ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"05" вересня 2016 р. Справа № 911/2082/16

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Біла Церква,

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Біла Церква,

про стягнення 95 160,11 грн. та розірвання договору

представники сторін:

позивача: ОСОБА_3П, адвокат, договір від 22.06.2016р.№22/06-1;

від відповідача: не зявились;

СУТЬ СПОРУ:

позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м. Біла Церква, звернулася до господарського суду Київської області з позовом до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Біла Церква, в якому просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 95 160,11 грн.,

- розірвати договір оренди №03/15 від 03.03.2015р., який був укладений між позивачем та відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення №03/15 від 03.03.2015р., згідно якого орендар отримав у користування нежитлове приміщення для розміщення магазину-кафе, загальною площею 269,5 кв.м. по вул. Леваневського, буд. 40А у м. Біла Церква Київської області. У звязку із систематичним порушенням орендарем умов договору в частині сплати орендної плати позивач просить розірвати договір оренди та стягнути з орендаря 95 160,11 грн. боргу, в тому числі 80 000,00 грн. основного боргу з орендної плати, яка не сплачується орендарем з березня 2016р., 4 155,72 грн. борг по сплаті комунальних послуг, 8173,15 грн. пені, 2 204,94 грн. інфляційних втрат та 626,30 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.07.2016р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 18.07.2016р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.07.2016р. розгляд справи відкладено на 01.08.2016р.

01.08.2016р. до господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення від 28.07.2016р., клопотання від 01.08.2016р. про долучення документів до матеріалів справи та клопотання від 28.07.2016р. про вихід суду за межі позовних вимог з метою стягнення з відповідача заборгованості, розрахованої станом на 01.08.2016р. в сумі 114 475,05 грн., з яких 100 000,00 грн. - основного боргу, 11 523,28 грн. пеня, 2023,00 грн. інфляційних втрат та 928,77 грн. 3% річних.

Розглянувши подане клопотання про вихід за межі позовних вимог, суд відмовив у його задоволенні з мотивів, викладених в ухвалі від 01.08.2016р. Цією ж ухвалою суд за клопотанням представника позивача продовжив строк розгляду спору у справі №911/2082/16 на п'ятнадцять днів та відклав розгляд справи на 05.09.2016р.

В судове засідання 05.09.2016р. з'явився представник позивача, який в усних поясненнях позов підтримав повністю та просив суд позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судові засідання 18.07.2016р., 01.08.2016р. та 05.09.2016 не зявився.

Відповідно до розяснень та рекомендацій Пленуму Вищого господарського суду України, викладених в підпункті 3.9.1 пункту 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи у разі виконання судом вимог частини першої ст. 64, ст. 87 ГПК України. За змістом зазначених статей, зокрема, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Суд належним чином направляв відповідачу на адресу, зазначену в позовній заяві, та яка відповідає даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань згідно даних Спеціального витягу, копію ухвали про порушення провадження від 01.07.2016р. та ухвал від 18.07.2016р. та від 01.08.2016р. про відкладення розгляду справи рекомендованими листами з повідомленням. Зазначені листи повернуті підприємством звязку з відміткою про закінчення терміну зберігання.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (підпункт 3.9.2. пункту 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Розглянувши позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Біла Церква (далі ФОП ОСОБА_1В.) до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (далі по тексту ФОП ОСОБА_2Л.), всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. ОСОБА_4 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

03.03.2015р. між ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення №03/15 (далі по тексту Договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в платне користування нежитлове приміщення, а саме: приміщення площею 269, 5 кв.м., яке заходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 40а. Відповідно до умов Договору:

- об'єкт оренди належить орендодавцю на праві власності (пункт 1.2 Договору);

- загальна площа об'єкта оренди, що передається орендар в користування за договором становить 269,5 кв.м.(п. 1.3 договір);

- на момент передачі в користування об'єкт оренди придатний для його використання орендарем для розміщення магазин-кафе (пункт 1.4 договору);

- оціночна вартість переданого в оренду об'єкта оренди складає 4 8665 375,26 грн.(пункт 1.5 договору);

- за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі, обумовлену цим договором (п.2.1 договору);

- сплата орендарем плати за користування об'єктом оренди здійснюється після передачі об'єкта оренди за актом прийому-передачі нежитлового приміщення в оренду, згідно з умовами договору, в користування орендарю (пункт 2.2 договору);

- на день укладення договору орендна плата за 269,5 кв.м. встановлюється в розмірі 20 000,00 грн. на місяць (пункт 2.3 договору);

- в подальшому орендар зобов'язаний до 9 числа поточного місяця вносити орендну плату за наступний місяць шляхом перерахування коштів у безготівковій формі на картковий рахунок орендодавця на підставі даного договору. Днем внесення орендарем плати за користування об'єктом оренди вважається день зарахування всієї суми орендної плати належної до щомісячної сплати, на картковий рахунок орендодавця (пункт 2.6 договору);

- крім орендної плати, зазначеної у п. 2.3 цього договору, орендар компенсує орендодавцю витрати, пов'язані із забезпеченням орендованих приміщень теплопостачанням та обслуговуванням об'єкта оренди (послуги телефонного зв'язку, послуги доступу до мережі Інтернет та інше), які несе орендодавець у зв'язку з діяльністю орендаря. Розмір компенсації розраховується на підставі тарифів підприємств постачальників комунальних послуг і складеного орендодавцем рахунку споживання орендарем зазначених послуг згідно з виставленими орендодавцю до оплати рахунками в порядку, передбаченому в пп.2.7.4 цього договору (пункт 2.7.1)

- орендар компенсує комунальні послуги вказані в пп. 2.7.1 на підставі рахунків, виставлених орендодавцем, не пізніше 15 числа місяця, наступного за оплачуваним. У разі відсутності рахунку на оплату комунальних послуг орендар зобов'язаний самостійно отримати від орендодавця оформлений рахунок та сплатити належну суму (пункт2.7.4);

- передача орендодавцем об'єкта оренди орендарю у користування за даним договором здійснюється з дня підписання даного договору, та оформляється Актом прийому-передачі нежитлового приміщення в оренду, який повинен бути підписаний та скріплений печатками сторін (пункт 3.1 договору);

- підписання сторонами акту прийому-передачі нежитлового приміщення в оренду є підтвердженням факту передачі об'єкта оренди в користування орендарю (пункт 3.2 договору);

- зворотна передача об'єкта оренди орендодавцю, в разі припинення дії даного договору, здійснюється з дати припинення дії даного договору, та оформлюється актом прийому-передачі нежитлового приміщення з орендного користування, який повинен бути підписаний та скріплений печатками (пункт 3.3 договору);

- підписання акту прийому-передачі нежитлового приміщення з орендного користування є підтвердженням факту повернення об'єкта оренди орендодавцю та є невід'ємною частиною договору (пункт 3.4 договору);

- орендар зобов'язується: в разі припинення дії даного договору - своєчасно, в порядку і строки, передбачені даним договором звільнити об'єкт оренди та передати орендодавцю об'єкт оренди за актом прийому-передачі нежитлового приміщення з орендного користування, в стані, обумовленому цим договором (пункт 4.4.11 договору);

- за несвоєчасне внесення орендарем орендної плати та компенсації витрат на утримання майна (оплата комунальних послуг) та обслуговуванню об'єкта оренди, нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка діяла на період за який сплачується пеня, від простроченої суми за кожен день прострочення (пункт 5.4 договору);

- цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк дії даного договору починається з моменту підписання Акта прийому передачі нежитлового приміщення в оренду і діє до 03.03.2016р. Дію даного договору може бути подовжено за згодою сторін (пункт 7.1 Договору);

- даний договір припиняє свою дію внаслідок:

ь закінчення строку його дії;

ь взаємної згоди сторін, яка оформляється шляхом укладення додаткової угоди до договору;

ь розірвання за ініціативи орендодавця, за умовами прострочення орендарем понад 9 днів терміну виконання зобов'язання зі сплати повної суми орендної плати відповідно до п.п.2.3, 2.6 даного договору або у разі розірвання з ініціативи орендодавця, за умови прострочення орендарем понад 9 днів терміну виконання зобов'язання з сплати повної суми комунальних платежів відповідно до п.п.2.7.4 даного договору;

ь відчуження орендодавцем об'єкта оренди;

ь загибелі об'єкта оренди;

ь ліквідації юридичної особи, яка була орендодавцем або орендарем (пункт 7.2 договору);

- у разі відсутності заяви однією із сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця після закінчення строку дії договору, він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (пункт 7.4 Договору);

Відносини сторін за правовою природою є договором найму (оренди). ОСОБА_4 частини 1 ст. 759, частини 1 ст. 761, частини 1 ст. 762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав № 36130164 від 06.11.2012р. власником нежитлової будівлі, площею 269,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вулиця Леваневського, будинок 40А є ОСОБА_1 (копія витягу про державну реєстрацію прав №36130164 від 06.11.2012р та договору купівлі-продажу№1149 від 26.10.2012р. залучені до матеріалів справи).

ОСОБА_4 ч. 1 ст. 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

На виконання умов договору оренди №03/15 від 03.03.2015р. сторони оформили та підписали Акт приймання-передачі орендованого нежитлового приміщення від 03.03.2015р., відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення (магазин з підвальним приміщенням) за адресою : м. Біла Церква, вул. Леваневського,будинок 40 А.

За таких обставин орендодавець виконав свій обовязок по передачі орендованого майна орендарю.

Відповідно до пункт 7.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк дії даного договору починається з моменту підписання Акта прийому передачі нежитлового приміщення в оренду і діє до 03.03.2016р. Дію даного договору може бути подовжено за згодою сторін.

Відповідно до п.4 ст. 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Аналогічне положення закріплене і в п. 7.4 Договору оренди.

До того ж, суд зазначає, що оскільки вказаними вище нормами встановлено, за яких умов договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то, відповідно, для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

До аналогічних висновків дійшов Вищий господарський суд України у постанові від 09.08.2016 по справі № 918/107/16.

Оскільки, жодною із сторін не надано суду доказів звернення з заявою про припинення або зміну умов договору після закінчення строку дії договору, як не подано і передбаченого пунктами 3.3, 3.4 підписаного та скріпленого печатками Акту прийому-передачі приміщення з орендного користування, суд приходить до висновку, що дія договору оренди пролонгована на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, тобто до 03.03.2017р.

Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору, сторонами погоджено всі істотні умови вищевказаного договору, відсутні докази визнання його у встановленому порядку недійсним чи припиненим, а відтак, договір є укладеним, дійсним та не припиненим станом на дату розгляду справи.

ОСОБА_4 до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором найму.

Відповідно до ч.1 ст.286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

ОСОБА_4 з п.1 ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

ОСОБА_4 до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Укладення між сторонами договору оренди було спрямоване на отримання відповідачем права на користування нежитловим приміщенням за адресою: м. Біла Церква, вул. Леваневського, будинок 40 А з метою розміщення магазину-кафе, що в свою чергу породжує обов'язок відповідача сплачувати обумовлену договором плату за користування орендованим майном.

Відповідно до умов договору сторони погодили, що орендна плата за нежитлове приміщення площею 269,5 кв.м. встановлюється в розмірі 20 000,00 грн. на місяць (пункт 2.3 договору). В подальшому орендар зобов'язаний до 9 числа поточного місяця вносити орендну плату за наступний місяць шляхом перерахування коштів у безготівковій формі на картковий рахунок орендодавця на підставі даного договору. Днем внесення орендарем плати за користування об'єктом оренди вважається день зарахування всієї суми орендної плати належної до щомісячної сплати, на картковий рахунок орендодавця (пункт 2.6 договору);

На твердження позивача, що також підтверджується представленими банківськими виписками по рахунку ФОП ОСОБА_1, орендар вимоги договору №03/15 від 03.03.2015р. щодо обовязку здійснювати оплату за користування об'єктом оренди в розмірах і в строки, визначені договором, належним чином не виконує з березня 2016р.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. ОСОБА_4 з частиною 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Суд ухвалами від 01.07.2016р., від 18.07.2016р. та від 01.08.2016р. витребовував у відповідача документи, що підтверджують сплату відповідачем грошових коштів за договором оренди платіжні доручення, банківські виписки. Однак, відповідач відзив на позов та витребувані судом документи не подав, доказів сплати орендної плати за період з березня по червень 2016р., не представив, відповідно доводи позивача не спростував.

Таким чином, судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов'язання щодо сплати орендної плати за договором оренди №03/15 від 03.03.2015р. за період березень-червень 2016р. відповідно позовна вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі в сумі 80 000,00 грн. (по 20 000,00 грн. за березень, квітень, травень, червень) підлягає задоволенню.

Однак, суд не погоджується з вимогою позивача щодо стягнення з відповідача компенсації вартості комунальних та інших послуг на суму 4 155,72 грн. Так, пунктами 2.7.1, 2.7.4 договору оренди №03/15 від 03.03.2015р. сторони передбачили, що розмір компенсації розраховується на підставі тарифів підприємств постачальників комунальних послуг і складеного орендодавцем рахунку споживання орендарем зазначених послуг згідно з виставленими орендодавцю до оплати рахунками. Орендар оплачує комугальні послуги на підставі рахунків, виставлених орендодавцем.

Суд, ухвалами суду 18.07.2016р. та 01.08.2016р. витребовував у позивача складені ним для орендодавця рахунки на відшкодування комунальних послуг та виставлені до оплати відповідачу, однак рахунки на відшкодування комунальних послуг позивачем до суду подані не були.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача вартості комунальних та інших послуг на суму 4 155,72 грн., оскільки вона не підтверджена належними та допустимими доказами.

У звязку із наявністю простроченої заборгованості з орендної плати, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, передбачену пунктом 5.4. Договору, розраховану з 10.02.2016р. по 29.06.2016р., що в сумі складає 8 173,15 грн.

Відповідно до частини 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Пунктом 5.4. Договору сторони передбачили, що в разі несвоєчасного внесення орендарем орендної плати та компенсації витрат на утримання майна (оплата комунальних послуг) та обслуговуванню об'єкта оренди, нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка діяла на період за який сплачується пеня, від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до частини 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобовязання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступені його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

ОСОБА_4 частини 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Преамбула Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи.

Таким чином договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», який є спеціальним з питань регулювання відносин щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, і має пріоритетне застосування щодо зазначених правовідносин сторін у справі.

За таких обставин, розрахунок пені має бути здійснено відповідно до зазначених норм закону на рівні подвійної облікової ставки НБУ за відповідний період.

Крім того, у звязку із простроченням відповідачем грошового зобовязання за Договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період з 10.02.2016р. по 29.06.2016р. в сумі 626,30 грн. та інфляційні втрати за період з 10.02.2016р. по 31.05.2016р. в сумі 2 204,94 грн.

Відповідно до положень частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену правову позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК) господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Виходячи з наступного розрахунку:

Сума боргу, грн.Період простроченняПеня, грн. (подвійна облікова ставка НБУ)Інфляційні втрати, грн.3% річних, грн.
За березень 2016р.20 000, 0010.02.2016р.-29.06.2016р.3 116,94844,20*231,78
За квітень 2016р.20 000,0010.03.2016р-29.06.2016р.2419,67927,91*184,11
За травень 2016р.20 000,0010.04.2016р.-29.06.2016р.1674,32720,70*133,15
За червень 2016р.20 000,0010.05.2016р.-29.06.2016р.1012,0220*83,84
всього8222,952512,81632,88
* розрахунок інфляційних втрат здійснений за заявлений позивачем період по 31.05.2016р.

суд встановив, що за заявлений позивачем період з відповідача належить до стягнення на користь позивача пеня в сумі 8222,95грн., три проценти річних в сумі 632,88грн. та інфляційні втрати в сумі 2512,81 грн.

Позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 8173,15 грн., три проценти річних в сумі 626,30 грн. та інфляційні втрати в сумі 2 204,94 грн. Заяви про збільшення розміру позовних вимог, в порядку ст. 22 ГПК України, позивачем не подавалось. Суд, приймаючи рішення, не може виходити за межі позовних вимог, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 8173,15 грн., процентів річних в сумі 626,30 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2 204,94 грн. підлягає задоволенню повністю в заявленій сумі.

Крім того, позивач просить суд розірвати договір оренди нежитлового приміщення № 03/15 від 03.03.2015р., який був укладений між ним та ФОП ОСОБА_2.

Відповідно до пункту 1) частини 1 ст. 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначення речі.

Відповідно до п.5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду майна" вирішуючи питання щодо дострокового розірвання договору оренди у зв'язку з несплатою орендарем (наймачем) платежів, господарським судам слід враховувати таке.

Законом (частина третя статті 291 ГК України, частина друга статті 651, стаття 783 ЦК України) передбачено можливість розірвання договору найму (оренди) за рішенням суду на вимогу однієї з сторін, а статтею 782 ЦК України - право наймодавця на односторонню відмову від такого договору у разі невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до ч.1 ст. 284 Господарського кодексу України істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Розділом 2 договору сторони передбачили розмір, строки та порядок оплати відповідачем (орендарем) орендної плати.

ОСОБА_4 до частини 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Укладаючи спірний договір оренди, орендар розраховував отримати у користування нежитлове приміщення з метою розміщення магазину-кафе загальною площею 269,5 м.кв., відповідно орендодавець розраховував на належну сплату відповідачем орендної плати у відповідності до умов договору.

Відповідно до вищевикладеного, судом встановлено, що відповідач, не сплачуючи орендну плату, істотно порушує умови договору та користується орендованим приміщенням всупереч умовам розділу 2 договору, що є підставою для розірвання Договору на вимогу орендодавця відповідно до пункту 1) частини 1 ст. 783 ЦК України.

Відповідно до позиції Вищого господарського суду України, викладеної в пункті 6 листа Вищого арбітражного суду України від 12.04.2001р. №01-8/442 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з орендними правовідносинами", невиконання обов'язку щодо внесення у встановлений законом строк орендної плати є підставою для розірвання договору оренди.

Таким чином, вимога позивача про розірвання договору оренди від 03.03.2016р. № 03/15, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар), є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Суд звертає увагу сторін, що відповідно до частин 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобовязання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Таким чином, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи подані позивачем розрахунки заборгованості, суд вважає вимоги ФОП ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню частково, приймає рішення про: 1) стягнення з фізичної особи підприємця ОСОБА_5 на користь орендодавця фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 80 000,00 грн. основного боргу по орендній платі, 8 173,15 грн. пені, 2 204,94 грн. інфляційних втрат, 626,30 грн. 3% річних 2) розірвання договору оренди нежитлового приміщення №03/15 від 03.03.2015р.

Оскільки спір виник в результаті неправомірних дій відповідача, суд, у відповідності до частини другої статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладає на відповідача в повному обсязі. Частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною (пункт 4.7 Постанови Пленуму ВГСУ від 21 лютого 2013 року N 7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (09100, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1)

на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (09100, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2)

80 000,00 грн. ( вісімдесят тисяч гривень нуль копійок ) основного боргу,

8 173,15 грн. (вісім тисяч сто сімдесят три гривні п'ятнадцять копійок) пені,

2 204,94 грн. (дві тисячі двісті чотири гривні дев'яносто чотири копійки) інфляційних втрат,

626,30 грн. (шістсот двадцять шість гривень тридцять копійок) 3% річних та

2 805,40 грн. (дві тисячі вісімсот п'ять гривень сорок копійок) судового збору

3. Розірвати договір оренди нежитлового приміщення №03/15 від 03.03.2015р., укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (код НОМЕР_2) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (код НОМЕР_1).

4. В задоволенні решті позовних вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 20.09.2016р.

Суддя О.В. Конюх