УХВАЛА

31.08.2016Справа № 910/26997/14
За скаргою Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій"

про незаконну бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві

у справі №910/26997/14

За первісним позовом: Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" (вул. Ливарська, 1-А, м. Київ, 04073)

до: Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України

(вул. Мельникова, 81-А, м. Київ, 04050)

про стягнення 1 395 517,55 грн.

За зустрічним позовом: Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (вул. Мельникова, 81-А, м. Київ, 04050)

до: Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" (вул. Ливарська, 1-А, м. Київ, 04073)

про визнання права оренди нежилих приміщень

Головуючий суддя Селівон А.М.

Судді Привалов А.І.

Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

Від стягувача: Бородкін Д.І. - представник, довіреність № 74-02 від 17.02.2016;

Від боржника : не з'явились ;

Від ВДВС: не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Інститут розвитку передових технологій" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України про стягнення 1 395 517,55 грн., а саме: 467 679,42 грн. заборгованості, 21 276,73 грн. інфляційних втрат, 9 787,26 грн. 3 % річних, 70 501,81 грн. пені, 826 272,33 грн. неустойки.

Ухвалою суду від 03.02.15 зустрічний позов Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (відповідач за первісним позовом) до Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" (позивач за первісним позовом) про визнання права оренди нежилих приміщень прийнято для спільного розгляду з первісним позовом по справі № 910/26997/14.

Рішенням господарського суду м. Києва від 03.06.2015 первісні позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (04050, м. Київ, Шевченківський район, вул. Мельникова, буд.81, літ. "А" ) на користь Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" (04073, м. Київ, Оболонський район, вул. Ливарська, буд.1, літ. "А", ) основний борг в сумі в сумі 467679,42 грн., 3% річних в розмірі 13013,21 грн., пеню в сумі 755,97 грн., неустойку в розмірі 772 889,56 грн., інфляційні втрати в сумі 106257,31 грн. та судовий збір в розмірі 27211,92 грн. В задоволенні решти первісних позовних вимог відмовлено. В задоволенні зустрічного позову Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, м. Київ до Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій", м. Київ про визнання права оренди нежилого приміщення за договором оренди нежитлового приміщення № 37 від 30.11.12 р. до 30.11.14 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.15 рішення господарського суду м. Києва від 03.06.2015 року у справі № 910/26997/14 залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Матеріали справи № 910/26997/14 повернуто до господарського суду м. Києва.

02.12.2015 на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2015 та рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2015 по справі № 910/26997/14 видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.04.2016 скаргу Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" б/н від 23.02.16 р. на незаконні дії і бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови ВП №49636585 від 05.02.16 про закінчення виконавчого провадження та зобов'язання орган ДВС відновити виконавче провадження № 49636585 задоволено частково. Визнано незаконною постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про закінчення виконавчого провадження №49636585 від 05.02.16. В іншій частині в задоволенні скарги відмовлено.

Також ухвалою господарського суду м. Києва від 19.04.2016 задоволено скаргу ПАТ "Інститут розвитку передових технологій" б/н від 11.02.16р. на незаконну бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Шевченківського управління юстиції у м. Києві у справі №910/26997/14 щодо невжиття заходів примусового виконання рішення, зокрема, не встановлення майнового стану боржника, а також не накладення арешту на майно та кошти боржника. Визнано незаконною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Шевченківського управління юстиції у м. Києві Красноштан Л.І. щодо не накладення арешту на майно та кошти боржника у виконавчому провадженні ВП №49636585. Зобов'язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень Шевченківського управління юстиції у м. Києві Красноштан Л.І. накласти арешт на майно та кошти боржника у виконавчому провадженні ВП №49636585. Визнано незаконною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Шевченківського управління юстиції у м. Києві Красноштан Л.І. щодо не вжиття заходів із встановлення майнового стану боржника у виконавчому провадженні ВП №49636585. Зобов'язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень Шевченківського управління юстиції у м. Києві Красноштан Л.І. встановити майновий стан божника у виконавчому провадженні ВП №49636585.

05.07.2016 до Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла скарга б/н від 30.06.16 р. на незаконну бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі №910/26997/14, в якій заявник просить зобов'язати відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві направити до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, оригінал виконавчого документа у справі №910/26997/14, супровідний лист та завірені належним чином копії інших матеріалів виконавчого провадження для подальшого виконання рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2015 у справі № 910/26997/14.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.07.16 скаргу по справі №910/26997/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Селівон А.М., судді Стасюк С.В., Цюкало Ю.В..

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 08.07.16 скаргу по справі №910/26997/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Селівон А.М., судді Привалов А.І., Цюкало Ю.В., у зв'язку із перебуванням судді Стасюка С.В у відпустці.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 08.07.2016 розгляд скарги призначено на 27.07.2016.

Ухвалами господарського суду м. Києва від 27.07.2016 та 22.08.2016 розгляд скарги відкладено на 22.08.2016 та 31.08.2016 відповідно.

У судове засідання 31.08.2016 з'явився уповноважений представник стягувача.

Уповноважені представники боржника та ВДВС у судове засідання 31.08.2016 не з'явились.

Копії ухвал суду від 22.08.2016, які направлялись боржнику на адреси: 04053, м. Київ, вул. Артема, 73 та 04655, м. Київ, вул. Пимоненка Миколи, 13 літ. "Б", на час проведення судового засідання 31.08.2016 на адресу Господарського суду м. Києва повернулись з відміткою "неправильно зазначена (відсутня) адреса одержувача" та "вибули" та адресату не вручено.

Копія ухвали суду від 22.08.2016, яка направлялась ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві на адресу: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110, на час проведення судового засідання 31.08.2016 на адресу Господарського суду м. Києва не повернулась.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 920, в якому зазначено, що станом на 29.08.2016 поштове відправлення вручено адресату за довіреністю.

Клопотання від представників сторін про здійснення фіксації судового засідання технічними засобами до суду не надходило. Засідання господарського суду по розгляду даної справи проведено без фіксації технічними засобами. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 31.08.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника ВДВС надійшли заперечення б/н від 31.08.2016, в яких зазначено про вчинення органом ДВС дій щодо виконання наказу від 02.12.15р. у справі № 910/26997/14, зокрема, 17.12.2015 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49636585 та направлені запити до ДАІ, Головного управління регіональної статистики, Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку для виявлення майна боржника. В подальшому державним виконавцем 05.02.2016 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №49636585, яка ухвалою господарського суду міста Києва від 19.04.20106 у справі №910/26997/14 визнана незаконною. На підставі зазначеного державним виконавцем 17.05.2016 винесено постанову про відновлення виконавчого провадження, 13.06.2016 державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанову про арешт коштів боржника. Станом на 31.08.2016 відповіді з банківських установ до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві не надходило.

Також постановою державного виконавця від 17.05.16р. про відновлення виконавчого провадження № 49636585 зобов'язано ліквідатора ДП "Інформаційний центр" Міністерства Юстиції України в тримісячний строк з дня надходження постанови повернути оригінал виконавчого документа для подальшого виконання. Проте, станом на 31.08.2016 оригінал виконавчого документа до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві не надходив.

Окрім того, в запереченнях ВДВС наявне прохання про розгляд скарги за відсутності представника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Заперечення б/н від 31.08.2016 судом долучено до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та правових позицій, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання по розгляду скарги 31.08.16 р., сторонами суду не надано.

Заяв та клопотань процесуального характеру від боржника на час розгляду скарги 31.08.16 р. до суду не надходило.

Про поважні причини неявки представника боржника в судові засідання по розгляду скарги суд не повідомлено.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників відповідача (боржника) та ВДВС в судові засідання по розгляду скарги обов'язковою не визнавалась, сторони не скористались належним їм процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, зважаючи на клопотання ВДВС про розгляд скарги без участі представника останнього, беручи до уваги те, що присутній у судовому засіданні 31.08.16 р. представник стягувача (скаржника) проти розгляду скарги без участі уповноважених представників боржника та органу ДВС не заперечував, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноважених представників вказаних осіб, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, судом враховано, що за приписами ч. 2 ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Представник стягувача у судовому засіданні 31.08.16р. підтримав скаргу б/н від 30.06.2016, надав пояснення по скарзі, відповів на питання суду.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника скаржника, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими стороною доказами, суд

В С Т А Н О В И В:

Частиною 1 статті 121-2 ГПК України встановлено, що скарги на дії чи бездіяльність Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником, або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржувальної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до п. 9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), незалежно від того, якою саме особою подано скаргу, і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до статей 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

У силу ст. 124 Конституції України та ст. 115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), який є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби, та регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У силу ст. 12 названого Закону сторони виконавчого провадження мають право, між іншим, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.03. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" (далі - Постанова № 14) визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів.

Відповідно до п. 2 постанови № 14 стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів тільки до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції.

При цьому в обґрунтування поданої скарги стягувач з посиланням на приписи Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" зазначає, що оскільки відповідач (боржник) є державним підприємством та рішення залишилось повністю невиконаним понад шість місяців з моменту відкриття виконавчого провадження, службові особи відділу державної виконавчої служби Шевченківського управління юстиції у м. Києві були зобов'язані не пізніше 17.06.2016, тобто через шість місяців після відкриття виконавчого провадження, скласти акт, яким встановити неможливість виконання рішення і направити до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, оригінал виконавчого документа у справі №910/26997/14, супровідний лист та завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження. Проте всупереч вимогам зазначеного закону вищезазначених дій ВДВС вчинено не було, в зв'язку з чим стягувач звернувся до суду з даною скаргою.

Судом встановлено за матеріалами справи, що 17.12.2015 на підставі статей 17, 19, 21, 25, 31 Закону України "Про виконавче провадження" старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49636585 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 02.12.2015 у справі №910/26997/14 про стягнення з ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України на користь ПАТ "Інститут розвитку передових технологій" борг у сумі 1 387 807,39 грн. та надано 7-денний термін для його добровільного виконання.

Оскільки в ході проведення виконавчих дій було встановлено, що Наказом №258/7 від 11.09.2015 Міністерства юстиції України припинено шляхом ліквідації боржника - ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, головою ліквідаційної комісії призначено Личова О.В. - заступник генерального директора ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Красноташ І.Л. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №49636585, якою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

В подальшому 17.05.2016 на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 19.04.2016 у справі № 910/26997/14, якою визнано незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження № 49636585 від 05.02.2016, державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження № 49636585.

При цьому у відповідності до приписів ч. 5 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» вказаною постановою зазначено, що стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

Окрім того, старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Красноштан І.Л. 13.06.2016 винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та арешт коштів боржника.

Суд зазначає, що Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання, є спеціальним по відношенню до Закону України "Про виконавче провадження" щодо виконання судових рішень про стягнення коштів з державного підприємства. Тобто, спеціальна норма (закон) має пріоритет над загальною нормою.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії щодо виконання судових рішень» Держава гарантує виконання рішення про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство).

Як встановлено судом, відповідно до Статуту Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції № 76/5 від 09 грудня 1997 року "Про утворення державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України", ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України є підприємством державної форми власності та здійснює інформатизацію органів державної влади, таких як державна виконавча служба, органи нотаріату, а також банків та комунальних підприємств бюро технічної інвентаризації. Крім того, в рамках своєї діяльності та за метою оперативного використання інформації Держінформ'юст впроваджує в вищезазначених органах сучасне обладнання, надає користувачам інформаційно-консультативні та технічні послуги щодо користування інформаційною мережею Міністерства юстиції, яка складається з низки Державних реєстрів.

Зокрема, статтею 4 Закону України «Про гарантії щодо виконання судових рішень» встановлені особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 зазначеного закону виконання рішень суду про стягнення коштів з повного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про гарантії щодо виконання судових рішень»).

Крім того, згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Абзацом 2 підпункту 1 пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України встановлено, що безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" і пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

За змістом абзацу 3 пункту 2 Порядку (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року № 45) у тексті цього документа термін "боржники" вживається у такому значенні - визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Згідно з пунктом 3 Порядку (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року № 45) рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Міністерства фінансів України, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 24 Порядку (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року № 45) встановлено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державних та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845, якою затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок).

Виходячи з положень даного Порядку боржниками є визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства. Отже, Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України - відповідач у даній справі є боржником в розумінні вказаних норм Закону України «Про гарантії щодо виконання судових рішень» та Порядку.

При цьому відповідно до п. 7 Порядку у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України «Про гарантії щодо виконання судових рішень» Казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Натомість судом встановлено факт спливу з моменту відкриття виконавчого провадження - 17.12.2015 шестимісячного строку на виконання рішення про стягнення коштів з Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України по даній справі, наданого ДВС для виконання в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", та невиконання ДВС приписів Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", зокрема, в частині здійснення передачі документів виконавчого провадження та оригіналу виконавчого документа Казначейству.

В свою чергу станом на час розгляду даної скарги судом констатується факт нездійснення відповідачем (боржником) жодних дій щодо виконання постанови Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 17.05.16 р. про відновлення виконавчого провадження, в т.ч. неповернення оригіналу виконавчого документу для його подальшого виконання.

Будь - яких пояснень щодо підстав невиконання рішення суду в добровільному порядку та неповернення виконавчого документу (наказу) до ВДВС матеріали справи не містять.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Суд наголошує, що в п. 54 пілотного рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» зазначено, що саме на державу покладено обов'язок дбати проте, щоб остаточні рішення,винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції…Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Тобто, в даному випадку виконання судового рішення та дотримання прав стягувача не повинно ставитись в залежність від дій/бездіяльності державного виконавця та інших учасників виконавчого провадження, що в результаті порушує зобов'язання держави в організації системи виконання рішення.

Отже, враховуючи встановлений судом факт порушення прав стягувача шляхом, зокрема, незастосування приписів Закону України «Про гарантії щодо виконання судових рішень» та неспрямування до Державної казначейської служби України документів та відомостей, необхідних для фактичного виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/26997/14, заперечення державного виконавця не спростовують викладені в скарзі обставини.

Пунктом 9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

За таких обставин суд приходить до висновку, що скарга Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" є обґрунтованою, підтверджується матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню, в зв'язку з чим зобов'язує Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві направити до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів оригінал виконавчого документа у справі №910/26997/14, супровідний лист та завірені належним чином копії інших матеріалів виконавчого провадження для подальшого виконання рішення господарського суду м. Києва від 30.06.2015 у справі №910/26997/14.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" на незаконну бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі №910/26997/14 задовольнити.

2. Зобов'язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві направити до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів оригінал виконавчого документа у справі №910/26997/14, супровідний лист та завірені належним чином копії інших матеріалів виконавчого провадження для подальшого виконання рішення господарського суду м. Києва від 30.06.2015 у справі №910/26997/14.

Головуючий суддя А.М.Селівон

Судді А.І. Привалов

Ю.В. Цюкало