донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

14.09.2016 справа № 908/1630/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:ОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:не з'явився,
від відповідача:не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Славутич", с. Мала Михайлівка Веселівського району Запорізької області,

на рішення господарського суду Запорізької області
від22.07.2016 (повний текст складено 29.07.2016)

по справі№ 908/1630/16

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "Скіфія", м. Запоріжжя,
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Славутич", с. Мала Михайлівка Веселівського району Запорізької області,
простягнення 82 208, 97 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області (суддя Кутіщева-Арнет Н. С) від 22.07.2016 по справі № 908/1630/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Скіфія», м. Запоріжжя (далі ТОВ «ВТК «Скіфія»), до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Славутич», с. Мала Михайлівка Веселівського району Запорізької області (далі ТОВ «АФ «Славутич»), задоволено частково, стягнуто з останнього 1 521, 21 грн. 3% річних, 21 056, 00 грн. інфляційних втрат та 1 378,00 грн. судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, ТОВ «АФ «Славутич» звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій рішення господарського суду Запорізької області від 22.07.2016 по справі № 908/1630/16 просить скасувати в частині стягнення 3% річних в сумі 1 521, 21 грн. та інфляційних втрат в розмірі 21 056, 00 грн., посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що господарський суд безпідставно стягнув з нього суми 3% річних та інфляційних втрат за порушення зобовязань за договором, оскільки, на його думку, він звільнений від їх сплати внаслідок настання форс-мажорних обставин, що мають місце в даній справі.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 29.08.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 14.09.2016.

В судове засідання представники сторін не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а. с. 86-87).

Від позивача до Донецького апеляційного господарського суду надійшов відзив, в якому він просить оскаржуване рішення господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, між ТОВ «ВТК «Скіфія» (Продавець) та ТОВ «АФ «Славутич» (Покупець) 11.07.2013 було укладено договір купівлі-продажу партії товару № ПР26/07-2013 (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого Продавець зобовязується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити товар на умовах цього Договору. Найменування товару: насіння соняшнику «Марвік» (п. 1.2. Договору).

Кількість та ціна товару передбачена розділом 2 Договору. Так, загальна вартість товару, що продається за цим Договором, складає 28 000, 00 грн. (п. 2.2) Ціна товару розрахована за курсом НБУ 7, 99 грн. за 1 дол. США на дату поставки товару та є попередньо узгодженою. Ціну товару може бути змінено за умови зміни курсу долару США на дату оплати товари. У випадку зміни вартості товару на дату оплати, буде складено протокол зміни ціни та підписано обома сторонами (п.п. 2.3., 2.4.).

Товар має бути поставлено Покупцю повністю у строк не пізніше двадцяти календарних днів з моменту підписання Договору (п. 4.1. Договору).

Відповідно до п. 5.1. Договору оплата товару здійснюється в розмірі 100% вартості, встановленої в п. 2.2. Договору, у строк до 01.11.2013 року.

Згідно з п. 7.2 Договору у випадку несплати або несвоєчасної оплати Покупець сплачує пеню в розмірі 0, 1% від вартості поставленого та несплаченого товару (частини товару) за кожний день прострочення оплати.

Відповідно до п. 9.1. Договору він набуває чинності з моменту підписання та діє до моменту його повного виконання.

Усі зміни та доповнення до цього Договору дійсні тільки в письмовій формі, підписані обома сторонами (п. 11.1).

Колегія суддів апеляційного суду, оцінивши зміст спірного договору, дійшла висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та ст. 264-271 Господарського кодексу України.

Як встановлено господарським судом, на виконання Договору позивачем 11.07.2013 було поставлено відповідачу товар на суму 28 000, 00 грн.

Зазначене підтверджується, зокрема, видатковою накладною № РН-0000045 від 11.07.2013, яка підписана обома сторонами та відповідає вимогам, що ставляться до первинних документів відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (а. с. 13).

У звязку з тим, що відповідач перерахував 28 000, 00 грн. за поставлений товар лише 25.08.2015, що підтверджується платіжним дорученням № 436, позивачем 25.08.2015 в односторонньому порядку було складено протокол зміни ціни та вартості поставленого товару за Договором, в якому відповідно до п. 2.3. Договору виконано коректування ціни товару у звязку зі зміною курсу долару США і розраховано вартість поставленого товару, яка склала 77 411, 76 грн. (а. с. 17).

Оскільки відповідач не сплатив різницю між вартістю товару, вказаною у видатковій накладній від 11.07.2013 та в зазначеному протоколі, що склала 49 411, 76 грн., ТОВ «ВТК «Скіфія» звернулось до господарського суду про стягнення з ТОВ «АФ «Славутич» зазначеної суми, а також нарахованих 3% річних в розмірі 1 521, 21 грн., інфляційних втрат у розмірі 21 056, 00 грн. та 10 220, 00 грн. пені.

Під час розгляду справи в першій інстанції відповідачем було надано підписану обома сторонами та скріплену печатками Додаткову угоду № 1 до Договору від 13.08.2013, відповідно до якої сторони погодили виключити п. 2.3. та 2.4 Договору (щодо коригування ціни та вартості товару у випадку зміни курсу долару США, а. с. 63).

З огляду на зазначене, господарський суд дійшов правильного висновку щодо безпідставності складання протоколу зміни ціни товару від 25.08.2015 та заявлення на підставі цього до стягнення з відповідача різниці вартості товару в розмірі 49 411, 76 грн., а тому обгрунтовано відмовив позивачу у стягненні зазначеної суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як було зазначено, згідно з п. 5.1 відповідач мав здійснити оплату за поставлений товар до 01.11.2013; фактично ТОВ «АФ Славутич» оплатило поставлений товар лише 25.08.2015 (а. с. 64).

З огляду на зазначене, позивачем на суму 28 000, 00 грн. було нараховано 3% річних за період 02.11.2013-24.08.2015 в сумі 1 521, 21 грн. та інфляційні втрати в сумі 21 056, 00 грн.

Доводи апелянта щодо відсутності у нього коштів внаслідок обставин непереборної сили як підстави для звільнення його від сплати 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України до уваги апеляційним судом не приймаються з урахуванням такого.

У зазначеній статті встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з ч. 2 вказаної статті не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

У ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України визначено, що не вважається обставинами непереборної сили (надзвичайними та невідворотними обставинами), зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України також не передбачає звільнення боржника від відповідальності за порушення грошового зобов'язання у звязку з відсутністю у нього коштів.

Таким чином, оскільки у відповідача виникло зобовязання щодо сплати 3% та інфляційних втрат, від якого він не звільняється через відсутність у нього відповідних коштів, зазначені суми підлягають стягненню з ТОВ "АФ "Славутич".

Колегія суддів також вважає, що відповідач не довів можливості застосування розділу 8 Договору, що регулює форс-мажорні обставини, оскільки відповідно до п.п. 8.1 та 8.2 Договору у випадку виникнення обставин непереборної сили (стихійного лиха, війни, воєнних дій будь-якого характеру тощо) та інших обставин і причин, що не залежать від волі сторін та перешкоджають будь-якій зі сторін виконати повністю чи частково свої зобовязання за цим Договором, строк виконання цього Договору продовжується на період дії таких обставин. Сторона, для якої виникли обставини форс-мажору повідомляє в письмовій формі, по факсу партнера в 10 (десяти) денний строк з моменту настання таких обставин. Факт настання форс-мажору повинен підтверджуватися довідкою Торгово-промислової палати країни.

Надані суду першої інстанції висновки Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини № 2220/05-4 від 25.09.2013 та № 665 від 26.09.2014 не визначають періоду дії форс-мажорних обставин (а. с. 53, 59).

Відповідачем також не доведено звернення до позивача в строк, визначений п. 8.2 Договору.

Перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів дійшла висновку, що вони є арифметично вірними, відповідають положенням чинного законодавства, періоди нарахування визначені правильно, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення 1 521, 21 грн. 3% річних та 21 056, 00 грн. інфляційних втрат.

У задоволенні вимог позивача про стягнення з ТОВ «АФ «Славутич» 10 220, 00 грн. пені господарським судом правомірно відмовлено з огляду на таке.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відтак, оскільки зобовязання з оплати за поставлений товар мало бути виконане відповідачем до 01.11.2013, нарахування пені може бути здійснено за період з 01.11.2013 по 01.05.2014 (господарським судом помилково зазначено по 01.04.2014).

Під час розгляду справи в першій інстанції позивач заявив про застосування строків позовної давності відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України (а. с. 45-46).

У ст. 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). У ст. 258 Цивільного кодексу України зазначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Оскільки позовні вимоги заявлені про стягнення пені, нарахованої за період 01.11.2013 по 01.05.2014, строк позовної давності щодо такої вимоги станом на 14.06.2016 (момент звернення ТОВ «ВТК «Скіфія» до господарського суду) сплив.

Отже, оскільки відповідач до винесення судом першої інстанції рішення у справі заявив про застосування строку позовної давності, а позивач не довів поважності причин пропуску такого строку та не надав доказів його переривання, місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог у частині стягнення пені за спірний період на підставі ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Доводи апеляційної скарги висновків, викладених в рішенні господарського суду, не спростовують, а тому рішення господарського суду Запорізької області від 22.07.2016 по справі № 908/1630/16 підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга ТОВ "АФ "Славутич" без задоволення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Славутич", с. Мала Михайлівка Веселівського району Запорізької області, на рішення господарського суду Запорізької області від 22.07.2016 по справі № 908/1630/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 22.07.2016 по справі № 908/1630/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Т.М. Колядко

Судді: К.І. Бойченко

ОСОБА_3