РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2016Справа № 910/11399/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"
доПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша"
простягнення 11 900 грн 83 коп.
Представники сторін:
від позивача:Примак К.В. - представник за довіреністю
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17.06.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" з вимогами про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" 11 900 грн 83 коп. заборгованості за договором оренди офісного приміщення № 2 від 01.07.2013, у тому числі: 4 456 грн 45 коп. заборгованості по орендній платі, 1 691 грн 11 коп. пені, 106 грн 82 коп. 3 % річних, 561 грн 27 коп. інфляційних втрат, а також заборгованості по відшкодуванню комунальних послуг у розмірі 3 956 грн 62 коп., 133 грн 01 коп. 3 % річних та 955 грн 55 коп. інфляційних втрат нарахованих на суму заборгованості по відшкодуванню комунальних послуг.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договором оренди офісного приміщення № 2 від 01.07.2013 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо оплати орендних платежів та комунальних послуг, у зв'язку з чим в останнього за період з березня по грудень 2015 року виникла заборгованість по орендній платі у розмірі 4 456 грн 45 коп. та заборгованість по відшкодуванню комунальних послуг у розмірі 3 956 грн 62 коп., крім того, у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 1 691 грн 11 коп. пені, 239 грн 83 коп. 3 % річних та 1 516 грн 82 коп. інфляційних втрат

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2016 порушено провадження у справі № 910/11399/16, розгляд справи призначений на 02.08.2016.

29.07.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2016 розгляд справи відкладено на 22.08.2016, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання.

17.08.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 розгляд справи відкладено на 05.09.2016, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання.

02.09.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове засідання 05.09.2016 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 019.

У судове засідання 05.09.2016 з'явився представник позивача та надав пояснення по суті спору, відповідно до яких в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

У судовому засіданні 05.09.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2013 між Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (орендодавець за договором) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Перша" (орендар за договором) укладено договір про оренди офісного приміщення № 2, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування приміщення загальною площею 21,6 кв.м. (17,6 кв.м. - кімната та 4 кв.м. - коридор), що знаходиться за адресою: Хмельницька області, м. Дунаївці, вул. Шевченка, буд. 28, для здійснення статутної діяльності.

Згідно з пунктом 6.1 договору даний договір вступає в силу з моменту підписання акту прийому-передачі і діє 2 роки до 30.06.2015.

Відповідно до пункту 1.3. договору приміщення вважається фактично переданим орендареві з моменту підписання акта прийму-передачі сторонами та його скріплення печатками сторін.

Положеннями пунктів 3.1.7. та 3.1.8. договору сторони погодили, що в разі закінчення строку дії договору, або при його розірванні орендар повинен, в семиденний термін, повернути приміщення орендодавцеві в задовільному технічному стані, з урахуванням норм нормального зносу, про що складається акт прийому-передачі. В разі вивільнення приміщення без складання акту прийому-передачі та в неналежному технічному стані орендар несе відповідальність, згідно з чинним законодавством України.

У відповідності до пункту 4.3. договору розмір орендної плати за один місяць по даному договору становить 450 грн 00 коп.

Пунктом 4.4 договору визначено, що орендна плата сплачується щомісяця, авансом, не пізніше 10-го числа поточного місяця.

До суми орендної лати не включаються витрати за спожиті орендарем комунальні послуги, інші супутні послуги за погодженням сторін. Ці витрати сплачуються орендодавцем, але підлягають обов'язковій компенсації орендарем орендодавцю у повному обсязі на підставі договору оренди, та рахунку орендодавця, не пізніше 3 (трьох) банківських днів з дати одержання відповідного рахунку, шляхом грошового переказу на поточний банківський рахунок орендодавця. Відшкодування орендарем витрат за опалення здійснюється пропорційно до займаної площі, електроенергії - згідно лічильника (пункт 4.7 договору).

Згідно з пунктом 6.3 договору зміни в даний договір можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до даного договору.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору оренди офісного приміщення № 2 від 01.07.2013 орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове орендне користування приміщення: частину другого поверху Відділення № 2 Хмельницького ГРВ АТ "Брокбізнесбанк" в м. Дунаївці, загальною площею 21,6 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Дунаївці, вул. Шевченка, буд. 28, про що між сторонами підписано акт прийму-передачі приміщення від 01.07.2013.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Згідно з нормами частин 1, 3, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 19.03.2015 було надано позивачу лист № 106 від 26.02.2015 про втрату чинності договором оренди офісного приміщення № 2 від 01.07.2013.

Листом від 10.04.2015 № 2503/025 позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату наявної заборгованості та надав останньому акт прийому-передачі приміщення та додаткову угоду про припинення дії договору оренди офісного приміщення № 2 від 01.07.2013 з 18.04.2015.

Проте, суду не надано доказів підписання між сторонами акту прийому-передачі приміщення та додаткової угоди про припинення дії договору оренди офісного приміщення № 2 від 01.07.2013, а також доказів дострокового розірвання між сторонами договору оренди офісного приміщення № 2 від 01.07.2013 з урахуванням положень пункту 6.3 договору.

Таким чином, судом встановлено, що договір оренди офісного приміщення № 2 від 01.07.2013 з урахуванням положень розділу 6 договору та норм статей 632 та 763 Цивільного кодексу України, є таким, що припинив свою дію 30.06.2015, у зв'язку із закінченням терміну на який його було укладено.

Сторонами не надано суду належних та допустимих доказів звільнення відповідачем орендованого приміщення та повернення позивачу об'єкта оренди за договором оренди офісного приміщення № 2 від 01.07.2013 за актом приймання-передачі.

Відповідач в порушення умов договорів та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання щодо оплати орендних платежів, за період з березня по грудень 2015 року, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 4 456 грн 46 коп. Крім того, відповідачем не надано доказів оплати виставленого позивачем, у відповідності до пункту 4.7. договору, рахунку на оплату витрат на опалення за період з жовтня 2013 року по лютий 2015 року, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по відшкодуванню комунальних послуг у розмірі 3 956 грн 62 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановлення факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати орендних платежів за період з березня по грудень 2015 року та з оплати витрат на опалення за період з жовтня 2013 року по лютий 2015 року за договором оренди офісного приміщення № 2 від 01.07.2013, а також ненадання доказів повернення позивачу об'єкта оренди за актом приймання-передачі у термін визначений договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 456 грн 45 коп. заборгованості по орендній платі та 3 956 грн 62 коп. заборгованості по відшкодуванню комунальних послуг визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором оренди офісного приміщення № 2 від 01.07.2013, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1 691 грн 11 коп. пені, 106 грн 82 коп. 3 % річних, 561 грн 27 коп. інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості по орендній платі за загальний період прострочення з 11.03.2015 по 11.05.2016, та 133 грн 01 коп. 3 % річних та 955 грн 55 коп. інфляційних втрат нарахованих на суму заборгованості по відшкодуванню комунальних послуг, за загальний період прострочення з 30.03.2015 про 11.05.2016.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом враховано рекомендації, викладені у пункті 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Згідно з пунктом 4.6 договору за прострочення орендної плати орендар сплачує пеню від суми заборгованості в розмірі подвійної облікової ставки НБУ по рефінансуванню за кожний день прострочення платежу, тобто, у відповідності із законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені) відповідно до умов пункту 4.6 договору та захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Суд встановив, що доданий до позовної заяви арифметичний розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання є неправильним, оскільки пеню нараховано за період, коли умови договору щодо її застосування вже не діяли.

Згідно з частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Строк дії договору оренди офісного приміщення № 2 від 01.07.2013 сторонами чітко визначений у пункті 6.1. договору та становить до 30.06.2015, при цьому сторони не узгодили, що договір в частині нарахування штрафних санкцій діє до повного виконання орендарем зобов'язань за договором. Крім того, суду не надано доказів того, що між сторонами існувала письмова угода щодо продовження строку дії договору.

Таким чином, враховуючи те, що строк дії договору оренди офісного приміщення № 2 від 01.07.2013 оренди офісного приміщення № 2 від 01.07.2013, в тому числі і положень щодо застосування відповідальності за його порушення, закінчився 30.06.2015, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені, нарахованої за період прострочення з 01.07.2015 по 11.05.2016, визнається судом не обґрунтованими, оскільки пеня нарахована за період, коли умови договору щодо її застосування вже не діяли. Також, суду не надано доказів того, що між сторонами існувала письмова угода щодо забезпечення неустойкою (штрафом, пенею) виконання відповідачем обов'язку після закінчення строку дії договору оренди офісного приміщення № 2 від 01.07.2013.

Таким чином, суд наводить власний розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, відповідно до норм статті частини 6 статті 232 Господарського кодексу України з урахуванням розміру простроченого платежу та терміну дії договору:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
Березень 2015 45011.03.2015 - 30.06.201511230.0000 %0.164 %*82.85
Квітень 2015 45011.04.2015 - 30.06.20158130.0000 %0.164 %*59.92
Травень 2015 45011.05.2015 - 30.06.20155130.0000 %0.164 %*37.73
Червень 2015 45011.06.2015 - 30.06.20152030.0000 %0.164 %*14.79
Всього:195.29
Крім того, судом встановлено, що позивачем з урахуванням положень пункту 4.7. договору, неправильно визначено строк прострочення відповідачем оплати виставленого рахунку № 33 від 26.03.2015 на оплату витрат на опалення за період з жовтня 2013 року по лютий 2015 року, оскільки вказаний рахунок отримано відповідачем 15.04.2015 про що свідчить відповідна відмітка на листі № 2503/025 від 10.04.2015. Таким чином, відповідач повинен був оплатити рахунок в строк до 18.04.2015, а з 19.04.2015 починається прострочення.

Враховуючи вищевикладене суд наводить власний розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат нарахованих на суму заборгованості по відшкодуванню комунальних послуг:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
19.04.2015 - 11.05.20163956.621.098387.39

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
3956.6219.04.2015 - 11.05.20163893 %126.50
З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов'язання за договором оренди офісного приміщення № 2 від 01.07.2013, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду у розмірі 195 грн 29 коп., вимоги про стягнення 106 грн 82 коп. 3 % річних, 561 грн 27 коп. інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості по орендній платі підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача, та вимоги про 3 % річних інфляційних втрат нарахованих на суму заборгованості по відшкодуванню комунальних послуг підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду, а саме 3 % річних у розмірі 126 грн 50 коп. та інфляційних втрат у розмірі 387 грн 39 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" (03680, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 30, ідентифікаційний код 31681672) на користь Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ, пр-т. Перемоги, буд. 41, ідентифікаційний код 19357489) 4 456 (чотири тисячі чотириста п'ятдесят шість) грн 45 коп. заборгованості по орендній платі, 195 (сто дев'яносто п'ять) грн 29 коп. пені, 106 (сто шість) грн 82 коп. 3 % річних та 561 (п'ятсот шістдесят одна) грн 27 коп. інфляційних втрат нарахованих на суму заборгованості по орендній платі, також 3 956 (три тисячі дев'ятсот п'ятдесят шість) грн 62 коп. заборгованості по відшкодуванню комунальних послуг, 3 % річних у розмірі 126 (сто двадцять шість) грн 50 коп. та інфляційних втрат у розмірі 387 (триста вісімдесят сім) грн 39 коп. нарахованих на суму заборгованості по відшкодуванню комунальних послуг, 1 133 (одна тисяча сто тридцять три) грн 63 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 08.09.2016

Суддя Н.Б. Плотницька