РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2016Справа № 910/12731/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Шкоденко Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство по проектуванню, будівництву та спеціальних монтажних роботах "Спецбудмонтаж"

до Підприємства "Вертикаль" благодійного фонду "Дзвін надії"

про визнання додаткової угоди недійсною та стягнення 100 697, 30 грн.

за участю представників:

від позивача:Коваль Н.В.- представник за довіреністю б/н від 29.06.2016 р.
від відповідача:Двоєглазов Д.О.- представник за довіреністю б/н від 27.07.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство по проектуванню, будівництву та спеціальних монтажних роботах "Спецбудмонтаж" (далі - ТОВ "НВП "Спецбудмонтаж") з позовом до Підприємства "Вертикаль" благодійного фонду "Дзвін надії" (далі - Підприємства "Вертикаль" БФ "Дзвін надії") про визнання додаткової угоди недійсною та стягнення 100 697, 30 грн.

Свої позовні вимоги ТОВ "Спецбудмонтаж" обґрунтовує тим, що під час укладення спірної додаткової угоди № 2 до договору будівельного субпідряду № 12/02/08-85 від 12.08.2008 р. про повернення відповідачу невикористаного авансового платежу, останній ввів його в оману, оскільки не повідомив про попереднє розірвання договору субпідряду.

Посилаючись на ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України, позивач просить суд визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 10.09.2014 р. до договору будівельного субпідряду № 12/02/08-85 від 12.08.2008 р., укладену між сторонами, а також зобов'язати Підприємство "Вертикаль" БФ "Дзвін надії" відшкодувати позивачу збитки в подвійному розмірі від суми повернутого авансу, а саме - 100 697,30 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що посилання позивача на ст.ст. 215, 230 ЦК України є необгрунтованими, оскільки ТОВ "НВП "Спецбудмонтаж" було відомо про існування усіх змін, внесених до договору будівельного субпідряду № 12/02/08-85 від 12.08.2008 р., при цьому позивачем не доведено наявність умислу в діях відповідача, якими позивача введено в оману. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 12.08.2008 р. між Підприємством "Вертикаль" благодійного фонду "Дзвін надії" (генпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство по проектуванню, будівництву та спеціальних монтажних роботах "Спецбудмонтаж" (субпідрядник) був укладений договір будівельного субпідряду № 12/02/08-85.

За умовами п. 1.1 договору субпідрядник зобов'язується на свій ризик за завданням генпідрядника виконати роботи по будівництву індивідуального будинку котеджного типу АС-067б на ділянці 114, загальною площею 257,0 кв.м., в с. Троєщина між вул. Леніна та вул. Толстого у Деснянському районі м. Києва, а генпідрядник зобов'язується прийняти та оплатити вищеназвані роботи.

Відповідно до п. 2.1 договору вартість робіт визначається договірними цінами, що разом складають 2 027 478,00 грн. Договірна ціна є приблизною. Остаточна вартість робіт визначається за результатами виконання всіх робіт згідно з актами виконаних робіт.

Роботи, які виконуються по даному договору, оплачуються у відповідності до графіку фінансування робіт та за довідкою по формі КБ-3. Строки початку та закінчення робіт виконання робіт визначаються графіком виконання робіт. Датою закінчення робіт вважається дата їх прийняття генпідрядником. Виконання робіт може бути закінчено достроково тільки за згодою генпідрядника. Обсяг робіт вважається виконаним після підписання двохстороннього акту приймання виконаних підрядних робіт (форма № КБ-2в) та довідки про вартість виконаних підрядних робіт (форма № КБ-3в) (п.п. 2.4, 3.4 договору).

Як встановлено судом, на виконання умов договору відповідач перерахував позивачу авансові платежи на загальну суму 87 192,00 грн. для виконання будівельних робіт, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

Позивач зі свого боку роботи за договором виконав на загальну суму 797 004,00 грн., що підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт за травень та червень 2008 р. Отже, невиконаними роботи залишились на суму авансового платежу у розмірі 74 188,00 грн.

Також судом встановлено, що 02.09.2008 р. сторони уклали додаткову угоду № 1, якою за взаємною згодою припинили та розірвали дію договору будівельного субпідряду № 12/02/08-85 від 12.08.2008 р.

Указані договір субпідряду та додаткова угода № 1 були підписані від імені позивача директором ОСОБА_3, а від імені Підприємства "Вертикаль" БФ "Дзвін надії" - директором ОСОБА_4

У подальшому, оскільки невикористаним залишився аванс на суму 74 188,00 грн., а позивачем роботи на вказану суму так і не були виконаними, сторони підписали додаткову угоду № 2 від 10.09.2014 р. (спірна додаткова угода), відповідно до якої дія договору будівельного субпідряду № 12/02/08-85 від 12.08.2008 р. була поновлена та субпідрядник (позивач) зобов'язався повернути авансовий платіж в сумі 74 188,00 грн. в повному обсязі на поточний рахунок генпідрядника (Підприємства "Вертикаль" БФ "Дзвін надії").

Вказана додаткова угода була підписана з боку позивача - директором ОСОБА_5, а з боку відповідача - директором ОСОБА_4

Судом встановлено, що на виконання додаткової угоди № 2 від 10.09.2014 р. позивачем було частково повернуто відповідачу грошові кошти у загальній сумі 50 348,65 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача та платіжними дорученнями № 165 від 22.09.2014 р., 62 від 12.05.2016 р., № 63 від 16.05.2016 р., № 83 від 21.06.2016 р.

Разом з тим, позивач звернувся до суду про визнання додаткової угоди № 2 недійсною, оскільки вважав, що та була укладена під впливом обману, оскільки директор ТОВ "НВП "Спецбудмонтаж" ОСОБА_5, підписуючи додаткову угоду № 2 від 10.09.2014 р., не був обізнаний про існування додаткової угоди № 1 від 12.02.2008 р. (якою сторони попередньо розірвали дію договору субпідряду № 12/02/08-85 від 12.08.2008 р.), а відповідач про таку обставину не повідомив.

Розглядаючи спір по суті та перевіряючи доводи сторін, господарський суд виходив з наступного.

Приписами ст.ст. 203, 215 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (Постанова Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Разом з тим, позивач не надав суду доказів введення його в оману, а у матеріалах справи такі докази відсутні.

Так, судом встановлено, що при укладенні додаткової угоди № 2 від 10.09.2014 р. позивач та відповідач погодили, що дія договору будівельного субпідряду № 12/02/08-85 від 12.08.2008 р. поновлюється, про що зазначили у пункті 1 спірної додаткової угоди. Таким чином, позивач своїм підписом підтвердив свою обізнаність про те, що договір будівельного субпідряду попередньо був припинений, і про це йому було відомо на час укладення спірної угоди.

За таких обставин твердження позивача про те, що відповідач приховав ту обставину, що додатковою угодою № 1 від 02.09.2008 р. сторони розірвали (припинили дію) договору будівельного субпідряду № 12/02/08-85 від 12.08.2008 р., не відповідає дійсності.

Також відповідно до п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

Всупереч зазначеному, позивач не надав суду також доказів наявності умислу в діях відповідача, що були спрямовані на введення його в оману.

Більш того, як вже було встановлено судом, спірна додаткова угода мала своїм наслідком реальне її виконання (повернення частини залишкового авансу), що також свідчить про погодження позивачем умов поновлення дії договору будівельного субпідряду № 12/02/08-85 від 12.08.2008 р.

Отже, оскільки відповідач не приховував первісне припинення (розірвання) договору будівельного субпідряду № 12/02/08-85 від 12.08.2008 р., а позивач своїми діями схвалив укладену ним додаткову угоду № 2 від 10.09.2014 р., то твердження позивача про укладення спірної додаткової угоди під впливом обману є необгрунтованими.

Будь-яких інших підстав для визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 10.09.2014 р. позивачем не вказано.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позивач - ТОВ "НВП "Спецбудмонтаж" не довів суду наявність обставин, з якими може бути пов'язане визнання договору недійсним.

За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позову ТОВ "НВП "Спецбудмонтаж" про визнання додаткової угоди недійсною необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача відшкодувати збитки в розмірі 100 697,30 грн., що є наслідком визнання додаткової угоди № 2 від 10.09.2014 р. недійсною, як передбачено ч. 2 ст. 230 ЦК України, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

У той же час, судом не встановлено того, що укладаючи додаткову угоду № 2 від 10.09.2014 р., відповідач застосував обман, отже і відсутні підстави для стягнення з нього збитків згідно з ч. 2 ст. 230 ЦК України, а тому позовні вимоги і в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті статтею 49 ГПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство по проектуванню, будівництву та спеціальних монтажних роботах "Спецбудмонтаж" до Підприємства "Вертикаль" благодійного фонду "Дзвін надії" про визнання додаткової угоди недійсною та стягнення 100 697, 30 грн. відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні в присутності представників сторін 12 вересня 2016 року.

Повний текст рішення підписаний 19 вересня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.