РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2016Справа №910/9801/16
За позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №6 в інтересах держави в особі Київської міської ради

до товариства з обмеженою відповідальністю "Барс 2000"

про повернення земельної ділянки

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від прокуратури Скляр Д.Ю.(дов. від 03.02.2016)

Від позивача Баранов М.С.(дов. від 10.05.2016)

Від відповідача не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури №6 в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою до відповідача про повернення земельної ділянки площею 0,005 га, що розташована у Військовому проїзді у Печерському районі м. Києва.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.06.2016 порушено провадження у справі №910/9801/16 та призначено до розгляду на 23.06.2016.

В судове засідання 23.06.2016 прибули представники прокуратури, позивача та відповідача і дали пояснення по справі.

Суд прийшов до висновку про витребування доказів.

Розгляд справи відкладено на 12.07.2016.

В судове засідання 12.07.2016 прибули представники прокуратури, позивача та відповідача і дали пояснення по справі.

Суд прийшов до висновку про витребування доказів.

Розгляд справи відкладено на 28.07.2016.

В судове засідання 28.07.2016 прибули представники прокуратури, позивача та відповідача і дали пояснення по справі.

Суд прийшов до висновку про повторне витребування доказів, у зв"язку з їх неподанням.

Представник прокуратури подав клопотання про продовження строку розгляду справи. Суд задовольнив дане клопотання.

Ухвалою суду від 28.07.2016 продовжено строк розгляду справи № 910/9801/16 на п`ятнадцять днів, відкладено розгляд справи на 12.09.2016.

У судове засідання 12.09.2016 з"явилися представники прокуратури та позивача і дали пояснення по справі.

Представники відповідача в судове засідання 12.09.2016 не з"явилися, причин неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Місцезнаходження відповідача за адресою, на яку було відправлено ухвали суду, підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні складено протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з положеннями ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави в судах у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про прокуратуру" при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звергатися до суду із заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також: підприємств то інших юридичних осіб,

Статтею 36-1 вищевказаного Закону визначені підстави представництва прокурором інтересів держави, а саме: наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних ї (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

У відповідності до ст. 2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноваженим державою здійснювати повідні функції у спірних відносинах. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі №1-1/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, таж і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх, суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст.13 Конституції України земля є об"єктом власності Українського народу, від імені якого права власності здійснюють органи державної влади та органи державної влади і місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України в державній власності перебувають усі землі України, за винятком комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається та реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів АРК, Київської та Севастопольської міської Ради, районних державних адміністрацій у відповідності до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Отже, єдиною підставою для громадян та юридичних осіб набуття права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно зі ст. 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Стаття 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначає, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.

Пунктом 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Позивачем за вказаним позовом є Київська міська рада, яка відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України наділена державою повноваженнями щодо розпорядження землями на території міста Києва.

Невиконання відповідачем вимог земельного законодавства порушує інтереси держави в особі Київської міської ради, яка в даному випадку незаконно позбавлена можливості ефективно та виключно в інтересах територіальної громади міста розпоряджатися землями міста Києва.

За вказаних підстав суд вважає, що прокурор вірно вказав Київську міську раду в якості органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у даних спірних правовідносинах.

Статтею 9 Земельного кодексу України встановлено, що розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування відноситься до повноважень Київської міської ради.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до статті 187 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Згідно з статтею 2 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", серед основних завдань державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель"державний контроль за використанням та охороною земель здійснює спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

До повноважень державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Закон України "Про державний контроль за використанням та охороною земель"(ст. 10) відносить, зокрема, можливість безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель, складати акти перевірок.

Судом встановлено, що ТОВ "Барс 2000" без оформлення передбачених ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України документів, займає та використовує земельну ділянку площею 0,005 га у Військовому проїзді, 8 у Печерському районі міста Києва (обліковий код ділянки 82:244:142) під розміщення та експлуатацію споруд автомобільного газозаправного пункту, що підтверджується актами обстеження земельної ділянки № 398/06 від 09.09.2015, № 16-0928-06 від 19.05.2016 складених спеціалістами Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

В базі міського земельного кадастру земельна ділянка, на якій розміщений газозаправний пункт на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування обліковується за комунальним підприємством "Спеціалізоване управління протизсувнихх підземних робіт".

З матеріалів справи вбачається, що рішення щодо передачі будь-яким юридичним чи фізичним особам земельної ділянки під розміщення та експлуатацію АГЗП у власність (користування) Київська міська рада за поданням Департаменту земельних ресурсів, не приймала. Інформація про оформлення речових прав на земельну ділянку, передбачених ст. 126 Земельного кодексу України в Департаменті земельних ресурсів відсутня, що також підтверджується інформацією з Департаменту земельних ресурсів від 15.09.2015 за №9.

Крім того, відповідно до інформації розміщеної на офіційному інтернет ресурсі інформаційної системи "Реєстри дозволів" Держгірпромнагляду України http://dozvil.dnop.gov.ua, дозвільна документація під розміщення та експлуатацію споруд автомобільних газозаправних пунктів у Військовому проїзді, 8 у Печерському районі міста Києва ТОВ "Барс 2000" не видавалась.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", за відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

Пунктом 3.1 вказаної постанови передбачено, що відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Оскільки спірна земельна ділянка площею 0,005 га, що розташована у Військовому проїзді, 8 у Печерському районі м. Києва належить до комунальної власності м. Києва - виключно Київська міська рада має право розпоряджатися нею.

Водночас, будь-які рішення про передачу вказаної земельної ділянки ТОВ "Барс 2000" для розміщення та експлуатації споруд автомобільного газозаправного пункту Київською міською радою не приймалися, документи, що посвідчують право користування нею, у підприємства відсутні, що свідчить про її зайняття під розміщення споруд автомобільного газозаправного пункту без правовстановлюючих документів.

Додатковим доказом розміщення відповідача на вказаній земельній ділянці являється інформація Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, що викладена в листі від 18.08.2016 № 3, де зазначено наступне:

Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглянуто лист Прокуратури міста Києва від 12.08.2016 № 05/2/3-104-16 про надання інформації щодо розміщення автомобільного газозаправного пункту у Військовому проїзді, 8 у Печерському районі м. Києва.

За результатами розгляду повідомляємо, що в результаті проведених обстежень земельної ділянки орієнтовною площею 0,0050 га у Військовому проїзді, 8 у Печерському районі м. Києва було виявлено розміщення автомобільного газозаправного пункту (далі - АГЗП).

Відповідно до інформації на рекламних носіях, що розміщені безпосередньо на території заїзду/виїзду до АГЗП, газовому балоні, касового чеку наданого оператором заправки та даних реєстру платників ПДВ державної фіскальної служби України встановлено, що автомобільний газозаправний пункт використовує ТОВ «Барс 2000» (, індивідуальний податковий номер платника ПДВ 48).

Адресу розміщення АГЗП - Військовий проїзд, 8, визначено відповідно до адреси земельної ділянки (обліковий код 82:244:142) в межах, якої розміщений газозаправний пункт.

Також з наданого прокуратурою листа Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.08.2016 № 105/01-2773/1 судом встановлено, що з метою перевірки проектно-дозвільної документації на розміщення газового обладнання на Військовому проїзді, 8 та встановлення його власника, працівниками відділу контролю за благоустроєм Печерської районної в місті Києві державної адміністрації оператору газової заправки внесено припис від 25.07.2016 № 321 (копія в матеріалах справи).

Станом на 22.08.2016 вимоги припису не виконані, проектно-дозвільна документація власником не надана.

Враховуючи вищезазначене, інформацію про розміщення газової заправки без дозвільних документів направлено до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Національної поліції міста Києва для вжиття заходів згідно з вимогами чинного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України в справі № 5011-14/5398-2012, викладеній в постанові від 02.10.2012.

З огляду на викладене, зайнята ТОВ "Барс 2000" земельна ділянка відповідно до вимог ст. 212 Земельного кодексу України підлягає поверненню власнику з приведенням її у придатний для використання стан шляхом звільнення земельної ділянки від споруд автомобільного газозаправного пункту.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації забороняється.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням і охоронною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно ст. 13 Конституції України визначено земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Самовільним зайняттям земельної ділянки -є (стаття 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель") будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Статтею 212 Земельного кодексу України встановлено, що самовільно зайнята земельна ділянка підлягає поверненню власнику землі або землекористувачу, без відшкодування затрат понесених за час незаконного користування ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Відповідно до п. «б» ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Отже, відповідач незаконно продовжує самовільно займати земельну ділянку, яка знаходиться у Військовому проїзді, 8 у Печерському районі міста Києва, чим порушив державні інтереси в сфері земельних відносин.

Вимога щодо оформлення права користування на земельну ділянку встановлена чинними положеннями Земельного кодексу України.

Згідно ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 Земельного кодексу України повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Таким чином, відповідач, не набувши у встановленому Земельним кодексом України порядку права користування земельною ділянкою площею 0,005 га у Військовому проїзді, 8 у Печерському районі міста Києва, безпідставно та неправомірно користується вказаною земельною ділянкою, у зв'язку з чим відповідач має звільнити цю ділянку, привівши земельну ділянку у придатний для використання стан.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені Київською міжрайонною екологічною прокуратурою вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з відповідача на користь прокуратури стягуються витрати по сплаті судового збору.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. 4, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №6 в інтересах держави в особі Київської міської ради задовольнити повністю.

2. Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю "Барс 2000"(87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Громової, буд. 56, ) повернути Київській міській раді(01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, ) земельну ділянку площею 0,005 га, що розташована у Військовому проїзді у Печерському районі м. Києва (обліковий код ділянки 82:244:142) під розміщення та експлуатацію споруд автомобільного газозаправного пункту, привівши земельну ділянку у придатний для використання стан.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Барс 2000"(87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Громової, буд. 56, ) на користь прокуратури м. Києва (, ДКСУ м. Києва, МФО 820172, рахунок - 1062) судовий збір в сумі 1378(одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

4. Видати накази.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

6. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 19.09.2016