КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2016 р. Справа№ 911/660/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Мартюк А.І.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: представник - Ашмінець І.В, ( за довіреністю № 2-132д від 29.12.2015 р.);

від відповідача: представник - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ХАС"

на рішення господарського суду Київської області від 25.04.2016р.

у справі № 911/660/16 (суддя: Щоткін О.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

до товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ХАС"

про стягнення 2 105 928,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою до відповідача про стягнення з відповідача 2 105 928,56 грн., з яких 650 674,28 грн. пені, 32 533,71 грн. 3 % річних та 1 032 814,94 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором № 1318/13 від 31.12.2013 р. по платі послуг з підготовки і транспортування газу, 146 998,90 грн. пені, 7 349,95 грн. 3 % річних та 235 556,78 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором № 1318/13 від 31.12.2013 р. по оплаті послуг по подачі метанолу.

Рішенням господарського суду Київської області від 25.04.2016 р. по справі № 911/660/16 позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" задоволено повністю: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ХАС" на користь публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором № 1318/13: по оплаті послуг з підготовки і транспортування газу - 650 674 грн. 28 коп. пені, 32 533 грн.71 коп. 3% річних та 1 032 814 грн. 94 коп. інфляційних втрат; по оплаті послуг по подачі метанолу 146 998 грн. 90 коп. пені, 7 349 грн. 95 коп. 3% річних та 235 556 грн. 78 коп. інфляційних втрат.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання за договором №1318/13 про надання послуг по прийому, підготовці та транспортуванню вуглеводневої сировини, а відповідач не належним чином виконував взяті на себе зобов'язання з оплати, у зв'язку з чим у позивача виникло право нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором № 1318/13.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "ХАС" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 25.04.2016 р. у справі № 911/660/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказав на те, що рішення господарського суду Київської області від 25.04.2016 р. є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в апеляційному порядку. На підтвердження своїх вимог апелянт посилається на те, що не є належним відповідачем по справі, оскільки відповідно до договору про спільну діяльність від 04.02.2004 р. № 60 зобов'язання виникли у обох сторін і розрахунки по ним повинні здійснюватись спільними грошовими коштами учасників спільної діяльності з окремого поточного рахунку. Крім того, апелянт зазначає, що відповідачу було надано розстрочку виконання грошового зобов'язання, що підтверджується листом позивача до ГПУ «Полтавагазвидобування», у зв'язку з чим відповідач вважає, що факт несвоєчасного виконання грошового зобов'язання на суму 3 187 700,00 грн. виник з 29.03.2015 р. по 14.04.2015 р., тобто 17 днів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ХАС» прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі № 911/660/16.

12.07.2016 р. через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення господарського суду Київської області від 25.04.2016 р. залишити без змін.

В подальшому розгляд справи відкладався.

Представник позивача в судовому засіданні 08.09.2016 р. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, а рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання 08.09.2016 р. не з'явився, про причини неявки не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача, за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31 грудня 2013 року між публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування", (Виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "ХАС" (Замовник) було укладено договір № 1318/13 про надання послуг по видобутку, збору, підготовці та транспортуванню вуглеводневої сировини. (а.с. 16-21).

Згідно п.п. 1.1.1 п. 1.1 Договору, виконавець зобов'язувався надати замовнику по свердловинах № 101 Степового ГКР, № 118 Куличихінського НГКР, № № 50, 17 Яблунівського НГКР, № 9 Комишнянського ГКР, №№ 5, 26, 422 Розумівського ГКР, № № 400, 401, 402, 403, 404 та 406 Більського НГКР, які є об'єктами спільної діяльності за договором № 60 від 04 лютого 2004 року, послуги по видобутку, збору, підготовці та транспортуванню внутрішньопромисловими трубопроводами вуглеводневої сировини (природного, попутного нафтового газу, нафти та газового конденсату) Замовника та передати Замовнику товарні обсяги природного, попутного нафтового газу, нафти та газового конденсату у пунктах передачі.

У відповідності до п. 1.1.2. Договору, виконавець зобов'язався надавати замовнику послуги по подачі метанолу виконавця або замовника на гирло свердловин та установку низькотемпературної сепарації, де проходить підготовка природного газу замовника для забезпечення безгідратного режиму роботи та підготовки природного газу, згідно з вимогами нормативних документів.

Згідно п.п. 3.1.1 п. 3.1 Договору, вартість послуг по видобутку, збору, підготовці та транспортуванню вуглеводнів, в тому чисті обслуговування необхідного для цього обладнання, визначається згідно з додатками (калькуляціями) № № 5, 6, 7, 8, що є невід'ємними частинами даного Договору і складала 250 гривень, в тому числі ПДВ 41,67 грн. за 1000 м. куб. природного, попутного нафтового газу згідно калькуляції - додатку № 5 до Договору.

Пунктом 3.1.4. Договору визначено, що вартість послуг по подачі метанолу складається:

- з вартості послуг по подачі метанолу за 1 тонну 250,00 грн., в тому числі ПДВ 41,67 грн.;

- з вартості метанолу за ціною, визначеною виконавцем, згідно з кількістю, що відображена в "Акті про кількість метанолу при підготовці газу".

У випадку використання метанолу замовника, вартість послуг по подачі метанолу складається тільки з вартості послуг по подачі метанолу за 1 тонну.

Згідно п. 4.3 Договору, на основі актів прийому-передачі природного, попутного нафтового газу, газового конденсату та нафти виконавець складає та разом з замовником підписують акти наданих послуг по видобутку, збору, підготовці та транспортуванню позивачем природного, попутного нафтового газу, газового конденсату замовника до пунктів передачі протягом звітного місяця.

На основі "Акту про кількість метанолу при підготовці газу" виконавець складає та разом із замовником підписують Акт наданих послуг по подачі виконавцем метанолу.

У відповідності до п. 4.4 Договору, замовник зобов'язався щомісячно, до 15 числа звітного місяця, провести попередню оплату на підставі рахунку-фактури наданого виконавцем в розмірі 100 відсотків від вартості фактично наданих послуг за попередній місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги замовник зобов'язався проводити до 15 числа місяця наступного за звітним на підставі акту наданих послуг, підписаного виконавцем та рахунку-фактури, наданого виконавцем по факсу замовнику з урахуванням перерахованої попередньої оплати. Замовник зобов'язувався щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, провести звірку оплати за надані послуги виконавцем.

Як зазначає позивач, він свої зобов'язання за даним договором виконував належним чином та у повному обсязі, надавши у грудні 2014 року відповідачу послуги з видобутку, збору, підготовки і транспортування природного газу та послуги з подачі метанолу при підготовці газу видобутого із свердловин, що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками сторін актом надання послуг від 30 грудня 2014 року на загальну суму 10 399 587,25 грн. та актом надання послуг від 30 грудня 2014 на суму 2 181 081,25 грн.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, для оплати наданих по вказаним актам послуг позивач направив на адресу відповідача рахунок-фактуру від 30 грудня 2014 року № 0951-12 на суму 10 399 587,25 грн. (отримана відповідачем 04.03.2015 р. відповідно до рекомендованого повідомлення № 029) та рахунок-фактуру від 30 грудня 2014 року № 0956-12 на суму 2 181 081,25 грн. (отримана відповідачем 04.03.2015 р. відповідно до рекомендованого повідомлення № 029).

Станом на час подання позовної заяви відповідачем було повністю оплачено отримані послуги, проте оплати вартості отриманих послуг виконувалась відповідачем із порушенням строків, встановлених договором, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором № 1318/13: по оплаті послуг з підготовки і транспортування газу пеню в сумі 650 674,28 грн., нараховану на підставі п. 6.3. Договору, 3% річних в сумі 32 533,71 грн. та інфляційні втрати - 1 032 814,94 грн.; по оплаті послуг по подачі метанолу пеню в сумі 146 998,90 грн., нараховану на підставі п. 6.3. Договору, 3% річних в сумі 7 349,95 грн. та інфляційні втрати 235 556,78 грн.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання за договором №1318/13 від 31.12.2013 року про надання послуг по прийому, підготовці та транспортуванню вуглеводневої сировини, а відповідач не належним чином виконував взяті на себе зобов'язання з оплати, у зв'язку з чим у позивача виникло право нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором № 1318/13.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції про задоволення стягнення штрафних санкцій зважаючи на наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання, які мають ознаки договору надання послуг, згідно якого в силу вимог ст. 901 ЦК України одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За правовою природою договір підряду є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Приписами частини першої статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач виконав взяті на себе зобов'язання за договором №1318/13 від 31.12.2013 року про надання послуг по прийому, підготовці та транспортуванню вуглеводневої сировини, а відповідач не належним чином виконував взяті на себе зобов'язання з оплати отриманих послуг.

Відповідно до п. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Одним із правових наслідків порушення зобов'язання, згідно ст. 611 ЦК України є сплата боржником неустойки.

Пунктом 6.3. Договору передбачено, що за порушення строків оплати замовник сплачує на користь виконавця пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Таким чином, оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання з своєчасної оплати наданих послуг не виконував, колегія суддів, перевіривши розрахунок пені за загальний період з 05.03.2015 р. по 15.04.2015 р. за актом надання послуг з підготовки і транспортування газу від 30 грудня 2014 року на загальну суму 10 399 587,25 грн. та за період з 05.03.2015 р. по 14.04.2015 р. за актом надання послуг по подачі метанолу від 30 грудня 2014 на суму 2 181 081,25 грн., погоджується з здійсненим позивачем та перевіреним судом першої інстанції розрахунком та вважає його вірним, а тому вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором № 1318/13 в частині оплати послуг з підготовки і транспортування газу у сумі 650 674 грн. 28 коп. та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором № 1318/13 по оплаті послуг за подачу метанолу у сумі 146 998 грн.90 коп. підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, то колегія суддів вважає за можливе зазначити про наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Таким чином, оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання з своєчасної оплати наданих послуг не виконував, колегія суддів, перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за загальний період з 05.03.2015 р. по 15.04.2015 р. за актом надання послуг з підготовки і транспортування газу від 30 грудня 2014 року на загальну суму 10 399 587,25 грн. та за період з 05.03.2015 р. по 14.04.2015 р. за актом надання послуг по подачі метанолу від 30 грудня 2014 на суму 2 181 081,25 грн., погоджується з здійсненим позивачем та перевіреним судом першої інстанції розрахунком та вважає його вірним, а тому вимоги в частині стягнення 32 533 грн.71 коп. 3% річних та 1 032 814 грн. 94 коп. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором № 1318/13 по оплаті послуг з підготовки і транспортування газу та 7 349 грн. 95 коп. 3% річних та 235 556 грн. 78 коп. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором № 1318/13 по оплаті послуг за подачу метанолу підлягають задоволенню.

Щодо твердження відповідача про те, що належним відповідачем по справі є сторони договіру про спільну діяльність від 04.02.2004 р. № 60, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач. Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Згідно з ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, відповідачами у справі можуть бути лише суб'єкти підприємницької діяльності - юридичні особи. При цьому, оператор спільної діяльності без прав юридичної особи не може бути відповідачем у суді.

Крім того, оператор спільної діяльності в якості оператора може діяти виключно у внутрішньодоговірних відносинах між учасниками спільної діяльності за договором спільної діяльності № 60 від 04.02.2004 р., укладеного між ТОВ фірмою «ХАС» та ДК «Укргазвидобування «НАК «Нафтогаз України», тоді як вказаний договір спільної діяльності не є предметом судового розгляду.

Щодо твердження апелянта про те, що відповідачу було надано розстрочку виконання грошового зобов'язання, що підтверджується листом позивача до ГПУ «Полтавагазвидобування», у зв'язку з чим відповідач вважає, що факт несвоєчасного виконання грошового зобов'язання на суму 3 187 700,00 грн. виник з 29.03.2015 р. по 14.04.2015 р., тобто 17 днів, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з листа № 19/3-07-2073 від 08.04.2015 р. ПАТ «Укргазвидобуваня» не заперечувало щодо вчинення правочину по відстроченню зобов'язань відповідача за послуги по транспортуванню природного газу згідно з договором № 1318/13 від 31.12.2013 р. (а.с.148)

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з п. 8.1. договору № 1318/13 від 31.12.2013 р. умови даного договору можуть бути змінені за взаємною письмовою згодою сторін.

Таким чином, оскільки між сторонами договору не було укладено додаткової угоди про зміну порядку розрахунків, які зазначені в 4.4. договору, в частині розстрочення платежу, а тому відповідно правочин щодо розстрочення зобов'язань між позивачем та відповідачем вчинений не був.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали, наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Київської області від 25.04.2016 року у справі № 911/660/16, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ХАС" на рішення господарського суду Київської області від 25.04.2016 року у справі № 911/660/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 25.04.2016 року у справі № 911/660/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/660/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді А.І. Мартюк

М.А. Дідиченко