ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2016 р.Справа № 922/2337/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Громадської організації "Екологічна безпека", м. Харків
до 1. Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків , 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Західні енергетичні транзити", м. Івано-Франківськ , 3. Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго", м. Черкаси ,
про визнання недійсними договорів
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

1-го відповідача - ОСОБА_1, дов. № 01-16юр/5338 від 18.07.16 р.;

2-го відповідача - не з'явився;

3-го відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Громадська організація "Екологічна безпека", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить:

- визнати недійсним договір поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015 р., укладений між Акціонерною компанією "Харківобленерго" та Публічним акціонерним товариством "Черкасиобленерго";

- визнати недійсним договір доручення б/н від 23.12.2015 р., укладений між Акціонерною компанією "Харківобленерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Західні енергетичні транзити".

В обґрунтуванням позовних вимог, позивач зазначив, що керівництво АК "Харківобленерго" діючи в супереч інтересам держави та суспільства вийшло за межі своїх повноважень підписавши оскаржувані договори.

28.07.2016 р. відповідач АК "Харківобленерго" надав письмовий відзив, в якому проти задоволення позивних вимог заперечував та зазначив, що укладення спірних правочинів було здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства, статуту АК "Харківобленерго" та інших локальних нормативних актів АК "Харківобленерго", в інтересах підприємства та в межах повноважень, особи яка підписала договір з боку АК "Харківобленерго". Крім того, 1-й відповідач послався на виконання сторонами зобов'язань за спірними договорами, що свідчить про подальше схвалення правочину його сторонами. В той же час, 1-й відповідач зазначив, що укладення спірного договору не суперечило інтересам самої юридичної особи, так і інтересам держави і суспільства. При цьому, невиконання зобовязань за договором не може бути підставою для визнання договору недійсним.

01.08.2016 р. відповідачі ПАТ "Черкасиобленерго" та ТОВ "Західні енергетичні транзити" надали письмові відзиви, в яких заперечують проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 01.08.2016 р. по 05.08.2016 р., для надання сторонам можливості подати додаткові документи.

05.08.16 р. 1-й відповідач надав додаткові пояснення до письмового відзиву, в яких зазначив, що твердження позивача про невідповідність інтересам держави та суспільства спірних правочинів спростовується тією обставиною, що відповідно до інформаційної довідки №117464 від 05.07.2016 р. ПАТ "Національний депозитарій України" понад 65% акцій АК "Харківобленерго" належать державі в особі Фонду державного майна України. За таких умов основні фінансові показники фінансового плану АК "Харківобленерго" в обов'язковому порядку затверджуються наглядовою радою АК "Харківобленерго" та погоджуються Фондом державного майна України. Так, фінансовий план АК "Харківобленерго" на 2015 р. затверджений наглядовою радою АК "Харківобленерго" та погоджений Фондом державного майна України передбачає "інші витрати" (зокрема надання фінансової допомоги) в межах 115155000,00 грн. Якщо звернутися до звіту про виконання фінансового плану на 2015 р., то з його змісту вбачається, що підприємство не перевищило показники "інших витрат".

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами.

Представник АК "Харківобленерго" в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, в обґрунтування своєї позиції посилався на обставини викладені у письмовому відзиві.

Представники ПАТ "Черкасиобленерго" та ТОВ "Західні енергетичні транзити" в судові засідання не з'явились, через канцелярію суду надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Враховуючи наявність в матеріалах справи всіх необхідних документів для прийняття об'єктивного та законного рішення, беручи до уваги подання відповідачами письмових заперечень та диспозитивність права сторони на участь у судовому засіданні, суд вважає за можливе, задовольнити клопотання відповідачів про проведення судового засідання без участі їх представників.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника 1-го відповідача, суд встановив наступне.

23.07.2015 р. між АК "Харківобленерго" (1-й відповідач) та ПАТ "Черкасиобленерго" (3-й відповідач) укладено договір поворотної фінансової допомоги № 2 (а.с. 39), відповідно до умов якого (п. 1.1), в порядку та на умовах, визначених договором, АК "Харківобленерго" передає у власність ПАТ "Черкасиобленерго" грошові кошти (у подальшому фінансова допомога), а ПАТ "Черкасиобленерго" зобовязується повернути їх АК "Харківобленерго" в строки та порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору, сума фінансової допомоги за договором становить 51000000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1 зазначеного договору, строк повернення фінансової допомоги визначено сторонами до 31.07.2015 р.

Положеннями п.п. 3.1-3.3 вказаного договору передбачено, що АК "Харківобленерго" зобовязується надати ПАТ "Черкасиобленерго" суму фінансової допомоги протягом 20 банківських днів з дати укладення договору. АК "Харківобленерго" перераховує суму фінансової допомоги в безготівковому порядку на поточний рахунок ПАТ "Черкасиобленерго" за реквізитами визначеними даним договором, якщо це дозволяє зробити фінансове становище АК "Харківобленерго". Фінансова допомога вважається переданою ПАТ "Черкасиобленерго" в момент зарахування грошових коштів на поточний рахунок ПАТ "Черкасиобленерго".

27.08.2015 р. сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015 р., якою термін остаточного повернення поворотної фінансової допомоги визначено до 30.09.2015 року включно.

Договір та додаткову угоду з боку АК "Харківобленерго" підписано заступником голови правління виконавчим директором АК "Харківобленерго" ОСОБА_2 на підставі довіреності №01-42юр/4503 від 18.06.2015 р., виданої виконуючим обовязки голови правління АК "Харківобленерго" ОСОБА_3

Крім того, 23.12.2015 р. між Акціонерною компанією "Харківобленерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Західні енергетичні транзити" було укладено договір доручення (а.с. 47), який від імені АК "Харківобленерго" був підписаний заступником голови правління виконавчим директором АК "Харківобленерго" ОСОБА_2 на підставі довіреності №01-16юр/9306 від 17.11.2015 р., виданої виконуючим обовязки голови правління АК "Харківобленерго" ОСОБА_3

Відповідно до п. 1.1 договору доручення, повірений (ТОВ "Західні енергетичні транзити") зобовязується від імені і за рахунок довірителя (АК "Харківобленерго") здійснити комплекс представницьких заходів з усіх питань, що виникають в процесі правовідносин з субєктом господарювання ПАТ "Черкасиобленерго".

Відповідно до п. 3.2.4 договору доручення, довіритель зобовязаний відшкодувати повіреному, всі необхідні витрати для здійснення юридичних дій, визначених у п. 2.1. договору, зокрема виплатити повіреному винагороду в розмірі 100000,00 грн. з моменту підписання акту виконаних робіт.

Пунктом 2.1.4 договору доручення передбачено, що повірений має право отримувати, на власний рахунок/рахунки від зобовязаних перед АК "Харківобленерго" осіб майно, кошти та інше, в тому числі, стягнене за рішенням суду, передане в ході добровільного досудового виконання зобовязань.

Відповідно до п. 2.2.3 договору доручення, повірений зобовязаний негайно передати довірителю все отримане у звязку з виконанням повіреним своїх зобовязань за цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що АК "Харківобленерго" належним чином виконало свої зобов'язання за договором поворотної фінансової допомоги № 2 від 23.07.2015 р., та 28.07.2015 р. платіжним дорученням № 2013 перерахувало ПАТ "Черкасиобленерго" 51000000,00 грн.

В свою чергу, TOB "Західні енергетичні транзити" належним чином не виконало грошові зобов'язання за спірним договором, у зв'язку чим АК "Харківобленерго" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з відповідним позовом.

26.07.2016 господарським судом Івано-Франківської області по справі №909/487/16 було прийнято рішення про стягнення з TOB "Західні енергетичні транзити" на користь АК "Харківобленерго" заборгованості у розмірі 51000000 грн. та штрафних санкцій (2577494,99 грн. - інфляційних втрат, 648713,45 грн. - 3 % річних).

Виходячи зі змісту позовної заяви по даній справі, позивач вказує на той факт, що спірний договір поворотної фінансової допомоги було укладено від імені АК "Харківобленерго" особою (заступником голови правління виконавчим директором ОСОБА_2С.), яка не мала належних на те повноважень, всупереч ч.3 ст.92 ЦК України, а тому просить суд визнати вказаний договір недійсним в порядкуст.215 Цивільного кодексу України. Крім того, позивач зазначив, що керівництво АК "Харківобленерго" діючи в супереч інтересам держави та суспільства вийшло за межі своїх повноважень підписавши оскаржувані договори.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що Громадська організація Екологічна безпека на підставі статуту вважає своїм статутні завдання, зокрема задоволення та захист законних соціальних, економічних, творчих, вікових, національно-культурних прав членів організації та інших спільних інтересів, відновлення прав членів організації в разі їх порушення, для чого зокрема має право звертатися до суду (п. 3.2 та 3.3 Статуту позивача).

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Отже, за змістом ст.ст. 1, 2 ГПК України, до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Проте, наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації, встановленого зазначеними нормами права. Вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд має встановити, чи є особа, за позовом якої порушено провадження по справі, належним позивачем, тобто, звертаючись до суду із вимогами про визнання недійсним спірного договору, укладеного між відповідачами, позивач має довести, яким чином оспорюваний правочин порушує або оспорює права і охоронювані законом інтереси позивача.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не є стороною спірних правочинів.

Одночасно, вказані правочини, укладені відповідачами відповідно до приписів цивільного законодавства, регулюють правовідносини, що склалися саме між відповідачами, та учасником яких не є позивач.

Слід зазначити, що у відповідності до ст. 15, 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналогічно ст.20 ГК України передбачає можливість визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом з метою захисту прав і законних інтересів суб'єкта господарювання.

Отже, господарський договір, в тому числі спірні договори, може бути визнаний недійсним за наявності двох умов: перша - це порушення ним прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача; друга - це наявність передбачених законом підстав для визнання договору недійсним.

За таких обставин, суд не погоджується з тим, що позивач має право на звернення до суду з відповідним позовом, оскільки, по-перше, він не є стороною договору, а по-друге, дана організація не наділена правом звернення до суду в інтересах держави та суспільства, оскільки Контитуцією України ст.121 передбачено, що прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Крім того, частиною 2 статті 20 ЗУ Про прокуратуру, при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право звертатися до суду в передбачених законом випадках.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Громадська організація Екологічна безпека не наділена відповідними повноваженнями, відповідно до Конституції України, щодо звернення до суду за захистом інтересів держави та суспільства.

Крім того, за загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним в судовому порядку за позовом однієї із сторін цього правочину або іншої заінтересованої особи, що заперечують його дійсність на підставах, встановлених законом.

Судовий захист майнових інтересів осіб, названих у ст. 1 ГПК України, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 20 Господарського України здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання правочину недійсним.

Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним.

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Відповідно до приписів ст. 161 ЦК України, виконавчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або інший орган, визначений статутом. Виконавчий орган вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що віднесені до компетенції загальних зборів і наглядової ради товариства. Виконавчий орган є підзвітним загальним зборам акціонерів і наглядовій раді акціонерного товариства та організовує виконання їхніх рішень. Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом (ч. 1); виконавчий орган акціонерного товариства може бути колегіальним (правління, дирекція) чи одноособовим (директор, генеральний директор) (ч. 2).

Отже, відповідно до приписів чинного законодавства, юридична особа здійснює діяльність через свої органи, компетенція, порядок створення, функціонування яких визначається установчими документами юридичної особи, тобто, в даному випадку, компетенція органів управління позивача за зустрічним позовом визначається його Статутом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України "Про акціонерні товариства", установчим документом акціонерного товариства є його статут.

Згідно п. 14 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про акціонерні товариства", статут акціонерного товариства повинен містити відомості зокрема про склад органів товариства та їх компетенцію, порядок утворення, обрання і відкликання їх членів та прийняття ними рішень, а також порядок зміни складу органів товариства та їх компетенції.

В матеріалах справи міститься копія Статуту АК "Харківобленерго", в чинній на момент укладення спірного договору редакції від 05.03.2009 року (далі - Статут)(а.с. 58-84).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України Про акціонерні товариства рішення про надання згоди на вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою. Статутом акціонерного товариства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення правочину до значного правочину. У разі неприйняття наглядовою радою рішення про надання згоди на вчинення значного правочину питання про вчинення такого правочину може виноситися на розгляд загальних зборів.

Проаналізувавши надані до матеріалів справи документи суд, зазначає, що п.3.11.6 Статуту АК Харківобленерго передбачено, що компанія наділена правом вчиняти правочини, у тому числі укладати договори (угоди) купівлі-продажу, міни, підряду, страхування, перевезення, зберігання, доручення, комісії, оренди, лізингу та інше.

Відповідно до п. 8.3.7.30. Статуту, наглядова рада компанії затверджує правочини, які вчиняє виконавчий орган компанії від імені компанії про надання поворотної фінансової допомоги (позика, позичка та інші види правочинів тощо) на суму, що перевищує 50 тисяч гривень, та безповоротної фінансової допомоги (дарування, пожертва та інші види правочинів тощо) на суму, що перевищує 10 тис. грн.

Таким чином, договір поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015 р., укладений між АК Харківобленерго та ПАТ "Черкасиобленерго" є значним та потребує затвердження наглядовою радою АК Харківобленерго.

Положеннями п. 8.4.13.9. Статуту передбачено, що керівник виконавчого органу компанії має повноваження зокрема проводити переговори, укладати договори (угоди) та вчиняти будь-які інші правочини від імені і інтересах компанії, з урахуванням обмежень, передбачених цим статутом та чинним законодавством.

Пунктом 8.4.13.16. Статуту закріплено, що керівник виконавчого органу компанії має повноваження зокрема підписувати та видавати довіреності іншим особам, в тому числі на вчинення правочинів від імені компанії в межах своєї компетенції, підписувати договори (угоди) та інші документи, рішення про укладання (оформлення) та/або погодження (затвердження) яких прийняті вищим органом компанії, наглядовою радою компанії та виконавчим органом компанії.

Повноваження голови правління АК Харківобленерго щодо права укладати правочини та видавати довіреності, крім вказаних документів також визначено контрактом №2 від 18.06.2009 р.

Із названих положень, можна дійти висновку, що голова правління хоча і наділений повноваженнями підписувати правочини від імені АК Харківобленерго, проте окремі з них підлягають затвердженню наглядовою радою товариства.

Таким чином, договір поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015 р. укладений між АК "Харківобленерго" та ПАТ "Черкасиобленерго" мав бути затверджений наглядовою радою АК "Харківобленерго", проте доказів такого затвердження до суду сторонами не надано.

За таких умов, підписання договору поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015 р. між АК "Харківобленерго" та ПАТ "Черкасиобленерго" ОСОБА_2, без відповідного затвердження з боку наглядової ради товариства, було здійснено з перевищенням його повноважень.

В той же час, суд погоджується з твердженням 1-го відповідача АК Харківобленерго щодо подальшого схвалення договору поворотної фінансової допомоги юридичною особою, оскільки відповідно до матеріалів справи сторони прийняли його до виконання, перерахували відповідні кошти та вжили заходів щодо повернення фінансової допомоги, зокрема, через укладання договору доручення.

Відповідно до ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Аналогічної правової думки притримується Верховний Суд України у постанові від 06.04.2016 р. у справі №3-84гс16; у постановах від 19.08.2014 р. у справі №3-38гс14 та від 19.08.2014 р. у справі №3-59гс14.

Крім того, пунктом 3.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними припис абз. 1 ч. 3 ст. 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абз. 2 ч. 3 ст. 92 ЦК України).

Тобто, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним.

Згідно з п. 3.4. . постанови пленуму від 29.05.2013 р. №11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, настання передбачених статтею 241 ЦК України наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Відповідно до п. 3.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними від 29 травня 2013 року № 11, відповідно до пункту "і" частини п'ятої статті 41 і статті 59 Закону України "Про господарські товариства" до компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю віднесено затвердження договорів, укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства. Цими нормами передбачено не укладення договорів, а їх затвердження. Тому, якщо господарським судом буде з'ясовано, що статутом товариства право виконавчого органу цього товариства на укладення договору не обмежено, тобто такий орган уклав договір без порушення наданих йому повноважень, то сам лише факт не затвердження договору після його підписання не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 19.08.2014 року по справі № 5013/492/12.

Крім того, відповідно до статті 241 ЦК правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Із аналізу змісту частини першої статті 241 ЦК випливає, що законодавець не ставить схвалення правочину в обов'язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання.

Так, у постановах Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-38гс14 і від 19 серпня 2014 року у справі № 3-59гс14 висловлено позицію про те, що за змістом статті 241 ЦК схвалення правочину не залежить від прийняття юридичного рішення про таке схвалення, підтвердженням схвалення правочину можуть бути дії з його виконання, вчинені особою, в інтересах якої його укладено; схвалення може також відбутися у формі мовчазної згоди чи у вигляді певних поведінкових актів (конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 06.04.2016 року по справі № 922/796/15.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Судом встановлено, що АК "Харківобленерго" на виконання спірного правочину було перераховано кошти на користь ПАТ "Черкасиобленерго", укладено додаткову угоду щодо внесення змін до договору, вжито заходів з метою забезпечення виконання з боку ПАТ "Черкасиобленерго" в натурі свого обовязку з повернення коштів, в тому числі подано позов до господарського суду Івано-Франківської області про стягнення з ПАТ "Черкасиобленерго" коштів за спірним договором.

Зазначені дії сторін договору свідчать про прийняття його до виконання та відповідно про наступне схвалення правочину з боку АК "Харківобленерго".

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для визнання недійсним договору поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015 р. відсутні, у зв'язку з його повним подальшим схваленням Акціонерною компанією "Харківобленерго".

Як вже було зазначено, Акціонерною компанією "Харківобленерго" (1-й відповідач, довіритель) також було укладено договір доручення б/н від 23.12.2015 р. (далі - "договір доручення", а.с. 47) з Товариством з обмеженою відповідальністю "Західні енергетичні транзити" (2-й відповідач, повірений).

Договір доручення з боку АК "Харківобленерго" підписано заступником голови правління виконавчим директором АК "Харківобленерго" ОСОБА_2 на підставі довіреності №01-16юр/9306 від 17.11.2015 р., виданої виконуючим обовязки голови правління АК "Харківобленерго" ОСОБА_3

Суд наголошує, що Статут АК "Харківобленерго", Порядок укладання Виконавчим органом компанії правочинів та вчинення дій щодо розпорядження коштами та майном компанії та Положення про виконавчий орган АК "Харківобленерго" не містять обмежень щодо укладення головою правління АК "Харківобленерго" договорів доручення, такий правочин також не підпадає під ознаки значного правочину, відповідно до 1 ст. 70 Закону України "Про акціонерні товариства".

За таких обставин, договір доручення б/н від 23.12.2015 р. укладений представником АК "Харківобленерго" в межах його повноважень визначених довіреністю №01-16юр/9306 від 17.11.2015 р.

Щодо доводів позивача відносно вчинення правочинів з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства слід зазначити, що такі обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Як встановлено судом, діюче законодавство та статут АК "Харківобленерго" не містять обмежень відносно права АК "Харківобленерго" укладати договори, предметом яких є надання підприємством поворотної фінансової допомоги, та договорів доручення.

З інформаційної довідки вих. №117464 від 05.07.2016 р. вбачається, що одним з акціонерів АК "Харківобленерго" є держава в особі Фонду державного майна України (65,001048 % у статутному капіталі).

Можливість надання АК "Харківобленерго" поворотної фінансової допомоги у 2015 році передбачена фінансовим планом підприємства, який затверджено Фондом державного майна України. Розмір поворотної фінансової допомоги, який передбачено укладеним з ПАТ "Черкасиобленерго" договором, не перевищує запланованого фінансування в межах 115155000,00 грн.

Таким чином, надання поворотної фінансової допомоги не суперечить інтересам держави та суспільства та є фактично схваленим державою в особі Фонду державного майна України.

Судом також не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність інтересам держави та суспільства укладеного АК "Харківобленерго" та ТОВ "Західні енергетичні транзити" договору доручення.

Так, відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29 травня 2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За загальним правилом, невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі, заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним (п. 2.2 вищезазначеної постанови).

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд України у постанові Пленуму Верховного Суду України 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним (п. 7).

Із наданих до суду документів вбачається, що відносно заборгованості ТОВ "Західні енергетичні транзити" перед АК "Харківобленерго" у господарському суді Івано-Франківської області перебуває справа №909/487/16, за наслідками розгляду якої ухвалено рішення від 26.07.2016 р. на користь АК "Харківобленерго".

Суд погоджується з доводами відповідачів, що така заборгованість не є збитками у розумінні ЦК України та ГК України, що підтверджується долученим до матеріалів справи висновком експертного дослідження за результатами проведення економічного дослідження №11060/11061/16-45 від 14.07.2016 р.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За таких підстав, вимоги позивача є позбавленими фактичного та правового обґрунтування, такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у позові, що порушує умови ст. 33 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи відсутність підстав для визнання недійсними договору поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015 р., укладений між Акціонерною компанією "Харківобленерго" та Публічним акціонерним товариством "Черкасиобленерго" та договору доручення б/н від 23.12.2015 р. укладений між Акціонерною компанією "Харківобленерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Західні енергетичні транзити" суд приходить до висновку, що вказані договори є дійсними, а відтак у задоволенні позову Громадської організації "Екологічна безпека" слід відмовити.

В зв'язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до чинного господарського процесуального законодавства, сплачені судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 05.08.2016 р.

Суддя ОСОБА_4