ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2016 р.Справа № 922/2866/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепловозоремонтний завод", м. Полтава
до Приватного акціонерного товариства "Науково - дослідний інститут "Техностандарт", м. Харків
про стягнення 744039,86 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю №3 від 15.08.2016

відповідача - ОСОБА_2 керівник

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепловозоремонтний завод" грошові кошти в сумі 744 039,86 грн., з яких 390 000 грн. позики, 196 170 грн. втрат від інфляції за січень 2015р. - липень 2016р., 157 869,86 грн. в якості 25% річних за період з 05.01.2015р. по 17.08.2016р.

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики №140410 від 10.04.2014.

Ухвалою суду від 26 серпня 2016 року було порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 08 серпня 2016 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Також представник позивача звернувся до суду із заявою (вх. №29398 від 08.09.2016) про долучення до матеріалів справи доказів, поданих до суду, які досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Відповідач відзиву на позовну заяву суду не надав.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав.

Також представник відповідача звернувся до суду із заявою (вх. №29399 від 08.09.2016) про долучення до матеріалів справи доказів, поданих до суду, які досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Норми ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники сторін які надавали письмові пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого справа може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між ТОВ «Тепловозоремонтний завод» (Позикодавець, Позивач по справі) та ПрАТ «НДІ «Техностандарт» (Позичальник, Відповідач по справі) укладено договір позики №140410 від 10.04.2014р.

Відповідно п.1.1 Договору Позивач передає у власність Відповідача грошові кошти в сумі 390 000 грн., а Відповідач зобов'язується повернути Позивачу таку ж суму грошових коштів.

П.2.1.1 Договору Позивач зобов'язався передати Відповідачу вказану суму до 05.06.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач виконав свої зобов'язання за договором позики, здійснивши на користь Відповідача перерахування 390 000 грн. позики, з яких 350 000 грн. - 07.04.2014р., 40 000 грн. - 04.06.2014р.

Отриману позику згідно п. 2.2.1 Договору Відповідач зобов'язався повернути Позивачу в строк до 31.12.2014р., шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позивача.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ст. 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України у випадку, коли одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, це є договором позики.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вказує Позивач, та що підтверджується матеріалами справи та не було спростовано Відповідачем, останній свої зобов'язання щодо повернення позики у строки, передбачені договором, не виконав, станом на сьогоднішній день заборгованість Відповідача перед Позивачем складає 390 000 грн. Прострочення Відповідача за Договором розпочинається з 05.01.2015р. наступний робочий день після 31.12.2014р. останнього дня для повернення позики.

Ст. 1050 Цивільного кодексу України встановлено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

П. 3.2 Договору сторони передбачили, якщо Відповідач не поверне суму позики, то у такому випадку він зобов'язаний сплатити Позивачу суму боргу відповідно до ст. 625 ЦКУ з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та 25 процентів річних від простроченої суми.

Враховуючи зазначене з Відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати та 25 річних.

Судом було перевірено вірність розрахунку інфляційних та річних, які були заявлені до стягнення Поивачем, в результаті якого, суд прийшов до висновку, що стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягають інфляційні втрати у розмірі 196170 грн. та 25 % річних у розмірі 157869,86 грн.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому ст.ст. 32, 33 ГПК України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, відзив на позов не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 11163,00 грн., покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1, 4, 4*3, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Науково - дослідний інститут «Техностандарт» (м. Харків, вул. Короленка, 25, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тепловозоремонтний завод» (м. Полтава, вул. Гайового, 30, ) 390 000 грн. позики, 196 170 грн. втрат від інфляції, 157 869,86 грн. 25% річних та 11 163, 00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.09.2016 р.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Суддя ОСОБА_3