ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

12 вересня 2016 року Справа № 910/31348/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Самусенко С.С. - головуючого,
Картере В.І.,
Кролевець О.А.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Львівської обласної державної адміністрації
на рішення та постанову господарського суду міста Києва від 23.03.2016 Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2016
у справі№ 910/31348/15
господарського судуміста Києва
за позовомСпільного українсько-польського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Мистецький кіноконцертний комплекс "Кінотеатр "Дніпро"
доПублічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації
провизнання недійсним договору № 2038 від 29.08.2008 та вилучення інформації
та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Львівської обласної державної адміністрації
до1. Спільного українсько-польського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Мистецький кіноконцертний комплекс "Кінотеатр "Дніпро", 2. Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації
провизнання недійсним договору № 2038 від 29.08.2008

В с т а н о в и В :

Львівська обласна державна адміністрація звернулась до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 23.03.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2016 у справі № 910/31348/15 господарського суду міста Києва.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що подана касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України та підлягає поверненню з наступних підстав.

Згідно частини 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Порядок та розмір справляння судового збору встановлений Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011, що набрав чинності 01.11.2011.

01.09.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" № 484-VІІІ від 22.05.2015, яким до Закону України "Про судовий збір" було внесено зміни, зокрема, щодо розміру ставок судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Зокрема, пп. 5 п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено ставки судового збору за подання касаційної скарги до господарського суду на рішення суду у розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Отже, Законом України "Про судовий збір" передбачено сплату судового збору з касаційних скарг на рішення суду, виходячи з розміру ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви незалежно від того, чи оскаржується все рішення (постанова) суду в цілому чи його частина.

Судові рішення у даній справі прийняті за результатом розгляду позову Спільного українсько-польського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Мистецький кіноконцертний комплекс "Кінотеатр "Дніпро" до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання недійсним договору № 2038 від 29.08.2008 та вилучення інформації та позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Львівської обласної державної адміністрації до 1. Спільного українсько-польського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Мистецький кіноконцертний комплекс "Кінотеатр "Дніпро", 2. Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання недійсним договору № 2038 від 29.08.2008.

Отже, при зверненні до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 23.03.2016 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2016 у даній справі заявник повинен був сплатити судовий збір за ставками, розрахованими, виходячи із суми судового збору, яка підлягала сплаті як за подання позову Спільного українсько-польського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Мистецький кіноконцертний комплекс "Кінотеатр "Дніпро", так і за подання позову Львівської обласної державної адміністрації.

У редакції Закону України "Про судовий збір" від 03.09.2015, чинної на момент звернення Спільного українсько-польського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Мистецький кіноконцертний комплекс "Кінотеатр "Дніпро" із первісним позовом та позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Львівської обласної державної адміністрації, ставки судового збору становили: за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Крім того, в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", зі змінами і доповненнями, в пункті 2.11 зазначено, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" статтею 8 встановлено розмір мінімальної заробітної плати 1 218 грн.

Відповідно належний розмір судового збору при поданні первісної позовної заяви у даній справі, що підлягав сплаті становив: 2 436 грн. (2 х 1218 грн.).

Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" статтею 8 встановлено розмір мінімальної заробітної плати 1 378 грн.

Таким чином розмір судового збору, що підлягав сплаті при подачі позову третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору становив: 1 378 грн.

Отже, при зверненні до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 23.03.2016 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2016 у даній справі заявник повинен був сплатити судовий збір у розмірі 2 923 грн. 20 коп. (за перегляд судового рішення в частині вирішення первісного позову) та 1 653 грн. 60 коп. (за перегляд судового рішення в частині позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору), а всього - 4 576 грн. 80 коп.

Однак, заявником до касаційної скарги додано квитанцію № 5 від 29.07.2016, що підтверджує сплату судового збору на суму 3115 грн. 20 коп. Тобто судовий збір за подання касаційної скарги на рішення господарських судів попередніх інстанцій сплачено не в повному розмірі.

Крім того, постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), якою встановлено загальні правила, види і стандарти розрахунків юридичних і фізичних осіб та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Нормами Інструкції встановлені вимоги щодо заповнення розрахункових документів, у тому числі платіжних доручень.

Згідно з п. 3.8 Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. При цьому, платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором (пп. 2.21 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Скаржником у якості доказів сплати судового збору до касаційної скарги додано квитанцію № 5 від 29.07.2016 у графі "Призначення платежу" якої зазначено: *;101;00022562; Львівська обласна державна адміністрація ч/з ОСОБА_1 Судовий збір Вищий господарський суд України, 070 символ зві.

Таким чином, графа "Призначення платежу" вказаної квитанції не містить відомостей про номер справи та дати оскаржуваної постанови Київського апеляційного господарського суду.

З огляду на викладене, квитанція № 5 від 29.07.2016 надана скаржником, не може вважатися доказом, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

За таких обставин касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду і підлягає поверненню заявнику.

Разом з тим, касаційна інстанція зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 1113 ГПК України, скаржник не позбавлений можливості повторного подання касаційної скарги після усунення зазначених недоліків в загальному порядку, тобто з дотриманням вимог процесуального законодавства, зокрема, приписів розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.86, п.4 ч.1 ст.1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Львівської обласної державної адміністрації на рішення господарського суду міста Києва від 23.03.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2016 у справі № 910/31348/15 господарського суду міста Києва повернути скаржнику без розгляду.

Головуючий суддя С. Самусенко

Судді: В. Картере

О. Кролевець