ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

13 вересня 2016 р. Справа № 902/652/16

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Сидоренко О.О.

позивача: ОСОБА_1, довіреність №87/16-Д від 31.05.2016р.;

відповідача: ОСОБА_2, довіреність №1 від 12.01.2016р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" (пров. Щорса, 24, м. Вінниця, 21012)

до: дочірнього підприємства "Теплокомуненерго Маяк" публічного акціонерного товариства "Маяк" (вул. Хмельницьке шосе, 145, м. Вінниця, 21036)

про стягнення 1214162 грн 14 коп.,

ВСТАНОВИВ :

публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до дочірнього підприємства "Теплокомуненерго Маяк" публічного акціонерного товариства "Маяк" про стягнення заборгованості 1214162 грн 14 коп.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 04.08.2016р. порушено провадження у справі №902/652/16 з призначенням до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні (13.09.2016р.) представник позивача заявлений позов підтримав в сумі 1184569 грн 54 коп., посилаючись на обставини викладенні в ньому та наданні суду докази. Щодо решти суми заявленої до стягнення з дочірнього підприємства "Теплокомуненерго Маяк" публічного акціонерного товариства "Маяк" заборгованості в розмірі 29592 грн 60 коп. зазначив, що вказану суму боргу відповідачем сплачено після порушення провадження у даній справі про що додано до справи відповідні платіжні документи.

Поряд з цим представник відповідача поданий публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" позов в сумі 1184569 грн 54 коп. визнав, надавши суду відповідну заяву вих. №367 від 13.09.2016р., в якій останнім зазначено про визнання дочірнім підприємством "Теплокомуненерго Маяк" публічного акціонерного товариства "Маяк" вказаної суми заборгованості та надано суду копії платіжних доручень про сплату заборгованості в сумі 4753 грн 06 коп. Стосовно решти здійснених проплат заборгованості в розмірі 24839 грн 54 коп. останній відзначив, що платіжні доручення на підтвердження зазначених проплат додано відповідачем до матеріалів справи раніше. Крім того, відповідач, посилаючись на обставини викладенні у відзиві на позовну заяву вих. №351 від 31.08.2016р. також просив суд, враховуючи складне матеріальне становище підприємства, дефіцит обігових коштів, наявність заборгованості різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів на теплову енергію фактичним витратам на її виробництво, збитковість підприємства, соціальну спрямованість підприємства, відстрочити виконання рішення суду на три місяці починаючи з моменту його прийняття.

З огляду на те, що такі дії відповідача не суперечать законодавству, не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд відповідно до приписів ст. 22 ГПК України приймає визнання позову відповідачем в сумі 1184569 грн 54 коп.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.01.2016р. дочірнім підприємством "Теплокомуненерго Маяк" публічного акціонерного товариства "Маяк" підписано заяву-приєднання №09420N32EKAT016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

За умовами заяви від 01.01.2016 р. дочірнє підприємство "Теплокомуненерго Маяк" публічного акціонерного товариства "Маяк", ознайомившись з умовами Типового договору розподілу природного газу (Типовий договір), затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2498, на офіційному сайті НКРЕКП, сайті Оператора ГРМ в мережі Інтернет за адресою: http://vn.104.ua та в друкованому видані, що публікується в межах території ліцензованої діяльності газета «Вінниччина» - дата публікації 23.12.2015р. та газета «Гайворонський курєр»-дата публікації 19.12.2015р. приєдналося до умов вказаного договору (а.с. 9, т.с. 1).

Типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламенту порядок і умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об'єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи (п. 1.1. Типового договору).

Згідно із п. 1.2. Типового договору його умови однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 р. №2494.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку у встановленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (п. 1.3 Типового договору).

Відповідно до п. 2.1 Типового договору за цим договором оператор ГРМ зобов'язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Згідно із п. 2.3 Типового договору при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися Законом України "При ринок природного газу" та Кодексом газорозподільних систем. Оператор ГРМ зобов'язується вносити зміни та оновлювати інформацію, що розміщена на його сайті, зокрема, чинну редакцію тексту цього договору та Кодексу газорозподільних систем.

У розділах 4-5 Типового договору визначено якість природного газу, що передається споживачу та порядок обліку природного газу, що передається споживачу сторони визначили.

Відповідно до п. 6.1. Типового договору оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Згідно із п. 6.2 Типового договору тариф, встановлений згідно з п. 6.1 цього розділу, є обов'язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора про його встановлення.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 6.3 Типового договору).

У п. 6.4 Типового договору зазначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ.

Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який є побутовим, до 5 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу на підставі рахунка оператора ГРМ.

Оплата здійснюється виключного грошовими коштами на поточний рахунок оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок оператора ГРМ.

Згідно із п. 6.6. Типового договору надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом надання послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до п. 7.3 Типового договору споживач зобов'язується, зокрема, здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Цей договір укладається на невизначений строк. Договір може бути розірваний за згодою сторін або за ініціативою споживача у порядку, визначеному законодавством України (п.п. 12.1, 12.3 Типового договору).

Постановою НКРЕККП №3160 від 29.12.2015р. встановлено тариф ПАТ "Вінницягаз" на послуги розподілу природного газу в розмірі 702,30 грн за 1000 м. куб. (без врахування ПДВ) з 01.01.2016р. (а.с. 21, т.с. 1).

Постановою НКРЕККП №421 від 24.03.2016р. встановлено тариф ПАТ "Вінницягаз" на послуги розподілу природного газу в розмірі 713,20 грн за 1000 м. куб. (без врахування ПДВ) з 01.04.2016р. (а.с. 23, т.с. 1)

Судом встановлено, що на виконання умов Типового договору позивачем (оператор ГРМ) передано, а відповідачем (споживач) на протязі січня-березня 2016р. отримано послугу з розподілу природного газу в обсязі 7434511 куб.м. на загальну суму 6275205 грн 06 коп., що підтверджується наявними в справі актами приймання-передачі розподіленого природного газу (а.с. 10-20, т.с. 1), про що також не заперечується відповідачем у відзиві на позовну та заяву та в судових засіданнях під час розгляду справи.

Однак, відповідач свої договірні зобовязання виконав частково, за наданні йому послуги розрахувався лише в сумі 5061042 грн 91 коп., що підтверджується доданим до справи картками рахунку, платіжним дорученнями та банківським виписками.

26.07.2016р. позивачем направлено відповідачу лист-вимогу вих.. №07-15-3292 від 25.07.2016р. щодо оплати наданих останньому послуг з розподілу природного газу, яка як слідує з матеріалів справи, відповідачем залишена без відповіді.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по оплаті наданих йому послуг в сумі 1214162 грн 14 коп., що й стало підставою звернення останнього з даним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ст.6, ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч.1ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України, ч.7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

В ході розгляду справи судом встановлено, що частину основного боргу в сумі 29592 грн 60 коп. відповідачем погашено після порушення провадження у даній справі, а саме з 03.08.2016р. по 12.09.2016р. включно. Вказаний факт підтверджується наявними в матеріалах справи платіжним дорученнями та банківським виписками.

У пункті п. 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. При цьому припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що між сторонами відсутній спір щодо стягнення основної заборгованості в сумі 29592 грн 60 коп., а тому провадження у цій частині підлягає припиненню згідно п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення решти суми основного боргу в розмірі 1184569 грн 54 коп. правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її у вказаному розмірі. При цьому, суд відповідно до приписів ст.ст. 22, 78 ГПК України, приймає до уваги визнання позову в цій частині відповідачем, про що останнім зазначено у заяві вих. №367 від 13.09.2016р.

Водночас, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву вих. №351 від 31.08.2016р. просить суд, враховуючи складне матеріальне становище підприємства, дефіцит обігових коштів, наявність заборгованості різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідність тарифів на теплову енергію фактичним витратам на її виробництво, збитковість підприємства, соціальну спрямованість підприємства, відстрочити виконання рішення суду на три місяці починаючи з моменту його прийняття.

На підтвердження зазначеного відповідачем до відзиву долучено, зокрема, довідку про стан заборгованості населення перед ДП "Теплокомуненерго Маяк" ПАТ "Маяк" вих. №349/1 від 31.08.2016р., довідку про стан заборгованості бюджетних установ та інших споживачів перед ДП "Теплокомуненерго Маяк" ПАТ "Маяк" вих. №349 від 31.08.2016р., звіт про фінансові результати за І півріччя 2016р., баланс підприємства станом на 30.06.2016р., розрахунок з обсягу заборгованості з різниці в тарифах, копії витягів з постанов НКРЕКП про затвердження реєстрів нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію.

Розглянувши клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду, заслухавши пояснення представника позивача, який висловив заперечення щодо вказаного клопотання відповідача, проаналізувавши встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що воно задоволенню не підлягає з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити виконання рішення.

Відповідно до вимог ст. 121 ГПК України підставою для відстрочки або розстрочки виконання рішення суду є наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його виконання неможливим.

У пункті 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" зазначено, що господарський суд на підставі статті 121 Господарського процесуального кодексу України має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі-рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно із пунктом 7.1.1 даної постанови Пленуму Вищого господарського суду України відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Як вбачається з пункту 7.2 вищевказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

При цьому, слід також враховувати, що за змістом частини першої статті 229 ГК України та частини першої ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов'язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій чи бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобов'язання, тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання за будь-яких обставин.

Окрім того, ч. 2 ст. 218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності. Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналіз наведеного вище свідчить про те, що відстрочка або розстрочка виконання рішення суду чи зміна способу його виконання можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Таким чином, виходячи із зазначеного законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

З огляду на викладене вище та аналізуючи матеріали справи суд приходить до висновку про необґрунтованість клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення, оскільки останнім не подано належних доказів, які свідчать про наявність виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а подані відповідачем документи не розцінюються судом як належні докази на підтвердження факту скрутного матеріального становища скаржника чи відсутність надходжень коштів від своїх контрагентів та населення для подальшого розрахунку перед стягувачем.

Обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, в якому відповідач клопоче про відстрочення рішення суду не є достатньою підставою для надання відстрочки виконання рішення господарського суду, незадовільний фінансовий стан підприємства через наявність дебіторської заборгованості населення за спожиті послуги та непогашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, на які, зокрема, посилався заявник, носять загальний характер, дані правовідносини є самостійними та у повній мірі стосуються обох сторін, в яких відповідач, якщо вважає, що його право порушено, може звернутись до суду та бути позивачем у справі, тому такі не можуть вважатися виключними обставинами.

Відповідач є підприємством, яке надає населенню, підприємствам, установам і організаціям послуги з централізованого опалення та теплопостачання у гарячій воді, та володіє обіговими коштами та активами, на які може бути накладене стягнення. Таким чином, обставини, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим відсутні.

Крім того, відповідач не надав належних доказів платоспроможності підприємства, доказів реальної можливості проведення розрахунків зі стягувачем в майбутньому. При цьому суд враховує можливі наслідки для відповідача при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але, перш за все, враховує такі ж наслідки для стягувача при затримці виконання рішення, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, на підставі ст. 121 ГПК України та бере до уваги матеріальні інтереси обох сторін, оскільки невиконання протягом тривалого часу рішення суду порушує матеріальні інтереси позивача, а також може призвести до негативних наслідків для нього. Поряд з цим, слід зазначити, що заборгованість відповідача перед публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" виникла з вини відповідача, а саме через неналежне виконання дочірнім підприємством "Теплокомуненерго Маяк" публічного акціонерного товариства "Маяк" взятих на себе зобов'язань.

А відтак, враховуючи встановлені обставини та наведені вище приписи законодавства, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення суду.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 80, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з дочірнього підприємства "Теплокомуненерго Маяк" публічного акціонерного товариства "Маяк" (вул. Хмельницьке шосе, 145, м. Вінниця, 21036, ) на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" (пров. Щорса, 24, м. Вінниця, 21012, код ЄДРПОУ 03338 грн 54 коп. боргу та 18246 грн 27 коп. витрат зі сплати судового збору.

Провадження у справі в частині стягнення 29592 грн 60 коп. боргу припинити відповідно до п.11 ч.1 ст.80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16 вересня 2016 р.

Суддя Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи