КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2016 р. Справа№ 910/28079/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Суворов Д.О. ( за довіреністю від 16.06.2016)

від відповідача: Баулін А.О. ( за довіреністю від 23.12.2013)

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: не з'явився

від третьої особи 3: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Оперон"

на рішення господарського суду міста Києва від 25.04.2016р.

у справі № 910/28079/15 (суддя: Босий В.П.)

за позовом об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Оперон"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна торгівельно-промислова компанія "Голден Гейтс Лтд"

треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

1. Державне житлово - комунального підприємство Національної академії наук України

2. ОСОБА_5

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М."

про розірвання договору та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про розірвання договору оренди нежитлового приміщення №26, укладений між ЖЕК-2 національної академії наук України та ТОВ «Універсальна торгівельно-промислова компанія «Голден Гейтс Лтд» 07.06.1994 року та зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСББ «Оперон» майном шляхом виселення відповідача з вбудованого приміщення загальною площею 247 кв.м., розташованого на першому поверсі та в підвалі будинку АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.04.2016 року по справі № 910/28079/15 в задоволенні позовних вимог Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Оперон" відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили порушення відповідачем умов договору оренди, а також існування підстав, з якими приписи ст. 783 ЦК України передбачають право наймодавця вимагати розірвання такого договору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Оперон" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 25.04.2016 року по справі № 910/28079/15 скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором від 08.04.2004 р. щодо припинення дії договору шляхом укладання відповідної угоди, існують підстави для розірвання договору оренди в судовому порядку. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин ст. 783 ЦК України , яка не підлягає застосуванню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу №910/28079/15 призначено до розгляду.

07.09.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

У судове засідання, 08.09.2016 року представники третіх осіб 1,2,3, не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представників третіх осіб, за наявними у справі доказами

В судовому засіданні 08.09.2016 року представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 07.06.1994 р. між ЖЕК-2 Національної академії наук України (орендодавець) та товариством (орендар) був укладений договір оренди нежилого приміщення №26 ("договір оренди") (т.1 а.с.27).

За умовами зазначеного договору, орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування нежилі будинки (приміщення) для організації магазину-виставки продажу товарів, що знаходиться по АДРЕСА_1 загальною площею 397 кв.м, в т.ч. підвал площею 121 кв.м.

Пунктом 23 договору визначено, що строк дії договору оренди був погоджений сторонами з 07.06.1994 р. по 07.06.2024 р.

Постановою Президії Національної академії наук України №178 від 01.07.2003 р. у зв'язку зі створенням ОСББ "Оперон" дозволено ДЖКП НАН України передати зі свого балансу на баланс ОСББ "Оперон" житловий будинок у АДРЕСА_1, як цілісний майновий комплекс (т.1 а.с.29).

20.08.2003 р. між Державним житлово-комунальним підприємством НАН України та ОСББ "Оперон" був підписаний акт приймання-передачі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1, затверджений керуючим справами НАН України. (т.1 а.с.30)

08.04.2004 р. між ОСББ "Оперон", КП "Житлоінвестбуд-УКБ", ТОВ "Фірма "Т.М.М." та Товариством було укладено договір (т.1 а.с.35).

За умовами вищезазначеного договору, відповідач зобов'язався припинити оренду вбудованого приміщення в будинку АДРЕСА_1, розташованого на першому поверсі та в підвалі загальною площею 397,0 кв.м, звільнити зазначене приміщення та передати його позивачу за актом прийому-передачі. Для цього відповідач зобов'язався припинити дію Договору оренди та/або будь-якого іншого договору щодо оренди вищезазначеного приміщення шляхом укладання відповідної угоди про припинення дії таких договорів, а також виконати свої зобов'язання щодо звільнення цього приміщення, обумовлені у вказаній вище угоді.(п.1 п.1.1)

Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що виконанню відповідачем зобов'язань щодо припинення дії договору на користування та звільнення приміщення передує виконання у повному обсязі ТОВ "Т.М.М." своїх зобов'язань перед відповідачем щодо компенсації за втрату можливості користування частиною приміщення у порядку, обумовленому у окремій угоді між ТОВ "Т.М.М." та Товариством.

В подальшому, 30.04.2004 р. між ОСББ "Оперон" та Товариством було підписано додаткову угоду №1 до Договору оренди (т.1 а.с.38). За умовою додаткової угоди №1, у зв'язку зі знесенням частини приміщення в будинку АДРЕСА_1 сторони домовились скорегувати розмір орендованої Товариством площі та встановили розмір орендованого приміщення згідно Договору - 247 кв.м.

Листом №569/05-ю від 10.05.2007 р. ТОВ "Т.М.М." повідомило позивача про те, що ним було виконано вимогу п. 1.2 договору від 08.04.2004 р. в частині компенсації Товариству втрати можливості користування частиною приміщення. (т.1 а.с.39).

Позивач звернувся з позовними вимогами на підставі того, що у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором від 08.04.2004 р. щодо припинення дії договору шляхом укладання відповідної угоди, існують підстави для розірвання договору оренди в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів які б підтвердили порушення відповідачем умов договору оренди, а також існування підстав, з якими приписи ст. 783 ЦК України передбачають право наймодавця вимагати розірвання такого договору. Крім того, як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, відповідачем як орендарем належним чином виконувались зобов'язання з внесення орендної плати протягом всього строку дії договору оренди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зазначеною правовою нормою законодавець поділяє підстави для розірвання договору у судовому порядку на законні та договірні. Так, підставами для розірвання договору, що випливають зі змісту закону є істотне порушення договору винною стороною та інші випадки, передбачені законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Отже, умови ст. 651 Цивільного кодексу України пов'язують можливість розірвання договору у зв'язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення договору визначається за об'єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того на, що особа розраховувала при укладенні договору.

Аналогічні висновки містяться у постановах Вищого господарського суду України від 01.04.2013 р. у справі №5002-21/2895-2012 та від 18.04.2013 р. у справі №5023/4499/12.

Дослідивши матеріали справи, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що скаржником не доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачем умов договору оренди, а також існування підстав, з якими приписи ст. 783 ЦК України передбачають право наймодавця вимагати розірвання такого договору. Крім того, сторонами не заперечувалось, що товариством як орендарем належним чином виконувались зобов'язання з внесення орендної плати протягом всього строку дії договору оренди. Отже скаржником не надано доказів, відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, з якими положення ч. 2 ст. 651 ЦК України пов'язують можливість розірвання договору оренди за рішенням суду.

Стосовно посилання апелянта щодо настання строку виконання відповідачем зобов'язань за договором від 08.04.2004 р. щодо припинення дії договору оренди шляхом укладання відповідної угоди, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1.2 договору від 08.04.2004 року передбачено, що виконанню відповідачем зобов'язань щодо припинення дії договору на користування та звільнення приміщення передує виконання у повному обсязі ТОВ "Т.М.М." своїх зобов'язань перед відповідачем щодо компенсації за втрату можливості користування частиною приміщення у порядку, обумовленому у окремій угоді між ТОВ "Т.М.М." та Товариством.

Вказані обставини позивач обґрунтовує листом ТОВ "Т.М.М." №596/05-Ю від 10.05.2007 р. (т.1 а.с.39), з якого вбачається, що свої зобов'язання ТОВ "Т.М.М." виконало повністю на підставі окремо укладеного між ТОВ "Т.М.М." та Товариством договору від 16.06.2005 р.

Проте, як видно з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутня відповідна угода, яка б підтвердила виконання зобов'язання ТОВ "Т.М.М.", та настання строку для виконання відповідачем зобов'язань за договором від 08.04.2004 р. щодо припинення дії договору оренди. Також, ТОВ «Т.М.М.» не надано доказів підтвердження виконання своїх зобов'язань щодо компенсації за втрату можливості користування частиною приміщення відповідачу.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, відповідно до вимог ст.33 ГПК України, факту виконання третьою особою ТОВ « Фірма «ТММ» умов договору від 08.04.2004 р., які мали передувати виконанню відповідачем свого обов'язку щодо припинення дії договору на користування та звільнення приміщення, правомірно було відмовлено в задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди нежитлового приміщення №26 від 07.06.1994 року.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні позивачем майном шляхом виселення відповідача з вбудованого приміщення загальною площею 247 кв.м, розташованого на першому поверсі та в підвалі будинку АДРЕСА_1, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник на підставі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначений позов є "негаторним".

Водночас вимоги положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 р. у справі №6-92цс15, за змістом якої, наявність договірних відносин між сторонами виключає можливість застосування способу захисту порушеного права, передбаченого приписами ст. 391 Цивільного кодексу України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відсутні підстави для розірвання договору оренди в порядку приписів ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір оренди станом на момент винесення рішення судом першої інстанції є чинним - відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні позивачем майном шляхом виселення товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Гейтс Лтд» з вбудованого приміщення загальною площею 247 кв.м, розташованого на першому поверсі та в підвалі будинку АДРЕСА_1.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в застосування наслідків пропуску строку позовної давності, відповідно до заяви відповідача від 05.04.2016 року, та зазначає на наступне.

Суд першої інстанції вірно зазначив на те, що відповідно до змісту частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Як видно з матеріалів справи та не заперечувалось представниками сторін в судовому засіданні, відповідач знаходиться в спірному приміщенні на підставі діючого договору оренди нежитлового приміщення № 26 від 07.06.1994 року та виконує його, отже права позивача не порушуються.

Відповідно до п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" - перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно залишено без задоволення клопотання відповідача про застосування строків позовної давності з огляду на відсутність порушення прав позивача.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанії з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 25.04.2016 року у справі № 910/28079/15, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Оперон" на рішення господарського суду міста Києва від 25.04.2016 року у справі № 910/28079/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 25.04.2016 року у справі № 910/28079/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/28079/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко