ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 вересня 2016 р. Справа № 918/189/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго"

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропартнери Рівне"

до відповідпача-2 Публічного акціонерного товариства "ХДІ страхування"

третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Спартехнотрейд"

про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням лінії електропередач, в сумі 6014,40 грн.

Суддя Андрійчук О.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 88 від 30.12.2015 року

від відповідача-1: ОСОБА_2, дов. від 30.03.2016 року

від відповідача-2: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Рівнеобленерго" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропартнери Рівне" про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням лінії електропередач, в сумі 6014,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

25.05.2015 року водієм автомобіля НОМЕР_1, із напівпричепом, д.н. ВК 5298ХХ, ОСОБА_3, який працює водієм у відповідача-1 та за яким закріплено вказаний автомобіль, на ділянці дороги по вул. Козацькій в м. Острог скоєно ДТП, наслідок якої пошкоджено лінію електропередач позивача, про що складено протокол огляду місця події від 30.05.2015 року, протокол про адміністративне правопорушення, винесено постанову про закриття кримінального провадження від 15.06.2015 року та ухвалено постанову у справі № 569/9419/15-п від 07.07.2015 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

У результаті ДТП позивач зазнав матеріальної шкоди в розмірі 6 014,40 грн, що стверджується бухгалтерською довідкою про вартість виконаних робіт, актом приймання виконаних будівельних робіт за червень 2015 року та кошторисом відновлювальних робіт.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача-1 збитки в розмірі 6 014,40 грн.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 11, 15, 16, 1166, 1172 ЦК України, ст. 27 "Про електроенергетику" тощо.

Ухвалою від 17.01.2016 року порушено провадження, справу призначено до розгляду на 04.04.2016 року.

04.04.2016 року через службу діловодства господарського суду від відпоідача-1 надійшов відзив, в якому останній зазначає, що автомобіль, на якому скоєно ДТП, був застрахований у ПАТ "ХДІ страхування", що стверджується полісом № А1/2150783, відтак саме страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. Крім того, відповідач-1 зазначає, що надані позивачем у підтвердження шкоди документи не є належними та допустимими доказами, оскільки розмір шкоди визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.

Ухвалою суду від 04.04.2016 року розгляд справи відкладено на 18.04.2016 року, залучено до участі у справі іншого відповідача - ПАТ "ХДІ страхування" (відповідач-2), а також третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ТОВ "Спартехнотрейд".

Ухвалою суду від 18.04.2016 року розгляд справи відкладено на 28.04.2016 року.

28.04.2016 року через службу діловодства господарського суду від відповідача-2 надійшов відзив, в якому останній проти задоволення позовних вимог до нього заперечує з таких підстав. Позивач не виконав вимог, передбачених ст.ст. 33, 33-1, 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з чим страховик не мав змоги направити аварійного комісара або експерта для проведення огляду пошкодженого майна. Так само позивач самостійно не обрав іншого аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди, відтак, за приписами ст. 37 вказаного Закону, відповідач-2 має підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, оскільки бездіяльність позивача призвела до неможливості визначення розміру збитків. Крім того, відповідач-2 зазначає, що докази, надані позивачем в обґрунтування завданих збитків, не є належними та допустимими, а отже не можуть бути прийняти в підтвердження розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, тощо.

Ухвалою суду від 28.04.2016 року розгляд справи відкладено на 10.05.2016 року.

Ухвалою суду від 10.05.2016 року у справі № 918/189/16 продовжено строк розгляду господарського спору на 15 днів, призначено судову експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

17.08.2016 року матеріали справи повернулися на адресу Господарського суду Рівненської області без виконання.

Ухвалою суду від 01.09.2016 року провадження у справі поновлено, судове засідання призначено на 12.09.2016 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.05.2015 року водієм автомобіля НОМЕР_1, із напівпричепом, д.н. ВК 5298ХХ, ОСОБА_3 на ділянці дороги по вул. Козацькій в м. Острог скоєно ДТП, внаслідок якої пошкоджено лінію електропередач позивача (електроопору № 75 ПЛ 04 кВ Л-3 "Крупська" від ЗТП в м. Острог).

30.05.2015 року старшим слідчим СВ Острозького МВ УМВС України в Рівненській області, за участі понятих та інспектора ВДАІ, складено протокол огляду місяця події.

15.06.2015 року старшим слідчим СВ Острозького МВ УМВС України в Рівненській області винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000231 від 30.05.2015 року, згідно з якою у ході розслідування кримінального провадження встановлено, що 29.05.2015 року, близько 23 год. 50 хв., водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_2, із напівпричепом-цистерною, д.н. ВК 5298ХХ, перевозив воду для використання у технічних цілях, вагою 32 т з м. Рівне в с. Новомалин Острозького району Рівненської області. Рухаючись вул. Козацька в м. Острог на Т-подібному перехресті вул. Козацька-Монастирська, виконуючи маневр повороту праворуч на вул. Монастирська, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та особливості вантажу, що перевозився, не справився з керуванням, що призвело до перекидання транспортних засобів із подальшим наїздом на електроопори, які знаходилися з лівої сторони по напрямку руху автомобіля.

07.07.2015 року постановою Рівненського міського суду у справі № 569/9419/15-п притягнуто ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із наведених постанов, схеми ДТП, зіткнення транспортного засобу з лінією електропередач сталося з вини водія автомобіля НОМЕР_1, із напівпричепом, д.н. ВК 5298ХХ, ОСОБА_3

Судом встановлено, що лінія електропередач (електроопора № 75 ПЛ 04 кВ Л-3 "Крупська" від ЗТП в м. Острог), що пошкоджена внаслідок ДТП, обліковується на балансі позивача, про що свідчить довідка № 22/2679 від 10.05.2016 року, паспорт повітряної лінії електропередач напругою до 1 000 в.

Автомобіль марки "Фрайд-Лайнер", д.н. НОМЕР_3, яким скоєно наїзд на електроопору позивача, належить на праві власності третій особі, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХХ 150406 від 07.08.2014 року.

Вказаний транспортний засіб використовується відповідачем-1 на підставі договору оренди рухомого майна № 01/12/Д-А/14 від 01.12.2014 року та акту прийому-передачі рухомого майна в оренду.

Керування транспортним засобом здійснювала фізична особа - ОСОБА_3, який є працівником - водієм відповідача-1 на підставі наказу (розпорядження) № АП-000012-к від 18.03.2015 року.

З наведеного вбачається, що шкода майну позивача завдана джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом.

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Законом передбачені випадки, коли особа, яка фактично володіє (управляє, експлуатує) об'єктами зі шкідливими властивостями, не визнається володільцем джерела підвищеної небезпеки та не несе відповідальності перед потерпілим на підставі ст. 1187 ЦК України. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України. Не впливають на виникнення обов'язку володільця джерела підвищеної небезпеки з відшкодування заподіяної ним шкоди наступні обставини: 1) в який час було вчинено заподіяння шкоди - службовий або неслужбовий; 2) чи було джерело підвищеної небезпеки ввірено працівникові у процесі виконання ним трудових обов'язків, або він самовільно, неправомірно використав його у своїх особистих цілях.

За приписами п. 21.1 ст. 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням положень п. 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Отже, у випадку пред'явлення позову про відшкодування шкоди до володільця наземного транспортного засобу слід обов'язково з'ясовувати те, чи була застрахована в установленому законом порядку його відповідальність полісом обов'язкового страхування на момент завдання шкоди. Якщо так, необхідно вирішити питання про залучення страховика до участі у справі. Таким необхідність зумовлена тим, що у разі настання страхового випадку страхувальник може сам відшкодувати потерпілому завдані збитки, а потім звернутися за компенсацією до страхової компанії, в якій він застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, згідно з полісом АІ/2150783 автомобіль НОМЕР_2, застрахований третьою особою у відповідача-2, строк дії поліса: 12.09.2014 року по 11.09.2015 року.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування.

У ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" терміни вживають в такому значенні: страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування"; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах; страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору; дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

За ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний, зокрема невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. У разі оформлення працівниками відповідного підрозділу Національної поліції відповідних документів про дорожньо-транспортну пригоду вони також встановлюють та фіксують необхідні відомості щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності учасників цієї пригоди і сприяють представникам страховиків (МТСБУ) у проведенні огляду місця дорожньо-транспортної пригоди і транспортних засобів, причетних до неї.

Статтю 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" урегульовано, що страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Отже, зі змісту вказаних приписів Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" вбачається, що обов'язок з визначення причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків, завданих майну потерпілої особи, покладається на страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, у цьому випадку - на відповідача-2.

Судом з матеріалів справи встановлено, що 02.06.2015 року, тобто у межах строків, визначених чинним законодавством у сфері страхування, відповідач-1 повідомив відповідача-2 про настання дорожньо-транспортної пригоди.

У свою чергу, відповідачем-2 не надано доказів того, що протягом десяти робочих днів після одержання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник прибув до місцезнаходження пошкодженого майна позивача, а також того, що відповідачем-2 було розпочато розслідування по з'ясуванню обставин, пов'язаних із дорожньо-транспортною пригодою, для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Так само в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач вчиняв дії, визначені п. 33.3. ст. 33, п. 33-1.1 ст. 33-1, п. 34.3. ст. 34, п. 35.1. ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", які спрямовані на отримання страхового відшкодування від відповідача-2.

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, останній не мав можливості дотриматися вимог, визначених Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема щодо строків, оскільки заміна пошкодженої електроопори мала відбутися в найкоротші строки для виконанням ним зобов'язань перед споживачами щодо безперебійного електропостачання.

Відповідно до п. 9.1 ст. 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором (ч. 1 ст. 988 ЦК України).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно зі ст. 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Пунктом 31.1 ст. 31 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що розмір шкоди, пов'язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.

Суд з метою з'ясування розміру збитків, завданих позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ухвалою суду від 10.05.2016 року призначив у справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручив Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. Для розяснення експерту поставлене таке питання: Який розмір збитків завдано Публічному акціонерному товариству "Рівнеобленерго" у зв'язку із пошкодженням опори № 75 ПЛ 0,4 кВ від ТП № 530 Магістраль № 3 "Крупськоє", що знаходиться за адресою: м. Острог, Острозький район, Рівненська область, внаслідок ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, із напівпричепом, д.н. ВК 5298ХХ, що мала місце 25.05.2015 року?

Матеріали справи повернулися на адресу Господарського суду Рівненської області без виконання у зв'язку з несплатою позивачем вартості експертизи.

У судовому засіданні позивач та відповідач-1 відмовилися від оплати нової судової експертизи, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Як вбачається з позовної заяви та пояснень представника позивача, останній пред'явив позовну вимогу не до відповідача-2, в якого власником транспортного засобу застраховано цивільно-правову відповідальність, а до відповідача-1, як особи, у користуванні якої на підставі договору оренди перебував транспортний засіб на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, тобто до завдавача шкоди.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на наведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.ст. 36, 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобовязаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України.

З наведеного вбачається, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вказаний правовий висновок також відображений у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року.

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки. Під збитками розуміються витрати, зроблені стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які б управнена сторона одержала у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати, штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток, на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками позивача; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому пред'явлення вимоги про відшкодування збитків покладає на кредитора обов'язок довести, що ці збитки є реальними, а не абстрактними. За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України такими збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

На підтвердження розміру завданих збитків позивачем надано суду дефектний акт на заміну з/б опори на ПЛ-0,4 кВ Л-3 "Крупська" від ЗТП-530 в м. Острог, в якому визначено об'єм робіт, локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 на заміну з/б опори на ПЛ-0,4 кВ Л-3 "Крупська" від ЗТП-530 в м. Острог, згідно з яким вартість робіт склала 4 862,00 грн., договірну ціну на заміну з/б опори на ПЛ-0,4 кВ Л-3 "Крупська" від ЗТП-530 в м. Острог, що здійснюється у 2015 році, акт приймання виконаних будівельних робіт за червень 2015 року, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за червень 2015 року, за якими вартість робіт склала 6 014,40 грн, локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 з розрахунками одиничної вартості на заміну з/б опори на ПЛ-0,4 кВ Л-3 "Крупська" від ЗТП-530 в м. Острог, наряд допуск № 577 від 30.05.2015 року, довідку № 26-23/148 від 12.09.2016 року, договір поставки № UA-20-2014-08089/00 від 08.07.2014 року, договір поставки № UA 20-2015 01492/00 від 26.06.2015 року, специфікації.

Суд, дослідивши порядок та обґрунтованість розрахунку робіт, необхідних для відновлення майна, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановив таке.

Так, розрахунок вартості будівельних робіт оформлений кошторисом, складеним позивачем за допомогою програмного комплексу АВК-5 (3.0.6).

Як вбачається з листа Міністерства регіонального розвитку та будівництва № 9/10-1306 від 31.12.2008 року, 19.11.2008 року на засіданні Комісії з розгляду програмних комплексів відбувся розгляд програмного комплексу «АВК-5» та визначено, що зазначений програмний комплекс дозволяє достовірно визначати вартість будівництва на всіх стадіях його здійснення, відповідає вимогам ДБН Д.1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва» і рекомендується для застосування учасниками інвестиційного процесу при визначенні вартості будівництва.

Користування програмою АВК позивачем здійснювалося на підставі ліцензії № 07/6361 зі строком дії до 12.11.2015 року (строк дії ліцензії продовжується щорічно).

Програмний комплекс АВК-5 призначений для автоматизації визначення вартості будівництва - нового, реконструкції, капітального ремонту та технічного переоснащення. Вказаний програмний комплекс орієнтований на виконання вимог національного стандарту ДСТУ Б Д.1.1-1 2013 «Правила визначення вартості будівництва», в якій реалізовані алгоритми, що дозволяють визначати вартість будівельних робіт згідно з відомчими нормативними документами: Міністерства промислової політики України, Міністерства транспорту та зв'язку України, міністерства енергетики та вугільної промисловості. Державного агентства автомобільних доріг України, Житлово-комунального господарства України. Особливість програмного комплексу АВК 5 полягає в тому, що останній містить повний комплекс галузевих норм та стандартів Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, інші нормативно правові документи, які визначають вартість будівельних робіт. Програмний комплекс оновлюється на постійній основі через офіційний сайт розробника АВК. Оновлення відбуваються щодо внесених змін до чинного законодавства та змін, які встановлюються Міністерством регіонального будівництва та житлово комунального господарства України щодо цін та ціноутворення. Програмний комплекс АВК 5 формує кошторис згідно з цінами, що визначенні Міністерством регіонального будівництва та житлово комунального господарства України.

Кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 на заміну з/б опри на ПЛ 0,4 кВ. Л-3 «Крупська» від ЗТП 350 в м. Острог від 02.06.2015 року підготовлений згідно з кошторисними нормами СОУ Н ЕЕ 40.1-4:2010 - "Норми часу на ремонт і технічне обслуговування електричних мереж. Ці норми часу обовязкові до застосування для енергетичних компаній, державних підприємств, що належать до сфери Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, та господарських товариств, щодо яких Міністерство здійснює управління корпоративними правами держави. Галузевий нормативний документ ГНД 34.05.102-2000 Правила визначення вартості ремонту і технічного обслуговування електричних мереж встановлює основні правила складання кошторисної документації та визначення вартості ремонту і технічного обслуговування електричних мереж на об'єктах підприємств електричних мереж відповідно до нормативних актів Держбуду України, визначених документом Державні будівельні норми України.

Отже, кошторис - це документ, який описує всі витрати на будівництво, реконструкцію чи ремонт конкретного об'єкта. Кошторис визначає нормативну, рекомендовану Мінрегіонбудом вартість, тривалість, трудомісткість і матеріаломісткість будівництва. Локальний кошторис формується на дату, яка вказується на кошторисі, що дає можливість перевірити ціни на дату станом, на яку приймаються поточні ціни на трудові і матеріально-технічні ресурси, та період проведення ремонтних робіт, перелік робіт.

Розділ 1 кошторису «Демонтажні роботи» включає в себе одиничну розцінку на демонтаж з/б опори, в яку включено заробітну плату 2 електромонтерів 2,3 розрядів в сумі - 63,88 грн, та вартості експлуатації машин та механізмів, у тому числі заробітної плати 225,76 грн. Вартість одиниці обчислюється множенням обєму робіт на одиничну вартість згідно з СОУ Н ЕЕ 40.1-4:2010 - "Норми часу на ремонт і технічне обслуговування електричних мереж. Тобто заробітна плата і вартість експлуатації машин та механізмів обчислюється множенням витрати за нормою на ціну одиниці відповідно до встановлених галузевих норм. Розділ 2 Кошторису «Монтажні роботи» включає в себе одиничні розцінки на Земляні роботи. Буріння ям під опори бурильною машиною діаметром 0,5 м глибиною до 2 м. Буріння ям під опори бурильною машиною діаметром 0,5 м глибиною до 2 м у непромерзлому ґрунті II групи згідно з Державними будівельними нормами входять: заробітна плата - одного електромонтер 2 розряду - 6,50 грн, заробітна плата машиніста бурильно-кранової машини - 6,71 грн, експлуатація машин та механізмів 55,01 грн. До вартості ремонту і встановлення опори віднесені витрати по монтажу опоpи ПЛ напpугою до 1 кВ та монтаж залізобетонної одностоякової опори ПЛ напругою до 1 кВ без підкосу, у тому числі вартість: заробітної плати 3 електромонтерів (2, 3 та 4 розряду) - 167,39 грн, заробітної плати машиніста бригадного автомобіля і автогідропідйомника - 72,35 грн, витрати на експлуатація машин та механізмів 235,43 грн. Одинична розцінка «Монтаж та ремонт заземлень на ПЛ». Монтаж повторного заземлення входить: заробітна плата 3 електромонтерів -14,67 грн, заробітна плата машиніста бригадного автомобіля і автогідропідйомника - 18,30 грн, експлуатація машин та механізмів 68,96 грн. Одинична розцінка «Перетягування проводів на ПЛ». Перетягування проводів А-16[25], АС-25, А-35, АС-35 на ПЛ напругою до 1 кВ [22 опори на 1 км ПЛ з одинарним кріпленням проводів] : заробітна плата 3 електромонтерів - 28,00 грн, заробітна плата машиністів бригадного автомобіля і автогідропідйомника - 16,00 грн, експлуатація машин та механізмів 66,00 грн. Одинична розцінка Заміна проводу марки А-25 з одинарним кріпленням [22 опори на 1 км лінії] на ПЛ напругою до 1 кВ: заробітна плата 3 електромонтерів - 121,00 грн, заробітна плата машиністів бригадного автомобіля і автогідропідйомника - 85,00 грн, експлуатація машин та механізмів 338,0 грн.

З наведеного вбачається, що в основу витрат Розділу 1 та Розділу 2 кошторису включена вартість заробітної плати електромонтерів 2, 3 та 4 розряду (гр.кв.) та витрати по використанню машин і механізмів.

Підтвердженням витрат розділів 1 та 2 кошторису є те, що виконання будівельних робіт по заміні з/б опри на ПЛ 0,4 кВ. Л-3 «Крупська» від ЗТП 350 в м. Острог відбувалося 30.05.2015 року згідно з нарядом допуском № 577 від 30.05.2015 року. Відповідно до зазначеного наряду роботи виконувалися за участю керівника робіт начальника Острозького РЕМ ОСОБА_4, членів бригади електромонтера з експлуатації розподільчих мереж 4 групи кваліфікації ОСОБА_5, електромонтера з експлуатації розподільчих мереж 3 групи кваліфікації ОСОБА_6, електромонтера з експлуатації розподільчих мереж 3 групи кваліфікації ОСОБА_7 та машиніста бурильно кранової самохідної машини 5 розряду ОСОБА_8. Відповідність належної групи кваліфікації електромонтерів, заробітна плата яких віднесена в основу кошторису, підтверджується довідкою № 26-23/148 від 12.09.2016 року.

Розділ 3 кошторису «Матеріальні ресурси» включає в себе ціну на кожен матеріальний ресурс, який складається з відпускної ціни матеріалу, заготівельно-складських витрат та транспортних витрат на перевезення матеріалів до місця будівельно-монтажних робіт. Разом з тим, ціни, які передбаченні кошторисом, взяті з цін, що є середньозваженими та які рекомендовані Мінрегіонбудом станом на дату складання кошторису, хоча закупівельні ціни, матеріалів значно різняться від тих, що наведенні в кошторисі. Так, вартість стояків вiброваних для опор повiтряних лiнiй електропередачi напругою 0,38 кВ, довжина 10,5 м, СВ 105 1 169,00 грн (за середньозваженими цінами, які рекомендовані Мінрегіонбудом), хоча ціни за аналогічний тип (вид) опори відповідно до укладеного позивачем договору поставки № UA-20-2014-08089/00 від 08.07.2014 року становить 1 365,00 грн (без ПДВ). Також в кошторисі закладені такі ціна: траверси сталеві ТН-2 б/в 39,67 грн /за одиницю, проводи з алюмiнiєвих дротiв, марка А, перерiз 16 мм2 - 50 351,65 грн/тонну. Разом з тим, за договором поставки № UA 20-2015 01492/00 від 26.06.2015 року вартість аналогічного типу проводу постачальником визначена в розмірі 78 870,00 грн/за тонну тощо.

Виходячи з викладеного, суд визнає розмір збитків, заявлених до стягнення позивачем, обґрунтованим.

Доказів в обґрунтування неправильності розрахунків збитків, проведених позивачем, відповідачем не надано, так само як і не погоджено ним проведення судової експертизи та оплати її вартості.

У той же час, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд для прийняття законного, обґрунтованого та остаточного рішення одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Судом встановлено, що позивач здійснив реалізацію пошкодженої опори як металобрухту, вартість якої склала 84,00 грн (10,5 м х 8,00 грн), що стверджується замовленням на продаж товарів № 13 від 12.10.2015 року та квитанцією № 27 від 13.10.2015 року, відтак повернення пошкодженого майна, яке має цінність, неможливе, а тому розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, підлягає зменшенню на вказану суму, оскільки позивач отримав доход від майна, яке підлягало поверненню відповідачу-1.

Статтею 33 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог ст. 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи, що позивач довів розмір збитків, завданих пошкодженням лінії електропередач, а відповідач-1 їх не спростував, отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладаються на обидві сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропартнери Рівне" (вул. Шевченка, 77, смт. Гоща, Гощанський район, Рівненська область, 35400, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" (вул. Кн. Володимира, 17, м. Рівне, 33013, ) 5 930,40 грн збитків, завданих пошкодженням лінії електропередач, 1 358,71 грн судового збору.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 84,00 грн збитків відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 13.09.2016 року.

Суддя Андрійчук О.В.