ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2016 р. Справа № 922/1549/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю:

представників позивача ОСОБА_1 (директор), ОСОБА_2 (довіреність б/н 06.09.2016)

представника відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Машинобудівник", м. Харків (вх. № 2156 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 12.07.2016 по справі № 922/1549/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Машинобудівник", м. Харків

до Товариство з обмеженою відповідальністю "АМО1", м. Харків,

про зобовязання повернути 159695,60 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

18.05.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Машинобудівник" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АМО1", у якому просило зобовязати відповідача повернути сплачену за продукцію неналежної якості (чотири машкомплекта редуктора ОГШ-75) суму у розмірі 159695,60 грн. внаслідок відмови позивача від договору (в частині специфікації № 5).

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "НВП Машинобудівник" вказує на те, що відповідачем за договором від 23.01.2014 № 7 був поставлений товар неналежної якості, що підтверджується актом №21/15 від 07.08.2015, актом експертизи № 4-ВН від 08.04.2016 Харківської торгово-промислової палати, та мав приховані недоліки.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.07.2016 у справі № 922/1549/16 (суддя Бринцев О.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Машинобудівник" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 12.07.2016 у справі №922/1549/16 та прийняти нове, яким задовольнити позивні вимоги, зобовязавши відповідача повернути сплачену за продукцію неналежної якості (чотири машкомплекта редуктора ОГШ-75) суму у розмірі 159695,60 грн. внаслідок відмови позивача від договору №7 от 23.01.2014 в частині специфікації №5. Заявник також звернувся до суду з клопотанням про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.08.2016 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Машинобудівник" про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено. Прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Машинобудівник" до провадження. Розгляд скарги призначено на 06 вересня 2016 об 11:30 год.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав. Його представник в судове засідання 06.09.2016 не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи (том 1 аркуш справи 153).

У пункті 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи в апеляційному порядку за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 101 та пункту 7 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши у судовому засіданні 06.09.2016 уповноважених представників позивача, які підтримали свою правову позицію у справі, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з огляду на нижченаведене.

Як свідчать матеріали справи та обґрунтовано встановлено господарським судом Харківської області, 23.01.2014 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Машинобудівник" (Замовник) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "АМО1" (Постачальник) було укладено договір № 7 (далі - Договір) (том 1 аркуші справи 9-10).

Відповідно до пункту 1.1. Договору Постачальник зобов'язався виготовити деталі за документацією Замовника та передати їх у власність останнього, а Замовник в свою чергу зобов'язався прийняти деталі та сплатити їх вартість.

Згідно пункту 1.2.1. Договору Замовник зобов'язався у строк не пізніше 3-х календарних днів з моменту підписання сторонами окремої Специфікації передати Постачальнику комплект Конструкторської документації на продукцію, достатній для виготовлення продукції по вищевказаній Специфікації.

За умовами пункту 4.2. Договору прийом продукції, що постачається по даному Договору, по якості та кількості здійснюється Замовником у відповідності до вимог Конструкторської документації (КД).

Продукція повинна бути отримана Замовником зі складу Постачальника у строк не пізніше 10-ти календарних днів з дати проведення остаточного розрахунку за неї (пункт 4.3. Договору).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач за видатковою накладною № А-012-19/5 від 19.12.2014 поставив, а позивач прийняв продукцію - машкомплект редуктора ОГШ-75, у кількості 7 комплектів на загальну суму 279467,33 грн. (том 1 аркуш справи 18).

Вартість отриманого товару сплачена позивачем у повному обсязі, про що свідчать долучені до матеріалів справи належим чином засвідчені копії платіжних доручень (том 1 аркуш справи 19-24).

Звертаючись до суду із даним позовом про повернення суми коштів, сплаченої за продукцію неналежної якості (чотири машкомплекта редуктора ОГШ-75), в розмірі 159695,60 грн. позивач послався на те, що в результаті розбирання і подальших обмірів бронзових втулок II рівня редуктора, поставлених відповідачем, були виявлені відхилення від вимог Конструкторської документації при їх виготовленні. Гарантійний термін експлуатації поставленої відповідачем продукції не визначений умовами договору №7 від 23.01.2014. Крім того, позивач зазначив, що у зв'язку з виявленими відхиленнями, ним також був зроблений додатковий вхідний контроль на відповідність КД на спеціальному устаткуванні всіх раніше отриманих від відповідача залишків втулок і сателітів, що входять до складу машкомплектів редукторів. За результатами обмірів цих деталей позивачем було встановлено невідповідність вимогам КД втулок і сателітів, що складає чотири машкомплекта редуктора ОГШ-75. По даному факту позивачем 07.08.2015 був складений ОСОБА_1 № 21/15 та направлений відповідачеві.

Позивач стверджує про те, що зважаючи на специфіку поставленої відповідачем продукції, її недоліки не могли бути виявлені при звичайному прийомі, оскільки для цього необхідна збірка редуктора і перевірка його на спеціальному устаткуванні. Втулки і сателіти є частинами машкомплектів редукторів.

Актом № 21/15 від 07.08.2015 про факт невідповідності поставленої відповідачем продукції позивач запропонував відповідачеві повернути продукцію для її виправлення або заміни (том 1 аркуш справи 14). Листом за вих. № 416/15 від 20.11.2015 на звернення позивача відповідач відмовився від усунення недоліків якості виробленої ним продукції, з посиланням на пункт 8.1. Договору та сплив 90 днів з моменту постачання (том 1 аркуш справи 151).

При цьому, позивач на підтвердження неякісності поставленої відповідачем продукції надав до матеріалів справи ОСОБА_1 експертизи Харківської Торговельно-промислової палати № 4-ВН від 08.04.2016, якою було встановлено, що чотири машкомплекта редуктора ОГШ-75, поставлені по видатковій накладній №А-012-19/5 від 19.12.2014, не придатні до збірки редукторів ОГШ-75 з огляду на те, що десять втулок БФЯІ401.01.05.604, дванадцять втулок БФЯІ401.01.05.504 і два сателіти 2-го рівня БФЯІ401.01.05.603 не відповідають вимогам конструкторської документації. Чотири корпуси БФЯІ401.01.05.502 і одна втулка БФЯІ401.01.05.604 вимагають доопрацювання. Деталі чотирьох машкомплектів редуктора ОГШ-75 були пред'явлені експертові у виробничому цеху на території Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Машинобудівник" (том 1 аркуші справи 15-17).

Претензією вих. № 17 від 01.02.2016 (том 1 аркуш справи 25-28), позивач просив відповідача повернути сплачену за продукцію неналежної якості суму у розмірі 159695,60 грн., в строк до 12.02.2016, внаслідок відмови від договору. Однак дана претензія була залишена відповідачем без задоволення.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Позовні вимоги обґрунтовано посиланням на статті 675, 679, 680, 712 Цивільного кодексу України та статті 268 (частина перша, друга), 269 (частина перша) Господарського кодексу України.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, вважаючи їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до норм Інструкції приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітража при ОСОБА_3 СРСР від 25.04.1966 №П-7 та умов Договору у позивача був обовязок приймати продукцію у відповідності до Конструкторської документації, і товар був прийнятий позивачем у відповідності до КД без жодних претензій. При цьому, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 № 21/15 від 07.08.2015 складений із порушенням Інструкції П-7, у тому числі і за строком складення, а відтак вважає твердження позивача про поставку товару неналежної якості необґрунтованим. Крім того, відповідач вказав, що позивачем було пропущено строк (90 днів) предявлення вимог до продавця, встановлений у пункті 8.1. Договору.

Приймаючи рішення у даній справі господарський суд першої інстанції, розглянувши надані сторонами докази і оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та недоведеними матеріалами справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з даним висновком місцевого господарського суду, оскільки під час вирішення даного спору, ним правильно встановлені усі обставини, що мають значення для справи, яким до того ж судом надана вірна юридична оцінка, норми права застосовані вірно, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду по суті спору.

Надаючи власну правову кваліфікацію спірних правовідносин та правову оцінку обставин справи колегія суддів зазначає, що правовідносини сторін в даному випадку врегульовано договором поставки.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України та статті 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу (стаття 673 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 675 Цивільного кодексу України товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Згідно статті 687 Цивільного кодексу України перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 268 Господарського кодексу України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

Відповідно до частини другої статті 678 Цивільного кодексу України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право, зокрема, відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Статтею 679 Цивільного кодексу України визначено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Як зазначалося вище, умовами Договору № 7 від 23.01.2014, а саме пунктом 4.2. передбачено, що прийом продукції, що постачається по даному Договору, по якості та кількості здійснюється Замовником у відповідності до вимог Конструкторської документації (КД).

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що у даному випадку перевірка додержання продавцем умов договору поставки щодо якості товару здійснюється в порядку, встановленому у пункті 4.2. Договору, тобто в момент отримання товару.

Іншого порядку приймання-передачі товару по якості сторонами у Договорі не визначено.

При цьому, аналізуючи умови Договору, колегія суддів визначає, що перевірка якості продукції та комплексний контроль на відповідність товару вимогам Конструкторської документації (візуально, обмірами, на спеціальному устаткуванні, тощо) в момент його приймання є саме обовязком позивача.

Із матеріалів справи вбачається, що товар за видатковою накладною № А-012-19/5 від 19.12.2014 на загальну суму 279467,33 грн. був прийнятий позивачем у відповідності до Конструкторської документації без жодних зауважень та претензій. В момент отримання товару позивачем не було виявлено будь-яких недоліків.

Колегія суддів зазначає, що за умовами Договору та вимогами чинного законодавства наслідки поставки неякісної продукції наступають для сторін лише за умови доведеності обставин поставки постачальником товару неналежної якості.

Дані обставини відповідно до вимог чинного законодавства встановлюються та письмово фіксуються в порядку, який передбачений або умовами договору, або в порядку, визначеному законодавством, а саме Інструкцією приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітража при ОСОБА_3 СРСР від 25.04.1966 № П-7 (далі Інструкція П-7).

Згідно, Постанови Верховної ОСОБА_3 України від 12.09.1991 "Про порядок дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" до прийняття відповідних актів України на її території застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Таким чином, при вирішенні спорів, пов'язаних з поставкою продукції і товарів неналежної якості або некомплектних, а також в неналежній тарі (упаковці), необхідно керуватись приписами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Положеннями про поставки продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання, стандартами, іншою обов'язковою для сторін нормативно-технічною документацією, Інструкцією про порядок приймання продукції (товарів) за якістю, а також Договором.

У пункті 8.1. Договору сторонами був передбачений порядок усунення недоліків у товарі після його передання у власність покупця, за умовами якого Постачальник за рахунок власних сил та засобів усуває виявлені в період 90 календарних днів з моменту передачі продукції Замовнику виробничі дефекти. Усунення дефектів здійснюється на протязі 20-ти календарних днів від дати письмового повідомлення Замовника про виявлення цих дефектів.

Частиною першою статті 688 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, передбачена умовами Договору та Інструкцією П-7 процедура та строки виявлення дефектів товару не були дотримані позивачем, оскільки акт № 21/15 від 07.08.2015, що наданий позивачем на підтвердження недоліків товару, був складений останнім одноособово та майже через 9 місяців від моменту передачі товару за спірною накладною, тобто з пропуском строку, закріпленого у пункті 8.1. Договору. Представники відповідача до участі у встановленні факту неякісності поставленого товару не залучались.

Не надано позивачем і доказів дотримання ним вимог Інструкції П-7, а саме доказів в підтвердження виклику представника відповідача (виробника), адже його явка для участі в перевірці якості продукції і складанні відповідного акта є обовязковою.

Колегія суддів також відхиляє викладені в апеляційній скарзі посилання позивача про те, що недоліки товару є прихованими і їх не можна було встановити при звичайній прийомці, оскільки отриманий позивачем товар фактично є набором запчастин, кожну з яких можливо обміряти при прийомці на відповідність Конструкторській документації і зазначений обов'язок позивача закріплений у Договорі. Разом з цим, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач підтвердив, що саме за результатами проведених ним обмірів спірних деталей було встановлено їх невідповідність вимогам Конструкторської документації.

Згідно з Інструкцією П-7, прихованими недоліками визнаються такі недоліки, які не могли бути виявленими при звичайній для даного виду продукції перевірки і виявлені тільки в процесі переробки, підготування до монтажу, в процесі монтажу, випробовування, використання і зберігання продукції (абзац 6 пункту 9).

Акт про приховані недоліки, виявлені в продукції, складається в порядку, передбаченою Інструкцією П-7, якщо інше не передбачено Основними і Особливими умовами поставки другими обов'язковими правилами і Договором (пункт 33 Інструкції П-7 від 25.04.1966).

Однак доказів складання акту про приховані недоліки, як то передбачено Інструкцією П-7, позивачем також не надано.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною першою статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наданий позивачем акт експертизи №4-ВН від 08.04.2016, що проведена експертом Харківської торгово-промислової палати (том 1 аркуші справи 15-17), у розумінні статей 32-34 Господарського процесуального кодексу України не є належним та допустимим доказом у справі на підтвердження неякісності поставленого відповідачем товару і саме за видатковою накладною №А-012-19/5 від 19.12.2014, а тому колегією суддів відхиляється, оскільки відповідач заперечує факт надання на експертизу зразків товару, який був поставлений саме ним, а експертом зафіксовано лише зі слів та по заяві позивача, що вказані деталі придбані останнім на підставі спірної накладної.

Крім того, дана експертиза проведена майже через рік після закінчення встановлених сторонами у пункті 8.1. Договору строку виявлення недоліків продукції та строку предявлення вимог до продавця, а також понад півтора року після прийняття товару.

Разом з цим, як обґрунтовано зазначив господарський суд першої інстанції, експерту не ставилось питання, чи є недоліки прихованими і чи можна їх було встановити під час звичайної прийомки.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на частину пяту статті 268 Господарського кодексу України, як на підставу для повернення коштів, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки зазначеною нормою передбачено право покупця відмовитись від прийняття товару і вимагати сплачених коштів, у звязку з виявленням факту невідповідності товару технічним умовам, а саме поставки товару більш низької якості. Однак, в даному спірному випадку товар був прийнятий позивачем без зауважень. Своїм правом, визначеним частиною пятою статті 268 Господарського кодексу України, позивач під час прийомки товару не скористався, а тому передбачені даною нормою наслідки застосуванню не підлягають. Більше того, позивачем протягом всього розгляду справи ставиться питання не про поставку відповідачем товару більш низької якості, а взагалі про його неякісність.

Відповідно частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Із наявних у матеріалах справи доказів в їх сукупності вбачається, що позивачем не доведений факт поставки відповідачем продукції неналежної якості по Договору № 7 від 23.01.2014 згідно накладної №А-012-19/5 від 19.12.2014, а тому у задоволенні позову про повернення сплачених за продукцію коштів в розмірі 159695,60 грн. було правильно відмовлено господарським судом першої інстанції.

Правові підстави для задоволення позовних вимог під час повторного розгляду справи колегією суддів також не встановлені.

Доводи позивача, з яких подана апеляційна скарга, не спростовують правильних висновків місцевого господарського суду, які викладені в оскаржуваному рішенні, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у справі, яка розглядається, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та не припустився порушень норм процесуального права, якими закріплено та визначено обовязковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходить при вирішенні даної справи. Наслідком виконання зазначених процесуальних дій є прийняття господарським судом Харківської області цілком законного та обґрунтованого рішення у даній справі, через що правові підстави для його скасування у суду апеляційної інстанції відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 110 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Машинобудівник", м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 12.07.2016 по справі № 922/1549/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Істоміна О.А.