КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"19" вересня 2016 р. Справа №24/747

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Рябухи В.І.

Сітайло Л.Г.

розглянувши матеріали апеляційної скарги

(сторони, яка не брала

участь у справі) Громадської організації "Сила України"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 30.10.2006 р.

у справі № 24/747 (суддя Смілянець В.В.)

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної

особи-підприємця ОСОБА_2

до відповідача Комунального підприємства "Київське міське бюро

технічної інвентаризації та реєстрації права

власності на об'єкти нерухомого майна"

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.10.2006 р. № 24/747 позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано право власності Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на нежитлові будівлі: літера В, площею 152,1 кв. м., літера Г та літера г площею 176,1 кв. м., літера Д площею 69,7 кв. м. - загальною площею 397,9 кв. м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 1к-1901 від 06.10.2016 р.

Зобов'язано Комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" здійснити реєстрацію права власності Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на нежитлові будівлі: літера В, площею 152,1 кв. м., літера Г та літера г площею 176,1 кв. м., літера Д площею 69,7 кв. м. - загальною площею 397,9 кв. м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 1к-1901 від 06.10.2016 р.

Стягнуто з Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" (м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 4-В, п/р № 851 в АБ "Хрещатик", МФО 300670) на користь Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідент. Номер НОМЕР_1) 85 грн. державного мита та 118,00 грн. послуг за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

14.09.2016 р. через через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів КАГС надійшла апеляційна скарга на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2006 р. у справі № 24/747 від сторони, яка не брала участь у даній справі - Громадської організації "Сила України" в порядку ч. 1 ст. 91 ГПК України, згідно з якою особи, які не брали участь у справі, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки. В апеляційній скарзі апелянт просить залучити його до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, відновити процесуальні строки на оскарження рішення в апеляційній інстанції, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2006 р. у справі № 24/747 та в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скаргу не може бути прийнято до розгляду, а відтак вона підлягає поверненню апелянту з наступних підстав.

Приписами ст. 129 Конституції України встановлені основні засади судочинства, до яких віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем у статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення, а також на перегляд справи Верховним Судом України.

Таким чином, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим законом ставиться в залежність від положень процесуального закону, яким встановлено відповідні строки та порядок подання апеляційної або касаційної скарги. При цьому, відповідно ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. Системний аналіз ст.ст. 53, 93, 97 ГПК України, дає можливість зробити висновок про наявність права сторони, що подає апеляційну скаргу, подавати її із пропуском десятиденного строку, але при цьому обов'язковою умовою прийняття такої скарги до розгляду апеляційної інстанцією є наявність відповідного клопотання з зазначенням поважності причини пропуску строку. Відсутність зазначеного клопотання або відсутність обґрунтування причини пропуску відповідного процесуального строку тягне за собою неприйняття апеляційної скарги до розгляду і її повернення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України. Враховуючи, те що відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 4-2 ГПК України, однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, повернення апеляційної скарги, зокрема, у випадках передбачених ст.ст. 93, 97 ГПК України, є не правом, а обов'язком суду.

Так, згідно ст. 93 ГПК України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, цей строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, яка подана після закінчення строків, встановлених ст. 93 ГПК України, повертається, якщо апеляційний господарський суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку. Відповідну заяву (клопотання) може бути викладено в апеляційній скарзі чи в окремому документі, і в останньому випадку її має бути подано одночасно з апеляційною скаргою (п. 6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України").

Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення.

За заявою сторони, прокурора чи зі своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 53 ГПК України).

Отже, закон пов'язує можливість відновлення пропущеного процесуального строку з обов'язковою наявністю поважних причин такого пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Клопотання про поновлення процесуального строку повинно містити роз'яснення причин пропуску такого строку і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними.

Відповідно до матеріалів справи, Громадська організація "Сила України" пропустила десятиденний термін оскарження рішення місцевого суду, майже на десять років, адже його прийнято 30.10.2006 року, а оскаржено 08.09.2016 р. (згідно вхідного штампу Господарського суду міста Києва; скаргу подано до суду нарочно).

Своє клопотання про відновлення процесуального строку на оскарження рішення в апеляційній інстанції апелянт аргументує тим, що ГО "Сила України" дізналося про рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2006 р. у справі № 24/747 з листа Господарського суду міста Києва від 24.06.2016 р. № 03-06/15. Таким чином, ГО "Сила України" вважає причини пропуску строку на подання апеляційної скарги поважними.

Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку, які в даному випадку не вбачаються, оскільки Громадська організація "Сила України" (апелянт) була заснована 18.11.2014 року, тобто через вісім років після прийняття рішення суду першої інстанції.

Діюче процесуальне законодавство не допускає довільного, необмеженого у часі перегляду судових рішень.

Норми ГПК України, встановлюючи строки для подачі скарг, тим самим визначають баланс між принципом правової визначеності, забезпечуючи стабільність правовідношень у сфері підприємницької та іншої економічної діяльності, з однієї сторони, і правом на справедливий судовий розгляд, який передбачає можливість виправлення судових помилок.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права. Отже рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

При цьому відповідно до прецедентної практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності - inter alia, - який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (див. рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], N 28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У пункті 41 рішення від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" суд вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні у підставах для поновлення строків".

Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України".

Крім цього, колегія судів вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі спрямовані на перегляд остаточного та обов'язкового рішення суду, прийнятого десять років тому, просто з підстав, що скаржник має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

За наведених обставин, апеляційний господарський суд вважає, що в задоволенні клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2006 року у справі № 24/747 слід відмовити.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

За таких обставин, апеляційну скаргу Громадської організації "Сила України" не може бути прийнято до розгляду, вона підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст. 86, 93, п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Громадської організації "Сила України" про відновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2006 р. № 24/747 відхилити.

2. Апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2006 р. № 24/747 повернути.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді В.І. Рябуха

Л.Г. Сітайло