Відповідно до умов договору про внесення змін та доповнень від 25.04.14, сторони погодили кінцевий термін погашення заборгованості за кредитним договором до 31 травня 2018 року відповідно до погодженого графіку, з місячними платежами по 1900000,00грн. до тридцять першого числа кожного місяця та погашенням залишку заборгованості в сумі 32373123,00грн. не пізніше 31.05.2018.

В договорі про внесення змін та доповнень від 13.08.2015 сторони погодили, що станом на 13 серпня 2015 року адміністративна комісія, яка підлягає сплаті позичальником, становить 121 673 123,00грн. і не підлягає перерахунку в залежності від зміни курсу гривні до дол. США. Строк оплати комісії - не пізніше наступного дня після повного погашення заборгованості за кредитом, але в будь-якому випадку не пізніше 30.05.2018.

Згідно з п. 3.2.5. кредитного договору (в редакції погодженій сторонами в договорі про внесення змін та/або доповнень від 26.08.2008) кредитор має право вимагати повернення раніше наданих траншів кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом, комісій, можливих пень та штрафів, у розмірі, передбаченому договором та тарифами.

Відповідно до положень п.3.3. кредитного договору позичальник зобов'язався:

- протягом дії цього договору щомісячно, починаючи з 04 (четвертого) місяця кредитування після підписання цього договору, проводити за повний календарний місяць грошові надходження на поточні рахунки, відкриті у кредитора в розмірі, пропорційному фактичній сумі заборгованості в загальному кредитному портфелі позичальника станом на 1 (перше) число кожного календарного місяця, але в будь-якому випадку не менше ніж 20 000 000,00 (двадцять мільйонів гривень) 00 копійок (п. 3.3.4. кредитного договору);

- сплачувати кредитору проценти за користування кредитом та комісії, передбачені п. 1.1.1. цього договору, в порядку та в розмірі, визначеному п. п. 2.5., 2.6., 2.7., 2.8., 2.9, 2.12.-2.2.18 цього договору та тарифами (п. 3.3.5. кредитного договору);

- у разі пролонгації кредиту або його траншу, сплачувати кредитору проценти в розмірі, передбаченому в п.2.14. цього договору (п. 3.3.6. кредитного договору);

- повертати кредитору в повному обсязі транші кредиту з дотриманням умов, вказаних в п. 1.1.2. цього договору (п. 3.3.7. кредитного договору);

- достроково повернути наявну заборгованість за кредитом та сплатити нараховані проценти за користування кредитом, комісії, можливі пені та штрафи, у розмірі передбаченому цим договором та тарифами, витрати кредитора на здійснення забезпечення заставою вимоги за цим договором, а також інші грошові витрати кредитора, пов'язані з захистом свого порушеного права у разі невиконання позичальником цього договору та з пред'явленням вимог і отриманням виконання за цим договором, у випадках, визначених будь-яким з п.п. 2.13.3., 3.2.5., 4.4., 5.5. цього договору (п. 3.3.8. кредитного договору).

Відповідно до п. 4.2. кредитного договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів за користування кредитом та комісій, визначених цим договором та тарифами, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених будь - яким з п.п. 1.1., 2.13.3, 3.2.5, 4.4, 5.5. цього договору позичальник сплачує кредитору пеню у валюті кредиту в розмірі 1 %, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за цим договором.

Згідно з пунктом 4.4. кредитного договору у разі невиконання позичальником будь-якого із зобов'язань, визначених п.п. 3.3.2.-3.3.27 кредитного договору, а також у разі порушення позичальником або третьою особою з якою укладений договір забезпечення виконання зобов'язань за кредитом, умов договорів, визначених в п.1.3. кредитного договору, протягом більше 30 (тридцяти) днів, банк направляє позичальнику письмову вимогу про дострокове погашення кредиту, нарахованих процентів за фактичний час використання кредиту, комісій та нарахованих штрафних санкцій.

Позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати отримання письмової вимоги кредитора, визначеної в п. 4.4. договору, погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, комісії та нараховані штрафні санкції. Після повного погашення заборгованості позичальника за договором дія цього договору припиняється (п. 4.4.1 договору).

Отримання кредиту позичальником підтверджується матеріалами справи.

З боку третьої особи-1було допущено порушення умов кредитного договору в частині повернення кредиту та сплати процентів/комісій. За твердженням позивача, яке не спростовано відповідачем та іншими учасниками процесу, прострочена заборгованість у позичальника за кредитним договором по процентам виникла з 06.03.2014, а по кредиту з 01.08.2014.

21 серпня 2015 року у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором протягом більше 30 (тридцяти) днів, позивач направив на адресу третьої особи - 1 (позичальника) вимогу (вих. № 08.41-186/67-16942 від 20.08.2015) про усунення порушень, щодо дострокового погашення усієї заборгованості за кредитним договором в розмірі 121 673 123,00 грн - по кредиту; 20 803 400,56 грн - зі сплати процентів за користування кредитом; 121 673 123, 00 грн - зі сплати адміністративної комісії. Зазначена вимога була отримана позичальником 25 серпня 2015 року, проте, станом на момент звернення до суду, жодної відповіді позивачу надано не було та не здійснено погашення кредитної заборгованості. Доказів зворотнього матеріали справи не містять.

За таких обставин, місцевим господарським судом обґрунтовано зазначено про те, що банк набув право вимоги на дострокове погашення кредиту у повному обсязі.

За розрахунком позивача станом на 12 квітня 2016 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить 306 899 944, 81 грн., з яких:

- загальна сума заборгованості за кредитом - 121 673 123, 00 грн.;

- сума заборгованості за процентами - 29 688918, 46 грн. за період з 31.10.2011 по 12.04.2016;

- сума адміністративної комісії - 121 673 123, 00 грн.;

- пеня за кредитом за період з 13.10.2015 по 12.04.2016 - 28 424 099, 62 грн.;

- пеня за процентами за період з 13.10.2015 по 12.04.2016 - 5 440 680, 72 грн.

Відповідачем та третьою особою-1 контррозрахунок заборгованості за договором кредиту в матеріали справи наданий не був, як і докази, які б спростовували такий розрахунок позивача.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, між позивачем, як іпотекодержателем та відповідачем, як іпотекодавцем, було укладено Іпотечний договір № 04/1-422 від 24.07.2008, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною О.С. 24.07.2008 та зареєстрований в реєстрі за №3325, з наступними змінами та доповненнями (далі за текстом - іпотечний договір), за умовами якого, іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання всіх зобов'язань позичальника перед іпотекодержателем за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №06-10/143 від 08 травня 2008 року нерухоме майно, яким є: нежитлова будівля - виробничий корпус №3 (літ. В), загальною площею 17 920, 40 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вулиця Смоленська, будинок 31-33, та належить іпотекодавцю на праві власності (надалі за текстом - предмет іпотеки).

В подальшому до іпотечного договору вносилися зміни та доповнення в зв'язку із внесенням змін та доповнень до кредитного договору, якими змінювалися умови кредитування та зміною технічних характеристик предмету іпотеки, зокрема: договір про внесення змін від 26.08.2008; договір № 2 про внесення змін від 28.10.200; договір № 3 про внесення змін від 26.11.2009; договір № 4 про внесення змін від 28.05.2010; договір про внесення змін від 13.06.2013; договір № 6 про внесення змін від 03.09.2013; договір про внесення змін від 13.08.2015.

За умовами іпотечного договору, предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі №7 від 26 квітня 2001 року, право власності зареєстроване Київським міським бюро технічної інвентаризації 09 липня 2001 року, про що зроблено запис в реєстрову книгу №1з(д)-147 за реєстровим №54-з. Право власності іпотекодавця на предмет іпотеки 13 червня 2013 року було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - реєстраційний номер 0 з перенесенням відомостей про обтяження майна іпотекою позивача.

Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці (кадастровий №0:69:035:0020), площею 0,7143га, для експлуатації та обслуговування виробничого корпусу №3, що знаходиться в користуванні іпотекодавця на підставі договору оренди посвідченого 28 січня 2003 року приватним нотаріусом КМНО Щербаковим В.З. за реєстровим №113, та зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, про що зроблено запис від 18.02.2003 за № 72-6-00074 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Відповідно до п.1.1. іпотечного договору, в редакції договору №6 про внесення змін від 03.09.2013, предмет іпотеки має опис (технічні характеристики): нежитлова будівлі - виробничий корпус № 3, загальною площею 18166, 4кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, буд. 31-33.

Згідно з п. 1.2. іпотечного договору, погоджена сторонами заставна вартість предмета іпотеки становить 79 891 300, 00 грн, що підтверджено також складеним звітом про експертну грошову оцінку від 09.06.2015 (договір про внесення змін до іпотечного договору від 13 серпня 2015 року).

В п.1.4. іпотечного договору сторони погодили, що предмет іпотеки забезпечує основне зобов'язання частково, в розмірі 79 891 300грн. Іпотекодавець ознайомлений із умовами договору, яким обумовлене основне зобов'язання, відповідно до якого позичальник зобов'язаний, зокрема, повернути кредит в розмірі 146 673 123,00 грн. до 31 травня 2018 року зі сплатою процентів за фіксованою процентною ставкою у розмірі 11 % річних (п.2 договору про внесення змін від 13.08.2015).

Відповідно до п. 4.1. іпотечного договору у разі порушення позичальником основного зобов'язання та/або у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом іпотекодавця/позичальника, та/або при початку процедури припинення (реорганізації або ліквідації) іпотекодавця/позичальника, та/або в інших випадках іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів визначених договором, в тому числі, на підставі рішення суду та шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання (п. 4.4.1., 4.4.3. іпотечного договору).

Відповідно до п. 4.5. іпотечного договору передача/продаж предмета іпотеки у випадках, передбачених будь - яким з п. 4.4.3, 4.4.4., 4.4.5 договору, здійснюється за вибором іпотекодержателя за вартістю не меншою від вартості предмету іпотеки, що вказана в п.1.2. договору, або за вартістю, визначеною шляхом проведення незалежної експертної оцінки предмета іпотеки, яка змовляється іпотекодержателем, якщо менша ціна не буде погоджена між сторонами.

Згідно з п.4.9. іпотечного договору у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки іпотекодавець набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Права кредитора за договорами, що забезпечують виконання основного зобов'язання до іпотекодавця не переходять (п.3 договору про внесення змін від 13.08.2015).

У зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, позивачем надсилалася на адресу відповідача вимога про усунення порушень відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" (вих. № 08.41-186/67-16944 від 20.08.2015), яка залишена останнім без задоволення. Доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Відповідно до звіту про оцінку майна на дату оцінки 09.06.2015, складеного 11.06.2015 суб'єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес партнери", вартість предмету іпотеки за іпотечним договором - виробничого корпусу № 3, загальною площею 18166, 40 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, буд. 31-33 станом на 09.06.2015 складає 79 891300, 00 грн. (без урахування ПДВ).

Згідно зі ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Матеріалами справи підтверджується належне виконання позивачем за первісним позовом своїх зобов'язань за договором кредиту та надання позичальнику кредитних коштів в розмірі, визначеному договором, користування ними останнім у період з моменту видачі та по сьогоднішній день, а також, здійснення часткового повернення їх позичальником.

За змістом ст.10561 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Враховуючи, підтверджене матеріалами справи, користування позичальником кредитними коштами у період дії договору кредиту судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем правомірно нараховано суму процентів за користування такими коштами згідно зі встановленими в договорі кредиту ставками, що станом на 12.04.2016 становить 29688918, 46грн.

На підставі п.4.2. договору кредиту позивачем правомірно нараховані 28424099, 62 грн. пені за прострочення сплати кредиту за період прострочення з 13.10.2015 по 12.04.2016 та 5 440 680,72грн. пені за прострочення сплати відсотків за період прострочення з 13.10.2015 по 12.04.2016.

Також місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про правомірне нарахування позивачем 121673 123, 00грн. адміністративної комісії, оскільки таке нарахування відповідає положенням кредитного договору (договір про внесення змін та доповнень від 12.08.2015).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст.1052 Цивільного кодексу України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з положеннями п. 3.3.8 кредитного договору позичальник зобов'язаний достроково повернути кредитні кошти, проценти/комісії за користування кредитом інші належні платежі у повному обсязі у разі порушення позичальником термінів повернення кредиту та/або порушення термінів сплати процентів/комісій за користування кредитом.

Тобто, сторонами в силу положень ст. 6, 626 Цивільного кодексу України було погоджено в умовах договору кредиту виникнення у позичальника обов'язку з повернення всієї суми кредиту, який кореспондується з правом банку вимагати її повернення, у випадку невиконання позичальником у встановлені строки грошового зобов'язання щодо повернення кредитних коштів (згідно графіку) чи сплаті процентів за користування таким коштами.

Матеріалами справи підтверджується наявність у позичальника станом на 12.04.2016 (дата, станом на яку позивачем здійснюється розрахунок заборгованості) грошового зобов'язання по поверненню на користь позивача кредитних коштів у загальному розмірі 121 673 123,00грн., сплаті процентів за користування ними у загальному розмірі 29 688 918,46грн., сплаті пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 28 424 099,62грн., сплаті пені за прострочення сплати процентів в розмірі 5 440 680,72грн., сплаті адміністративної комісії в розмірі 121673 123,00 грн. на підставі кредитного договору.

Доказів на спростування викладеного відповідачем, третьою особою - 1 та третьою особою - 2 до суду не надано.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до ст.572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч.1 ст.575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Положеннями ч.1 ст.574 Цивільного кодексу України встановлено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Із матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання взятих на себе за кредитним договором зобов'язань (в т.ч. з дострокового повернення всієї суми кредитних коштів) між банком та позичальником було укладено іпотечний договір.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням, зокрема, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як встановлено судом, згідно з умов п. 1.4. іпотечного договору предмет іпотеки забезпечує основне зобов'язання частково, в розмірі 79 891300,00 грн. При цьому, іпотекодавець ознайомлений із умовами договору, яким обумовлене основне зобов'язання, відповідно до якого позичальник зобов'язаний, зокрема, повернути кредит в розмірі 146 673 123,00грн. до 31 травня 2018 року зі сплатою процентів за фіксованою процентною ставкою у розмірі 11 % річних.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя, відповідно договору або законодавства України за виконавчим написом нотаріуса, рішенням суду або шляхом позасудового врегулювання через продаж від власного імені предмету іпотеки чи передачі іпотекодержателю предмету іпотеки у власність.

У відповідності до частин 1, 2 ст.35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Матеріалами справи (лист вих. № 08.41-186/67-16944 від 20.08.2015) підтверджується звернення банку до відповідача - іпотекодавця з вимогою про усунення порушень, що полягали в неналежному виконанні третьою особою 1 умов іпотечного договору щодо сплати заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті нарахованих за користування ними процентів, протягом тридцятиденного строку та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором у разі невиконання цих вимог.

Частиною 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом ст. 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Частиною 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Тобто, передбачений наведеними нормами договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п'ятої Цивільного кодексу України. При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень". Таким чином, у разі встановлення такого способу звернення стягнення у відповідному договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України має право вимагати застосування його судом. Вказаний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 26.12.2011 у справі №3-139гс11.

Як зазначалося вище, згідно з положеннями іпотечного договору, за рішенням і на розсуд іпотекодержателя, задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися шляхом позасудового врегулювання заборгованості за кредитним договором (це застереження є договором про задоволення вимог іпотекодержателя), що полягає, зокрема, у зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття рішення іпотекодержателем про передачу йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання кредитного договору.

Із змісту ч. 3 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Відповідно до звіту про оцінку майна на дату оцінки 09.06.2015, складеного 11.06.2015 суб'єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнеспартнери", вартість предмету іпотеки за іпотечним договором - виробничого корпусу № 3, загальною площею 18 166,40 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, буд. 31-33 станом на 09.06.2015 складає без врахування ПДВ 79 891 300,00грн., що не перевищує встановленої судом заборгованості позичальника перед банком за договором кредиту. Тобто, в будь-якому випадку вартість спірного майна не покриває суми заборгованості (по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом) за кредитним договором.

Отже, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про звернення в рахунок часткового погашення заборгованості позичальника за кредитним договором стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, а саме, нежилу будівлю - виробничий корпус № 3, загальною площею 18 166, 40кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, буд. 31-33 та належить відповідачу, ринкова вартість якої становить 79 891300,00грн., шляхом визнання права власності на таке майна за позивачем підлягають задоволенню.

Доводи скаржника про те, що наявний в матеріалах справи звіт про оцінку майна (дата оцінки 09.06.2015), складений 11.06.2015 суб'єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнеспартнери" не підтверджує реальну вартість об'єкта іпотеки у зв'язку з тим, що строк дії останнього закінчився, не приймаються судовою колегією до уваги з огляду на наступне.

Згідно зазначеного у звіті про оцінку майна на дату оцінки 09.06.2015 строк дії звіту 1 рік з дати оцінки. Відповідно до п. 56 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 за № 1440, передбачено, що звіт про оцінку майна, складений у повній формі, повинен містити дату оцінки та дату завершення складання звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства.

Приписами Закону України "Про іпотеку" та інших нормативно - правових актів не передбачено спеціального строку дії звіту суб'єкта оціночної діяльності, на підставі якого визначається вартість нерухомого майна, на яке звертається стягнення шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя.

Строк дії звіту про оцінку майна , складений 11.06.2015 суб'єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнеспартнери" діє один рік, відтак вказаний звіт є належним доказом, що підтверджує реальну вартість об'єкта іпотеки на момент винесення рішення у справі.

З цих же підстав судова колегія відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи щодо визначення ринкової вартості на нежитлову будівлю - виробничий корпус №3, загальною площею 18 166,40 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33.

Крім того, 05.09.2016р. представником третьої особи 2 через відділ документального забезпечення суду подано клопотання про долучення до матеріалів справи та врахуванні при розгляді даної справи постанови Київського апеляційного господарського суду по справі №910/10328/16 від 15.08.2016р.

Даною постановою рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2016р. у справі №910/10328/16, яким у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Євромейл" до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" , Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерком" про визнання договору іпотеки припиненим відмовлено повністю - залишено без змін, а тому зазначена постанова не впливає на правовідносини сторін у даній справі та не може бути покладена в основу рішення.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2016р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерком» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.16р. у справі №910/7171/16 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7171/16.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.В. Кропивна

В.О. Зеленін