ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2016 р. Справа № 922/1304/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В.,

суддя Здоровко Л.М., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю:

прокурора Комісар О.О. (посвідчення від 06.05.2016р. №043187),

розглянувши у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області (вх. №2000 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 05.07.2016р. у справі № 922/1304/16

за позовом В.о. керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області, м. Харків в інтересах держави в особі Регіонального відділення фонду державного майна України Харківській області, м. Харків,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Харківський автотранспортний технікум ім. с. Орджонікідзе, м. Харків,

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Владо", м. Харків,

про визнання недійсним договору та повернення майна

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.07.2016р. у справі № 922/1304/16 (суддя Суслова В.В.) в частині позовних вимог щодо припинення зобов'язання за договором оренди №3457-Н від 08.11.2007р. на майбутнє - припинено на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України; в решті позовних вимог - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відсутня можливість використання спірного орендованого приміщення в учбових цілях, а також відсутність порушення укладенням договору учбового процесу, тому позовні вимоги прокурора є необґрунтованими та не підтверджені матеріалами справи.

Заступник прокурора Харківської області з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 05.07.2016р. у справі № 922/1304/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги прокурора.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що орендоване за спірним договором приміщення навчального закладу, передане для розміщення магазину непродовольчих товарів, тобто для здійснення діяльності, не повязаної з навчально-виховних процесом, є підставою для визнання недійсним договору оренди.

У судовому засіданні 12.09.2016р. прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Інші представники сторін у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про час та місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

08.11.2007р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна по Харківській області (далі - "орендодавець") та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Владо" (далі -"орендар") укладено договір оренди №3457-Н.

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення площею 192.9 кв.м, розміщене за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 9/6, на 1-му поверсі 5-поверхової будівлі літ."А-5", що перебуває на балансі Харківського автотранспортного технікуму ім. С.Орджонікідзе, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 03.04.2001р. і становить 184800,00 грн.

Згідно з п. 1.2. договору, майно передається в оренду з метою розміщення кафе, яке не здійснює продаж товарів підакцизної групи - 89,8 кв.м.; розміщення їдальні, яка не здійснює продаж товарів підакцизної групи -103,1 кв.м.

Відповідно до п. 10.1. договору його укладено на строк до 07.10.2010р. включно.

08.11.2007р. майно за договором оренди від 08.11.2007р. передано в користування орендарю на підставі акту приймання-передачі орендованого майна, підписаного сторонами договору (а.с.30).

В подальшому, сторонами до спірного договору укладено низку додаткових угод, а саме:

1) Додаткову угоду №1 від 12.03.2008р., якою змінено предмет оренди, а саме у розділі 1 предмет договору слова розміщення кафе, яке не здійснює продаж товарів підакцизної групи - 89,8 кв.м.; розміщення їдальні, яка не здійснює продаж товарів підакцизної групи -103,1 кв.м. замінено розміщення магазину непродовольчих товарів - 192,9 кв.м.", а також внесені зміни щодо орендної плати.

2) Додаткову угоду №2 від 08.10.2010р., якою внесено зміни до п.10.1. договору, а саме подовжено дію договору на 2 роки, з 08.10.2010р. до 08.10.2012р.

3) Додаткову угоду №3 від 27.03.2013р., якою внесено зміни до п.10.1. договору, а саме подовжено дію договору на 2 роки, тобто з 08.10.2012р. до 08.10.2014р.

4) Додаткову угоду №4 від 27.03.2013р., якою внесено зміни до п.1.1. розділу 1 "предмет договору" та викладено у новій редакції з 08.10.2012р.: "вартість майна визначена згідно з незалежною оцінкою станом на 08.10.2012 року і становить 798600,00 грн., без урахування ПДВ", а також внесені зміни щодо орендної плати.

5) Додаткову угоду №5 від 22.07.2014р., якою внесено зміни до п.10.1. договору, а саме подовжено дію договору на 2 роки, до 08.10.2016р.

6) Додаткову угоду №6 від 01.09.2015р., якою внесено зміні до п.1.1. розділу 1 "предмет договору" та викладено у новій редакції: "вартість майна визначена згідно з незалежною оцінкою станом на 30.06.2015 року і становить 1271000,00 грн., а також внесені зміни щодо орендної плати.

Таким чином, державне майно, що передано в оренду за спірним договором, на сьогоднішній день продовжує перебувати в користуванні відповідача.

Разом з тим, прокуратура вважала, що вказаний договір оренди від 08.11.2007р. №3457-Н та додаткові угоди № № 1-6 до цього договору підлягають визнанню недійсними, оскільки вони укладені з порушенням вимог Законів України Про освіту та Про оренду державного та комунального майна, так як сторонами в цьому договорі, всупереч вищевказаним положенням Закону, змінено цільове призначення частин приміщення навчального закладу, які є об'єктом оренди, у зв'язку з цим звернулась до господарського суду першої інстанції з відповідним позовом.

05.07.2016р. господарським судом Харківської області прийнято рішення, яким в задоволені позову відмовлено з підстав, зазначених вище.

Розглянувши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво в суді інтересів держави та громадянина у випадках, визначених законом.

Статтею 123 Конституції України передбачено, що організація і порядок діяльності органів прокуратури визначається законом.

Згідно з ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції чинній на час звернення прокурора з позовом), підставою для представництва прокуратурою у суді інтересів громадянина або держави полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Формами представництва є: звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, а також інші форми представництва.

Прокурор самостійно визначає підстави для представництва в судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь - якій стадії судочинства, в порядку передбаченому процесуальним законом.

Згідно зі ст.2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Харківською місцевою прокуратурою повідомлено позивача про намір звернутися до господарського суду з відповідним позовом (т. 1, а.с. 18).

Наявність підстав для представництва прокуратури полягає в тому, що регіональним відділенням ФДМ України по Харківській області не вжито заходів щодо захисту державного майна від нецільового використання. Звернення прокурора до суду спрямоване на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу в оренду майна державної власності.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачено статтею 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України "Про освіту" навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Відповідно до ст.ст. З, 28 Закону України Про освіту, під освітньою діяльністю розуміється діяльність закладів, що входять до системи освіти, з метою здобуття відповідного виду освіти і задоволення інших освітніх потреб здобувачів освіти та інших осіб, що визначаються метою освіти.

Згідно зі ст. 63 Закону України Про освіту, матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Тобто, об'єкт освіти - це не тільки навчальний заклад, а й будівлі, споруди, землі, комунікації, обладнання та інші цінності підприємств системи освіти, а тому передача будь-яких приміщень шкільних навчальних закладів у оренду суб'єктам господарювання для проведення господарської діяльності не пов'язаної з наданням освітніх послуг, прямо заборонена законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 63 Закону України Про освіту об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Навчально-виховний процес визначений у Положенні про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і навчальних закладах, затвердженому наказом Міністерства освіти і науки України від 01 серпня 2001 року за №563, як система організації навчально-виховної, навчально-виробничої діяльності, визначеної навчальними, науковими, виховними планами (уроки, лекції, лабораторні заняття, час відпочинку між заняттями, навчальна практика, заняття з трудового, професійного навчання і професійної орієнтації, виробнича практика, робота у трудових об'єднаннях, науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи, походи, екскурсії, спортивні змагання, перевезення чи переходи до місця проведення заходів тощо).

Згідно з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців видами діяльності ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Владо" є інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що мета використання спірного приміщення з освітньою діяльністю не пов'язана.

Тобто з наведеного можна дійти висновку, що спірним договором оренди фактично змінено цільове призначення частини приміщення навчального закладу та визначено його використання під магазин непродовольчих товарів, тобто для проведення господарської (підприємницької) діяльності орендарем.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України Про оренду державного та комунального майна не можуть бути об'єктами оренди об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України Про приватизацію державного майна.

Відповідно до п. б ч. 2 ст. 5 Закону України Про приватизацію державного майна приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, зокрема, об'єкти освіти, фізичної культури, спорту і науки, що фінансуються з державного бюджету.

Тому передача в оренду приміщень Харківського автотранспортного технікуму ім. С. Орджонікідзе, який є об'єктом державної власності та фінансується з державного бюджету, для здійснення діяльності, не пов'язаної з навчально-виховним процесом, суперечить вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів прийшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог про зобов'язання ТОВ "Владо" повернути нежитлові приміщення, які є предметом спірного договору оренди, зважаючи на приписи частини 1 статті 785 ЦК України, якими передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо припинення провадження у справі щодо відмови прокурора від позовної вимоги щодо припинення зобов'язання за договором оренди №3457-Н від 08.11.2007р. на майбутнє

Відповідно до положень до ч. 4 ст.22, ст.78 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі, зокрема, відмовитись від позову.

Відмова від позову - одностороннє волевиявлення позивача, спрямоване на відмову від судового захисту своєї вимоги.

Згідно з ст. 78 Господарського процесуального кодексу України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами.

До прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Оскільки, відмова позивача від частини позовних вимог не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, відмова від частини позовних вимог є формою реалізації прав позивача, заява про відмову від позовної вимоги щодо припинення зобов'язання за договором оренди №3457-Н від 08.11.2007р. на майбутнє підписана повноваженим представником прокуратури, то за таких підстав відмова позивача від позовної вимоги щодо припинення зобов'язання за договором оренди №3457-Н від 08.11.2007р. на майбутнє підлягає прийняттю судом.

У звязку з тим, що прокурор з власної ініціативи письмовою заявою відмовився від позовної вимоги щодо припинення зобов'язання за договором оренди №3457-Н від 08.11.2007р. на майбутнє і відмова прийнята господарським судом, провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді рішення, є обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи, у звязку з чим апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області необхідно задовольнити частково, а рішення господарського суду Харківської області скасувати частково, в частині відмови у задоволенні позову, та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до п. 10 ч.2 ст.105 Господарського процесуального кодексу України у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне здійснити перерозподіл судових витрат у відповідності до положень ст.49 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду подано позовну заяву, яка має дві вимоги немайнового характеру, за подання якої сплачено судовий збір у розмірі 2756,00 грн.

10.06.2016р. позивачем подано заяву, в якій він відмовився від позовної вимоги щодо припинення зобов'язання за договором оренди від 08.11.2007р. №3457-Н на майбутнє. Дана відмова правомірно прийнята судом. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір лише за одну вимогу немайнового характеру, тобто 1378,00 грн., вказаній в позовній заяві. Колегія суддів покладає сплату судового збору за подання апеляційної скарги також на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 2 ч. 1 ст. 103, ст. ст. 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 05.07.2016р. у справі № 922/1304/16 скасувати частково.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди державного майна від 08.11.2007р. №3457-Н, укладений між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Харківській області та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Владо" з усіма додатковими угодами, а саме: додатковою угодою №1 від 12.03.2008р., №2 від 08.10.2010р., №3 від 27.03.2013р., №4 від 27.03.2013р., №5 від 22.07.2014р., №6 від 01.09.2015р.

Зобов'язати ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Владо" звільнити та повернути окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення площею 192,9 кв.м., розміщені за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 9/6, Регіональному відділенню фонду державного майна по Харківській області.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Владо" (61057 м. Харків, вул. Пушкінська, 9/6, ) на користь Прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Б.Хмельницького, 4, ) 1378,00 грн. судового збору за подання позовної заяви, 1515,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови складено 13.09.2016р.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя І.А. Шутенко