донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

19.09.2016 р. справа №905/2358/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю;
від відповідача:не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Луч", м. Лиман
на рішення господарського суду Донецької області
від23.08.2016 р.
у справі№ 905/2358/16 (суддя: Матюхін В.І.)
за позовом Приватного підприємства "Луч", м. Лиман
до Управління соціального захисту населення Краснолиманської міської ради, м. Лиман
простягнення 144 710 грн. 00 коп.

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Луч" (далі ПП "Луч", позивач) звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Управління соціального захисту населення Краснолиманської міської ради (далі УСЗН КМР, відповідач) боргу в сумі 144 710 грн. 00 коп. за надані протягом січня-листопада 2015 р. послуги з пільгового перевезення громадян автомобільним транспортом у приміському сполученні.

Рішенням господарського суду Донецької області від 23.08.2016 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду мотивовано відсутністю доказів надходження субвенції з Державного бюджету на розрахунковий рахунок замовника для фінансування видатків на покриття витрат перевізника щодо наданих пільг згідно розрахунків витрат доходів від перевезення пільгової категорії пасажирів.

Не погодившись з рішенням господарського суду Донецької області, ПП "Луч" звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права України.

Зокрема, заявник апеляційної скарги, посилаючись на ст. 614 ЦК України, стверджує, що позивач не зобовязаний подавати докази надходження субвенції з Державного бюджету на розрахунковий рахунок замовника для фінансування видатків на покриття витрат перевізника та вказує на те, що факт порушення зобовязання підтверджений відповідачем та оскаржуваним рішенням.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача в судове засідання не зявився; але 15.09.2016 р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду даної справи у звязку із знаходженням у відпустці повноваженого представника відповідача.

Судова колегія враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Частиною 3 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Ухвалою про порушення апеляційного провадження від 06.09.2016 р. не визнавалась обовязковою явка представників сторін у судове засідання та останні були попереджені, що у разі незявлення їх представників у судове засідання, апеляційна скарга буде розглянута за наявними матеріалами в справі.

За таких обставин клопотання відповідача про відкладення розгляду даної справи судовою колегією відхилено.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 811 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, 22.01.2015р. між відповідачем, як замовником та позивачем, як перевізником, було укладено договір щодо перевезення та компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян в приміському автотранспорті № 4 (далі - договір).

За умовами п.1.1. договору договір регламентує взаємовідносини між замовником і перевізником, відповідно до Законів України щодо відшкодування замовником витрат за надані пільгові послуги громадянам, які мають таке право згідно чинного законодавства, автомобільним транспортом у приміському сполученні на підставі отриманих розрахунків від перевізника.

Відповідно до п.1.3. договору сума договору складає 120 960,00грн. Додатковою угодою № 180 від 08.12.2015 р. сторони збільшили суму договору до 507 590,00грн.

Згідно з п.3.1. договору замовник щомісяця до 5 числа місяця, що настає за звітним, складає акти звіряння розрахунків за затвердженою формою.

За приписами п. 3.2. договору замовник зобовязаний в 5-ти денний термін з моменту надходження сум субвенції з Державного бюджету на розрахунковий рахунок замовника проводити фінансування видатків на покриття витрат перевізника щодо наданих пільг згідно розрахунків витрат доходів від перевезення пільгової категорії пасажирів та акту звірки на надання пільг.

Відповідно до п. 3.4. договору перевізник щомісяця до 5 числа місяця, що настає за звітним, складає акти звіряння розрахунків за затвердженою формою.

Згідно з п. 6.1. договору в редакції додаткової угоди № 180 від 08.12.2015 р. договір вступає в дію з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін договору і діє до 31.12.2015 р.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Зокрема, відносини з перевезення пасажирів регулюються спеціальним щодо даного виду правовідносин Законом України "Про автомобільний транспорт".

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про автомобільний транспорт" забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

За приписами ч.1 ст. 31 Закону України "Про автомобільний транспорт" відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

За змістом ч. 1 ст. 43 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України "Про автомобільний транспорт" договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 37 Закону України "Про автомобільний транспорт" пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

В свою чергу, в силу ч. 2 ст. 29 Закону України "Про автомобільний транспорт" органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Умови відшкодування компенсацій, зокрема, за пільгові перевезення пасажирів автомобільним транспортом перевізникам визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 (далі - Порядок),

Виходячи із змісту пунктів 2, 2-1 вказаної Постанови розпорядниками коштів місцевих бюджетів щодо розрахунків з постачальниками послуг визначені управління праці та соціального захисту населення, зокрема таким розпорядником є і відповідач.

Як зазначено у п. 1 Порядку, в ньому, відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України, визначається механізм фінансування компенсаційних виплат також й за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

В силу п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення проводиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міста Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 218 Господарського кодексу України у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів. Аналогічна приписи містяться у ст. 617 Цивільного кодексу України.

Також у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 викладена правова позиція, що на підставі частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 року відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

На виконання умов договору позивачем були надані послуги з приміського перевезення пільгової категорії населення на загальну суму 1 025 384 грн. 99 коп., що підтверджується актами звірки на надання пільг:

-№ 157 від 27.02.15р. (за січень 2015р.) на суму 64 133 грн. 16 коп., з яких до обліку УСЗН прийнято 40 320 грн. 00 коп.;

-№ 256 від 30.03.15р. (за лютий 2015р.) на суму 55 874 грн. 28 коп., з яких до обліку УСЗН прийнято 40 320 грн. 00 коп.;

-№ 318 від 28.04.15р. (за березень 2015р.) на суму 149 176 грн. 02 коп., з яких до обліку УСЗН прийнято 40 320 грн. 00 коп.;

-№ 439 від 29.05.15р. (за квітень 2015р.) на суму 183 933 грн. 12 коп., з яких до обліку УСЗН прийнято 40 320 грн. 00 коп.;

-№ 516 від 30.06.15р. (за травень 2015р.) на суму 72 827 грн. 58 коп., з яких до обліку УСЗН прийнято 40 320 грн. 00 коп.;

-№ 600 від 30.07.15р. (за червень 2015р.) на суму 55 290 грн. 90 коп., з яких до обліку УСЗН прийнято 40 320 грн. 00 коп.;

-№ 737 від 31.08.15р. (за липень 2015р.) на суму 50 938 грн. 86 коп., з яких до обліку УСЗН прийнято 40 320 грн. 00 коп.;

-№ 835 від 30.09.15р. (за серпень 2015р.) на суму 52 085 грн. 88 коп., з яких до обліку УСЗН прийнято 40 320 грн. 00 коп.;

-№ 930 від 30.10.15р. (за вересень 2015р.) на суму 47 338 грн. 20 коп., з яких до обліку УСЗН прийнято 40 320 грн. 00 коп.;

-№ 1029 від 30.11.15р. (за жовтень 2015р.) на суму 48 535 грн. 20 коп., з яких до обліку УСЗН прийнято 40 320 грн. 00 коп.;

-№ 1148 від 25.12.15р. (за листопад 2015р.) на суму 245 251 грн. 79 коп., з яких до обліку УСЗН прийнято 64 070 грн. 00 коп.

Таким чином, загальна сума прийнятих відповідачем до обліку коштів становить 467 270 грн. 00 коп.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач частково оплатив надані позивачем послуги, а саме - 322 560 грн. 00 коп., залишок боргу з боку відповідача перед позивачем склав 144 710 грн. 00 коп.

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 162 від 01.06.2016 р., в якій повідомив відповідача про існуючу заборгованість за надані протягом січня листопада 2015р. послуги з пільгового перевезення громадян автомобільним транспортом у приміському сполученні та просив сплатити суму боргу у розмірі 144 710 грн. 00 коп.

Листом №05/22-вх.01-1391-411 від 06.06.2016 р. відповідач, не заперечуючи факту наявності заборгованості у розмірі 144 710 грн. 00 коп., повідомив, що компенсаційні виплати за пільговий проїзд здійснюються за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевими бюджетами та зазначив, що відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", видатки на компенсацію пільгового проїзду не передбачені.

В матеріалах справи містяться акти звірки за спірний період, які підписані першими керівниками підприємств та скріплені їх печатками.

Враховуючи викладене, відповідач зобовязання щодо сплати позивачу заборгованості в сумі 144 710 грн. 00 коп. не виконав, доказів погашення якої в добровільному порядку суду не надано, а тому, судова колегія вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на 2016 рік не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності останнього за порушення зобовязання.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Судові витрати за позовом та апеляційною скаргою покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Луч" на рішення господарського суду Донецької області від 23.08.2016 року у справі № 905/2358/16 задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 23.08.2016 року у справі № 905/2358/16 скасувати.

Позовні вимоги Приватного підприємства "Луч" до Управління соціального захисту населення Краснолиманської міської ради про стягнення 144 710 грн. 00 коп. задовольнити.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Краснолиманської міської ради (84401, вул. Октябрська, б. 20-а, м. Красний Лиман, Донецька область, ) на користь Приватного підприємства "Луч" (84400, вул. Свободи, б. 110, м. Красний Лиман, Донецька область, ) борг у сумі 144 710 грн. 00 коп., судовий збір за позовом у сумі 2 170 грн. 65 коп.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Краснолиманської міської ради (84401, вул. Октябрська, б. 20-а, м. Красний Лиман, Донецька область, ) на користь Приватного підприємства "Луч" (84400, вул. Свободи, б. 110, м. Красний Лиман, Донецька область, ) судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 2 387 грн. 72 коп.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий К.І. Бойченко

Судді: Д.О. Попков

ОСОБА_3