донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

06.09.2016р. справа №905/1294/16

ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого: суддівОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5

від позивача: від відповідача 1: від відповідача 2:ОСОБА_6 предст. за дов. №ББУ/ДУ152/ВП/15 від 10.12.2015р. ОСОБА_7 предст. за дов. №1166 від 14.03.2016р. не з»явився
не з"явивсяне з»явивс

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» м.Київ в особі Регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця м.Красний Лиман, Донецька область

на рішення господарського судуДонецької області
від11.07.2016 року
у справі№ 905/1294/16 (суддя Паляниця Ю.О.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» м.Добропілля, м.Білицьке, Донецька область
до відповідача 1 до відповідача 2Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» м.Київ в особі Регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця м.Красний Лиман, Донецька область Державного підприємства «ОСОБА_1 залізниця» м.Донецьк
простягнення вартості недостачі вугілля у розмірі 3 689,92грн.

ВСТАНОВИВ:

30.03.2016р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» м.Добропілля, м.Білицьке, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» м.Київ в особі Регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» м.Красний Лиман, Донецька область про стягнення вартості нестачі вугілля у розмірі 3 689,92 грн. (т.1 а.с.3-4).

Відповідач, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» м.Київ в особі Регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» м.Красний Лиман, Донецька область проти позову заперечив, просив суд залучити до участі у справі єдиним (належним) відповідачем «ДП «ОСОБА_1 залізниця» (т.1 а.с.30-31).

Ухвалою господарського суду Донецької області від 19.05.2016р. залучено до участі у справі №905/1294/16 іншого відповідача, Державне підприємство «ОСОБА_1 залізниця м.Донецьк (т.1 а.с. 49-50)

Рішенням господарського суду Донецької області від 11.07.2016р. у даній справі позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» м.Київ в особі Регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» м.Красний Лиман, Донецька область задоволений частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» м.Київ в особі Регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» м.Красний Лиман, Донецька область на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» м.Добропілля, м.Білицьке, Донецька область нестачі вугілля вантажу у розмірі 2410,88грн., 1378,00грн. судовий збір. В іншій частині позов залишено без задоволення. Відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» до Державного підприємства «ОСОБА_1 залізниця» (т.1 а.с.218-222).

Судове рішення мотивовано обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог щодо стягнення нестачі вартості вугілля з особи, яка відповідальна за збереження вантажу, а саме з відповідача 1. За висновком суду позивач припустився помилки при здійснені розрахунку збитків, а відтак судом задоволені позовні вимоги щодо стягнення вартості недостачі вугілля у сумі 2410,88грн. У задоволенні позову до відповідача 2 відмовлено, оскільки доведено вину саме відповідача 1.

Відповідач 1, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» м.Київ в особі Регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» м.Красний Лиман, Донецька область, звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського Донецької області від 11.07.2016р. по справі №905/1294/16 та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (т.2 а.с.7-9).

Апелянт зазначає, що погоджується з висновком суду щодо застосування 2% норми природної втрати вантажу, замість 1%, але в іншій частині не погоджується та вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що суд не здійснив заміну відповідача, проте залучив у якості другого відповідача ДП «ОСОБА_1 залізниця».

Таким чином, апелянт вважає, що ПАТ «Укрзалізниця» є неналежним відповідачем по справі, оскільки ПАТ «Укрзалізниця» не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованої території ( в тому числі і ДП «ОСОБА_1 залізниця»), оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов»язків до ПАТ «Укрзалізниця» відповідно до Постанови КМУ від 12.11.2014р. №604 призупинена до завершення проведення АТО.

Крім того, апелянт зазначає, що при винесенні рішення місцевим господарським судом порушені норми процесуального права в частині розподілу судових витрат, оскільки задовольняючи частково позовні вимоги суд не здійснив пропорційний розподіл судових витрат, що є порушенням ст.49 ГПК України.

Апелянт у судове засідання з»явився, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Донецької області від 11.07.2016р. по справі №905/1294/16 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позивач у судове засідання з»явився, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 11.07.2016р. по справі №905/1294/16 залишити без змін.

Відповідач 2 у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що явка сторін не визнавалася судом обов"язковою, судова колегія вважала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача 2.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Відповідно до частини другої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» м.Добропілля, м.Білицьке, Донецька область є юридичною особою (ідентифікаційний код 37014600), що підтверджено спеціальним витягом з ЄДР (т.1 а.с. 213).

Відповідач 1, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою (ідентифікаційний код 40075815), що підтверджено спеціальним витягом з ЄДР (т.1 а.с.22-24). Регіональна філія «ОСОБА_1 залізниця» м.Красний Лиман, Донецька область є відокремленим підрозділом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (), що підтверджено витягом з ЄДР (т.1 а.с.43-44).

Відповідач 2, Державне підприємство «ОСОБА_1 залізниця» є юридичною особою (ідентифікаційний код 01074957), що підтверджено спеціальним витягом з ЄДР (т.1 а.с. 214).

25.12.2012р. між ТОВ «ДТЕК Трейдінг» (за договором покупець) та ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» (за договором - постачальник) був укладений договір поставки №25/12-ДУ-12.2-956, відповідно до умов якого, постачальник зобов»язується передати (поставити) у власність покупця кам»яне вугілля і вугільну продукцію (далі вугілля), в кількості, асортименті, за ціною і на умовах, погоджених сторонами у договорі і специфікаціях, які є невід»ємною частиною цього договору (п.1.1 договору) (т.1 а.с.15-16).

Покупець на умовах, передбачених цим договором, зобов»язується прийняти вказане вугілля і сплатити його вартість (п.1.2 договору).

Додатковою угодою до договору поставки №25/12-ДУ-12.2-956 від 25.12.2012р., сторони продовжили строк дії договору та прийшли згоди викласти п. 3.1 договору та п.11.1 договору у наступній редакції: договір укладається сторонами на поставку вугілля в 2012-2015р.р., дата закінчення строку дії договору: при належному виконанні обома сторонами своїх зобов»язань, обумовлених договором, датою закінчення терміну дії договору є 31.12.2015р., а в разі невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов»язань, датою закінчення терміну дії договору є дата повного і належного виконання сторонами всіх прийнятих на себе за договором зобов»язань (т.1 а.с.17).

Договір та додаткова угода до нього підписані сторонами у встановленому порядку та скріплені печатками підприємств.

Специфікацією до договору поставки №25/12-ДУ-12.2-956 від 25.12.2012р. сторони визначили, що постачальник зобов»язаний передати, а покупець прийняти і сплатити вказане у таблиці 1 вугілля (далі таблиця №1). «Строк відвантаження вугілля 01 вересня - 30 вересня 2015р., строк поставки вугілля 01 вересня 30 листопада 2015р.» (т.1 а.с.18).

Як вбачається з матеріалів справи, 02.09.2015р. за залізничною накладною №48050819 Товариство з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля (вантажовідправник) зі станції відправлення Добропілля ОСОБА_1 залізниці на станцію ОСОБА_1 залізниці відвантажило в адресу Відокремленого підрозділу Курахівська теплова електрична станція Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Східенерго (вантажоодержувач) у вагонах №62007471, №53541405 вугілля камяне. Виходячи зі змісту відомості вагонів накладної №48050819, маса нетто у вагоні №62007471 70000 кг, у вагоні №53541405 69000 кг.

Під час прибуття вагону на станцію призначення ОСОБА_1 залізниці на підставі ст.24 Статуту залізниць України була проведена перевірка та виявлена невідповідність фактичної маси вантажу тій масі, яка зазначена вантажовідправником у накладній.

Так, з посиланням на складені вказаною станцією акти загальної форми №480 від 10.09.2015р., №484 від 10.09.2015р. було здійснено комісійне переваження вагонів №62007471, №53541405, про що складені Комерційні акти №БН723072/67 від 10.09.2015р., №БН722977/71 від 10.09.2015р., відповідно до яких встановлено наступне:

- вагон №62007471: брутто 90250 кг, тара 23400 кг, нетто 66850 кг, що менше документу на 3150 кг;

- вагон №53541405: брутто 88550 кг, тара 21800 кг, нетто 66750 кг, що менше документу на 2250 кг. (т.1 а.с.9, 10).

Крім того, у вагоні №62007471 спостерігалось поглиблення з правої сторони по ходу потяга довжиною з 2 по 3 люк, ширина 1,50 м, глибина 0,80 м; у вагоні №53541405 поглиблення довжиною 1-й люк на всю ширину вагону, глибиною 0,50 м.

Наразі, двері люків закриті, течі вантажу немає, переваження вантажу здійснювалось на 200 т вагонних вагах одержувача при повній зупинці вагону та їх розчепленні. При повторному переваженні недостача вказаних вагонів підтвердилась.

Відповідно до рахунку-фактури №1527 від 30.09.2015р. вартість відвантаженого вугілля в кількості 40731,262 т з приплатами, знижками становить 37480279,52грн. з ПДВ, Вартість 1 т. становить (37480279,52грн.:40731,262т.) 920,18грн. з ПДВ. (т.1 а.с.14).

Як вказує у позовній заяві позивач, оскільки вартість недостачі, виявленої у вагонах №62007471, №53541405 з урахуванням норми природної втрати складає 3 689,92грн, останній звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача суми вартості нестачі вугілля у розмірі 3 689,92грн.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Закону України «Про залізничний транспорт», Статутом залізниць України.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.3 ст. 909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Як зазначено в ст. 6 глави 1 Статуту залізниць України (далі-Статут залізниць) накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Згідно зі ст. 24 Статуту залізниць вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки невірності, неточності або неповноту відомостей, зазначених ним у накладній.

Як вже зазначалось вище, 02.09.2015р. за залізничною накладною №48050819 Товариство з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля (вантажовідправник) зі станції відправлення Добропілля ОСОБА_1 залізниці на станцію ОСОБА_1 залізниці відвантажило в адресу Відокремленого підрозділу Курахівська теплова електрична станція Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Східенерго (вантажоодержувач) у вагонах №62007471, №53541405 вугілля камяне. Виходячи зі змісту відомості вагонів накладної №48050819, маса нетто у вагоні №62007471 70000 кг, у вагоні №53541405 69000 кг.

Під час прибуття вагону на станцію призначення ОСОБА_1 залізниці на підставі ст.24 Статуту залізниць України була проведена перевірка та виявлена невідповідність фактичної маси вантажу тій масі, яка зазначена вантажовідправником у накладній.

Так, з посиланням на складені вказаною станцією акти загальної форми №480 від 10.09.2015р., №484 від 10.09.2015р. було здійснено комісійне переваження вагонів №62007471, №53541405, про що складені Комерційні акти №БН723072/67 від 10.09.2015р., №БН722977/71 від 10.09.2015р., відповідно до яких встановлено наступне:

- вагон №62007471: брутто 90250 кг, тара 23400 кг, нетто 66850 кг, що менше документу на 3150 кг;

- вагон №53541405: брутто 88550 кг, тара 21800 кг, нетто 66750 кг, що менше документу на 2250 кг. (т.1 а.с.9, 10).

Крім того, у вагоні №62007471 спостерігалось поглиблення з правої сторони по ходу потяга довжиною з 2 по 3 люк, ширина 1,50 м, глибина 0,80 м; у вагоні №53541405 поглиблення довжиною 1-й люк на всю ширину вагону, глибиною 0,50 м.

Наразі, двері люків закриті, течі вантажу немає, переваження вантажу здійснювалось на 200 т вагонних вагах одержувача при повній зупинці вагону та їх розчепленні. При повторному переваженні недостача вказаних вагонів підтвердилась.

Відповідно до рахунку-фактури №1527 від 30.09.2015р. вартість відвантаженого вугілля в кількості 40731,262 т з приплатами, знижками становить 37480279,52грн. з ПДВ, Вартість 1 т. становить (37480279,52грн.:40731,262т.) 920,18грн. з ПДВ.

Вартість недостачі, виявленої у ваганах №62007471, №53541405, з урахуванням природної втрати складає 3689,92грн. з розрахунку: 4,01т. (нестача з урахуванням норми природної втрати 1%) х 920,18грн. (вартість 1т. вугілля з ПДВ).

Дані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача 1 завданих збитків у сумі 3 689,92грн.

Статтею 12 Закону України Про залізничний транспорт та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях. Стаття 110 Статуту залізниць України також передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з ч.1 ст.23 Закону України Про залізничний транспорт перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічні за змістом приписи містяться у ст.113 Статуту залізниць України, ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі, коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення.

Згідно п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом МТУ від 21.11.2000р. № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажів здатних до перевезення у вологому стані.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту Залізниць України).

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст.26 Закону України Про залізничний транспорт обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу, засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Згідно з ч.1 ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В силу норм ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

У графі 20 залізничної накладної №48050819 Найменування вантажу зазначено, що спірний вантаж (вугілля камяне) навантажено нижче бортів з вологістю -5%.

За приписами п.27 Правил видачі вантажів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані становить 2%.

Таким чином, при розрахунку суми збитків від втрати частини вантажу судом застосовано підп.3 п.27 Правил видачі вантажів, відповідно до якого норма природної втрати мінерального палива, до якого відноситься вугілля камяне, складає 2%, оскільки останнє було відвантажено у стані 5% вологості.

За даними комерційних актів №БН723072/67 від 10.09.2015р., №БН722977/71 від 10.09.2015р., недостача у вагоні №62007471 складає 3150 кг, у вагоні №53541405 2250 кг.

Дослідивши розрахунок позовних вимог в частині стягнення збитків за відправкою у вагонах №62007471, №53541405 суд встановив, що вартість недостачі вантажу у вагонах №62007471, №53541405 складає 2410,88 грн виходячи з наступного розрахунку:

- вагон №62007471: 70000 кг * 2% = 1400 кг; 3150 кг 1400 кг = 1750 кг; 1750 кг : 1000 = 1,75 т; 1,75 т * 920,18 грн = 1610,32 грн, де

70000 кг - маса нетто у напіввагоні №67867218,

3150 кг - розмір недостачі за комерційним актом №БН723072/67 від 10.09.2015р.,

1400 кг - норма природної втрати,

920,18 грн вартість 1 т спірного вантажу відповідно до рахунка-фактури №1527 від 30.09.2015р.;

- вагон №53541405: 69000 кг * 2% = 1380 кг; 2250 кг 1380 кг = 870 кг; 870 кг : 1000 = 0,87 т; 0,87 т * 920,18 грн = 800,56 грн, де

69000 кг - маса нетто у напіввагоні №53541405;

2250 кг - розмір недостачі за комерційним актом №БН722977/71 від 10.09.2015р.;

1380 кг - норма природної втрати;

920,18 грн. вартість 1 т спірного вантажу відповідно до рахунка-фактури №1527 від 30.09.2015р.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог у сумі 2410,88грн. В решті вимог у сумі 1279,04грн. місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні стягнення суми нестачі, приймаючи до уваги, що позивач припустився помилки при здійснені розрахунку.

Щодо доводів апелянта відносно правонаступництва стосовно прав та обов»язків Державного підприємства «ОСОБА_1 залізниця», колегія суддів зазначає на таке.

Частиною 3 статті 2 Закону України Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування №4442 VI від 23.02.2012 року зазначено, що Товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту).

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, Публічне акціонерне товариство Українська залізниця є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 року Про утворення Публічного акціонерного товариства Українська залізниця створено Публічне акціонерне товариство Українська залізниця, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

Згідно додатку 1 вказаної Постанови визначено перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство Українська залізниця, до якого ввійшло й Державне підприємство ОСОБА_1 залізниця.

Статтями 1, 2 Статуту Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015р. № 735 зазначено, що Приватне акціонерне товариство Українська залізниця є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, Постанови Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 року Про утворення Публічного акціонерного товариства Українська залізниця.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 07.12.2015 року за № НОМЕР_1 до ЄДР внесено інформацію щодо юридичної особи - Публічного акціонерного товариства Українська залізниця м. Київ (код за ) з місцезнаходженням - 03680, м. Київ, Печерський район, вул. Тверська, буд. 5 (т.1 а.с. 22-24).

Відповідно до розділу ОСОБА_4 про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство Українська залізниця, м. Київ є правонаступником Державного підприємства ОСОБА_1 залізниця, (код за ), 83000, Донецька область, м. Донецьк, Ворошиловський район, вул. Артема, 68.

Таким чином, беручи до уваги положення ч. 6 ст. 2 Закону України Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, а також факт реєстрації Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, положення статей 1, 2 статуту якого визначають положення щодо правонаступництва, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що всі права та обов'язки Державного підприємства ОСОБА_1 залізниця, як відповідача 2 у даній справі, перейшли до його правонаступника - Публічного акціонерного товариства Українська залізниця.

За змістом зведеного передавального акту від 06.08.2015р., затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015р., комісією з утворення Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (до складу якої входив голова комісії з реорганізації Державного підприємства ОСОБА_1 залізниця), на підставі ст.107 Цивільного кодексу України складено та підтверджено вартість і склад активів та зобовязань. При цьому, визначено, що майно, яке розташовано на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції не включено до переліків і зведених актів інвентаризації майна, а відображено в балансі (крім зобовязань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюються в частині активів за Публічним акціонерним товариством Українська залізниця на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки, відповідно до п.2 постанови №604 від 12.11.2014р. Кабінету Міністрів України.

При цьому, розмежування таких прав та обовязків Державного підприємства ОСОБА_1 залізниця баланс (звіт про фінансові результати) та розшифровки його статей не містять.

Одночасно, твердження апелянта відносно порушення судом при винесенні рішення ст. ст. 104, 107 Цивільного кодексу України, а також незастосування п.5 Постанови Кабінету Міністрів України №200 Про утворення Публічного акціонерного товариства Українська залізниця та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №604 Про деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції не приймається колегією суддів до уваги, оскільки:

- по-перше, ч.6 ст.2 Закону України Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування має спеціальний (пріоритетний у застосуванні) характер по відношенню до загальних норм ст. ст. 104, 107 Цивільного кодексу України, що вбачається з п.2 Перехідних та прикінцевих положень цього Закону, і за своїм змістом не покладає факт правонаступництва створеного Приватного акціонерного товариства Українська залізниця за правами і обовязками визначених підприємств Укрзалізниці в залежність від обовязкового попереднього припинення означених підприємств (у тому числі і первісного відповідача);

- по-друге, системний аналіз ч.ч. 3, 9 ст. 2 Закону України Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування та послідовності дій зі створення Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, визначений Постановою КМУ №200 від 25.06.2014 року, дає підстави для висновку, що злиття підприємств, на базі яких мало створюватися Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, у тому числі: складання відповідних передавальних актів та формування статутного фонду, мало хронологічно передувати державної реєстрації їх правонаступника - Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, тобто, моменту набуття ним статусу субєкта правовідносин у розумінні ст.ст. 91, 92 Цивільного кодексу України. Отже, факт створення правонаступника за умов чинності ч. 3 ст. 2 Закону і перебування первісного відповідача серед переліку підприємств, на базі яких мало бути створено Публічне акціонерне товариство Українська залізниця як їх правонаступник, є цілком самодостатнім для правонаступництва;

- по-третє, за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які за ч. 1 ст. 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань презюмуються достовірними, Публічне акціонерне товариство Українська залізниця визначено правонаступником, у тому числі і первісного відповідача у цій справі, що узгоджується і зі змістом ч. 2 п. 2 Статуту Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, затвердженого постановою КМУ №735 від 02.09.2015 року, які не були змінені чи скасовані у встановленому діючим законодавством порядку на підтвердження наведених скаржником аргументів щодо відсутності правонаступництва;

- по-четверте, ч.1 ст.2 Закону України Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування уповноважує Кабінет Міністрів України прийняти рішення про створення означеного Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, проте його статус як правонаступника відповідних підприємств (у тому числі первісного відповідача) безпосередньо визначений цим Законом і можливість запровадження винятків чи обмежень щодо такого правонаступництва за підприємствами визначеного переліку, у тому числі в залежності від здійснення/нездійснення дій з інвентаризації майна у розумінні Постанови КМУ №604 від 12.11.2014 року, на яку посилається апелянт, вказаним Законом не передбачена.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає цілком обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо того, що належним відповідачем у справі є саме Публічне акціонерне товариство Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії ОСОБА_1 залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м. Красний Лиман, Донецька область.

Щодо доводів апелянта стосовно порушення норм процесуального права в частині розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

Згідно абзацу 2 п. 4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 (із відповідними змінами) "Про деякі питання практики застосування розділу V1 Господарського процесуального кодексу України, у такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи, що змусило останню звернутися за судовим захистом.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статями 43, 49, 83, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, ОСОБА_1 апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» м.Київ в особі Регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» м.Красний Лиман, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 11.07.2016р. у справі №905/1294/16 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 11.07.2016 року у справі №905/1294/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через ОСОБА_1 апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.О.Радіонова

Судді І.В.Зубченко

ОСОБА_4

Надр.6 прим:1 у справу; 1позивачу; 2 відповідачу 1; 1 ДАГС; 1ГС Дон. обл.