КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2016 р. Справа№ 910/24108/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Мандрикін Я.В. (дов. № 15/526 від 02.12.2015 р.);

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

на рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016року

у справі № 910/24108/14

за позовом приватного акціонерного товариства АСК "Скарбниця"

до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 49 340 грн. 80коп.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 року позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою, в якій просив стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на користь позивача 49 340,80 грн. страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду м. Києва від 14.03.2016 року позовні вимоги приватного акціонерного товариства АСК "Скарбниця" задоволено частково, стягнуто з приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "ПРОВІДНА" на користь приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" страхове відшкодування в розмірі 47 090 (сорок сім тисяч дев'яносто) грн. 80 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 743 (одна тисяча сімсот сорок три) грн. 69 коп. В решті позову було відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджено факт конструктивної загибелі пошкодженого в ДТП транспортного засобу - автомобіля марки "Mitsubishi", реєстраційний номер НОМЕР_1. В той же час, судом першої інстанції встановлено правомірність виплати позивачем страхового відшкодування в розмірі 47 590,80 грн., отже саме в межах цієї суми до приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" перейшли права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ "Страхова компанія "Провідна" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 р. змінити, а саме стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 17 729,42 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказав, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, матеріалам справи. А саме, скаржник зазначає, що суд прийняв рішення про задоволення іншою, не передбаченої позовною заявою, вимогою. Окрім іншого, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не застосовано п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який визначає розмір страхового відшкодування як різницю між вартістю транспортного засобу до та після настання ДТП, та наполягає на частковому задоволенні позовних вимог в розмірі 17 729,42 грн., тобто з вирахуванням з вартості КТЗ до ДТП (98 075,10 грн.) вартості КТЗ після ДТП (79 845,68 грн.).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2016 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" у складі колегії суддів: головуючий суддя - Синиця О.Ф., судді - Зеленін В.О., Ткаченко Б.О. та порушено апеляційне провадження у справі № 910/24108/14.

18.05.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив рішення господарського суду міста Києва залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2016 року, в зв'язку з перебуванням судді Синиці О.Ф. на лікарняному сформовано новий склад колегії суддів: головуючий суддя Руденко М.А., судді: Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 р. апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" прийнято до розгляду у складі колегії суддів: головуючий суддя - Руденко М.А., судді - Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

25.07.2016 р. через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач зазначає, що розгляд апеляційної скарги вважає за можливе без присутності представника позивача на підставі наявних у справі документів

В подальшому розгляд справи відкладався.

У судовому засіданні, 13.09.2016 представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити.

Представник позивача в судове засідання 13.09.2016 р. не з'явився, про причини неявки не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача, за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.09.2013 р. між приватним акціонерним товариством акціонерна страхова компанія "Скарбниця", як страховиком, та ОСОБА_3, як страхувальником, укладено Договір страхування транспортних засобів № 90/1401/АТ/13 (надалі - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобіля марки "Mitsubishi", реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску (а.с. 8 - 10).

Вказаним договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник.

Відповідно до п. 3 договору договір є чинним при керуванні ТЗ на законних підставах наступними водіями: ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Згідно з пунктом 4 договору розмір страхової суми встановлюється на рівні 100% дійсної ринкової вартості транспортного засобу (далі - ТЗ) та становить відповідно 95 840,00 грн.

Строк дії договору встановлено з 12.09.2013 р. по 11.09.2014 р. (п. 9 договору).

За умовами п. 13.8 договору при повній загибелі (конструктивній чи фактичній) страхове відшкодування виплачується в межах страхової суми з вирахуванням зносу за період дії цього договору, чи без такого, франшизи та дійсної ринкової вартості залишків пошкодженого ТЗ.

Відповідно до п. 13.9 договору під повною загибеллю розуміють випадки, коли вартість відновлювального ремонту ТЗ (включаючи вартість витрат по рятуванню та транспортування ТЗ до місця ремонту) складає не менше 70% страхової суми чи дійсної вартості ТЗ на момент страхування.

Якщо, незважаючи на повну загибель ТЗ, страхувальник побажає залишити за письмовою згодою вигодонабувача ТЗ у своєму розпорядженні, страховик виплачує 50% страхової суми без вирахування зносу з моменту початку страхування та вирахуванням франшизи, вартості проведених досліджень, експертиз та ін. (п. 13.10 договору).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 29.06.2014 р. о 00 год. 30 хв. на 625 км. 930 м. дорозі М-06 Київ-Чоп у с. Гірне Стрийського району відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме: ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки "DAEWOO", реєстраційний номер НОМЕР_2, не врахував дорожню обстановку, не справився з керуванням, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем марки "Mitsubishi", реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали технічні пошкодження, що підтверджується відомостями № 9405475 про дорожньо-транспортну пригоду, які сформовані АІПС ДТП станом на 01.07.2014 р. (а.с. 34).

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31.07.2014 р. у справі №456/2565/14-п, яка набрала законної сили 12.08.2014 р., встановлено порушення ОСОБА_5 вимог п.п. 2.10., 12.1. Правил дорожнього руху України, визнано його винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 33).

01.07.2014 р. ОСОБА_4, звернувся до позивача з заявою про пошкодження транспортного засобу, в якій повідомив про факт ДТП (а.с. 11).

Відповідно до звіту №Ю-00096 від 09.07.2014 р., складеного оцінювачем ОСОБА_6 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №13125/12 від 19.03.2012 р.), вартість (розмір) матеріального збитку, завданого власнику пошкодженням колісного транспортного засобу - автомобіля марки "Mitsubishi", реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 98 075,10 грн. Крім того, зазначеним звітом встановлено, що вартість відновлювального ремонту становить 154 911,13 грн. (а.с. 15 - 21).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 24.07.2014 р. страхувальник ОСОБА_3 подав до приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" заяву, в якій виявив бажання залишити пошкоджений автомобіль "Mitsubishi", реєстраційний номер НОМЕР_1, у своєму розпорядженні (а.с. 118), а також 28.07.2014 р. подав до позивача заяву на виплату страхового відшкодування, в якій просив виплатити страхове відшкодування на його особистий рахунок (а.с. 12).

30.07.2014 р. позивачем було складено страховий акт №45/К/14 від 30.07.2014 р., згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки "Mitsubishi", реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 49 340,80 грн. (а.с. 13-14).

На підставі складеного страхового акту №45/К/14 від 30.07.2014 р. та заяви страхувальника, позивач сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 49 340,80 грн. на рахунок ОСОБА_7, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №1800 від 30.07.2014 р. (а.с. 32).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "DAEWOO", державний номер НОМЕР_2, була застрахована приватним акціонерним товариством "Страхова Компанія "ПРОВІДНА" відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/4134189 із встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50 000 грн. 00 коп., франшизи - 500 грн. 00 коп. (а.с. 39).

19.08.2014 р. представник позивача звернувся до приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "ПРОВІДНА" із претензією №257 від 18.08.2014 р. про відшкодування шкоди у розмірі 49 340,80 грн. (а.с. 41).

Проте, відповідач суму страхового відшкодування не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом до відповідача у даній справі про стягнення з останнього суму страхового відшкодування у розмірі 49 340,80 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що матеріалами справи підтверджено факт конструктивної загибелі пошкодженого в ДТП транспортного засобу - автомобіля марки "Mitsubishi", реєстраційний номер НОМЕР_1. В той же час, судом першої інстанції встановлено правомірність виплати позивачем страхового відшкодування в розмірі 47590,80 грн., отже саме в межах цієї суми до приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" перейшли права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

В силу положень частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з абзацом 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Mitsubishi", реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована позивачем за договором страхування транспортних засобів № 90/1401/АТ/13.

Відповідно до п. 13.10. договору страхування транспортних засобів №90/1401/АТ/13 від 10.09.2013 р. якщо, незважаючи на повну загибель ТЗ, страхувальник побажає залишити за письмовою згодою вигодонабувача ТЗ у своєму розпорядженні, страховик виплачує 50% страхової суми без вирахування зносу з моменту початку страхування та вирахуванням франшизи, вартості проведених досліджень, експертиз та ін.

Оскільки, страхувальник ОСОБА_3 виявив бажання залишити пошкоджений автомобіль "Mitsubishi", реєстраційний номер НОМЕР_1, у своєму розпорядженні, про що свідчить його заява від 24.07.2014 р., колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції виплату позивачем страхового відшкодування на підставі пункту 13.10 договору.

Як вбачається з розрахунку страхового відшкодування (Додаток №1 до страхового акту №45/К/14 від 30.07.2014 р.) (а.с. 14): страхова сума за договором - 95 840,00 грн.; франшиза - 479,20 грн.; послуги евакуатора - 1 900,00 грн.; вартість експертиз - 350,00 грн.; сума до перерахування - 49 340,80 грн.

Відповідно до п. 13.1.3. договору відшкодування передбачених цим договором витрат страхувальника, пов'язаних зі страховим випадком, зокрема, евакуації ТЗ з місця страхового випадку, можливе лише в розмірі не більше 500,00 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до п.п. 13.1.3, 13.10 договору страхування приватне акціонерне товариство Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" повинно було виплатити ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 47 590,80 грн. (95840,00 грн./2 - 479,20 грн. (франшиза) - 350,00 грн. (вартість експертизи) + 500,00 грн. (послуги евакуатора) = 47590,80 грн.), а не 49 340,80 грн.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5, якого визнано винним у вчинені ДТП, уклав з приватним акціонерним товариством "Страхова Компанія "ПРОВІДНА" Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс) №АС/4134189, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом "DAEWOO", реєстраційний номер НОМЕР_2.

Таким чином, відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації автомобіля марки "DAEWOO", реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована відповідачем.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

При цьому, за умовами п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до позивача переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, а саме до відповідача, у межах визначених договором страхування транспортних засобів № 90/1401/АТ/13 від 10.09.2013 р. та фактично здійснених позивачем витрат (47 590,80 грн.).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення вимог позивача у розмірі 47090,80 грн. (47590,80 грн. - 500,00 грн. франшизи).

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не застосовано п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який визначає розмір страхового відшкодування як різницю між вартістю транспортного засобу до та після настання ДТП та наполягає на частковому задоволенні позовних вимог в розмірі 17 729,42 грн., тобто з вирахуванням з вартості КТЗ до ДТП (98 075,10 грн.) вартості КТЗ після ДТП (79 845,68 грн.).

Проте, такі заперечення відповідача є безпідставними, оскільки не узгоджуються з умовами договору страхування транспортного засобу № 90/1401/АТ/13 від 10.09.2013р., укладеного між позивачем та ОСОБА_3

Як вже зазначалось, відповідно до п. 13.10. договору страхування транспортних засобів №90/1401/АТ/13 від 10.09.2013 р. якщо, незважаючи на повну загибель ТЗ, страхувальник побажає залишити за письмовою згодою вигодонабувача ТЗ у своєму розпорядженні, страховик виплачує 50% страхової суми без вирахування зносу з моменту початку страхування та вирахуванням франшизи, вартості проведених досліджень, експертиз та ін.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.(ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 25 закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування.

Поряд з цим, Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, тоді як між позивачем та ОСОБА_3 був укладений добровільний договір страхування транспортних засобів.

Добровільне страхування передбачає, що всі істотні моменти договору страхування визначаються виключно за згодою сторін, тоді як в обов'язковому страхуванні страхові відносини виникають згідно із законом, а страхування здійснюється на підставі відповідних законодавчих актів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приписи статті 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не поширюються на правовідносини, що виникли за договором страхування транспортних засобів №90/1401/АТ/13 від 10.09.2013 р., а Закон України "Про страхування" відповідних застережень не містить.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали, наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 14.03.2016 року у справі № 910/24108/14, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 року у справі № 910/24108/14 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 року у справі № 910/24108/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/24108/14 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко