КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2016 р. Справа№ 911/997/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Білак В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик»

на рішення Господарського суду Київської області

від 30.05.2016

у справі №911/997/16 (суддя Чонгова С.І.)

за позовом 1) ОСОБА_2,

2) ОСОБА_3,

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Мона»,

2) Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про визнання недійсними рішення загальних зборів та статуту ТОВ «Мона»,

за участю представників сторін:

від позивача 1: ОСОБА_4 - представник (довіреність №154 від 04.04.2016);

від позивача 2: ОСОБА_4 - представник (довіреність №155 від 04.04.2016);

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: Іванов А.О. - представник (довіреність №б/н від 29.07.16);

від третьої особи: Цуканова С.Г. - представник (довіреність №27-27952/16 від 22.06.16),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі - позивач 1) та ОСОБА_3 (надалі - позивач 2) звернулись до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мона» (надалі - ТОВ «Мона», відповідач 1), Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (надалі - ПАТ «КБ «Хрещатик», відповідач 2) про визнання недійсними рішення загальних зборів учасників Товариства, оформленого протоколом №24/02 від 24.02.2016, та Статуту Товариства, затвердженого вказаним рішенням.

Рішенням Господарського суду Київської області від 30.05.2016 у справі №911/997/16 позов задоволено. Визнано недійсним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «МОНА», оформлене протоколом №24/02 від 24.02.2016. Визнано недійсним статут Товариства з обмеженою відповідальністю «МОНА», затверджений рішенням загальних зборів учасників, оформлених протоколом №24/02 від 24.02.2016. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мона» та Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» на користь ОСОБА_2 по 1378,00 грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Не погоджуючись із рішенням суду, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 30.05.2016 скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Дикунська С.Я., розгляд справи призначено на 13.07.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 було продовжено строк розгляду апеляційної скарги на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 31.08.2016 у зв'язку із задоволенням відповідного клопотання апелянта.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2016 розгляд справи було відкладено на 14.09.2016 у зв'язку з неявкою у судове засідання представників позивача 2 та відповідача 1.

Позивач 2 скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представники скаржника та третьої особи підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник позивачів проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Відповідач 1 свого уповноваженого представника у судове засідання не направив, про відкладення розгляду справи клопотань не заявляв, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Вислухавши думку представників позивачів, відповідача 2 та третьої особи щодо можливості розгляду апеляційної скарги без участі уповноваженого представника відповідача 1, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами та за відсутності зазначеного учасника судового процесу.

14.09.2016 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Мона», затвердженого рішенням зборів засновників, оформленим протоколом від 01.09.2009 №28, засновниками Товариства є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яким належить по 50 % Статутного фонду кожному.

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону України «Про господарські товариства» товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Частиною 1 статті 23 вказаного Закону встановлено, що управління товариством здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких здійснюється відповідно до виду товариства.

Як вбачається з протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Мона» №28 від 28.04.2012, було подовжено повноваження директора Товариства ОСОБА_2 на п'ять років терміном до 03.05.2017.

Місцевим господарським судом також встановлено, що 14.11.2006 між ОСОБА_2 (надалі - заставодавець) та Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Хрещатик» (надалі - заставодержатель) було укладено договір застави корпоративних прав (надалі - договір 1).

Водночас, 14.11.2006 між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Хрещатик» було укладено аналогічний договір застави корпоративних прав (надалі - договір 2).

Відповідно до пунктів 1.2. договорів застави (зміст яких є ідентичним) (в редакції додаткової угоди №7 від 31.05.2011) предметом застави є корпоративні права засновника (учасника) Товариства з обмеженою відповідальністю «Мона» ОСОБА_2, який є власником частки, що становить 50% від розміру статутного фонду ТОВ «Мона» та складає 1 000 000,00 грн, та ОСОБА_3, яка є власником частки, що становить 50% від розміру статутного фонду ТОВ "МОНА" та складає 1 000 000,00 грн (надалі - предмет застави або заставлені корпоративні права).

Згідно з пунктами 1.5. договорів заставодержатель має право, у разі невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, задовольнити свої вимоги за рахунок заставлених корпоративних прав в порядку передбаченому Законами України «Про заставу», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та цим договором.

Згідно з пунктом 3.3. договорів застави заставодержатель, в разі невиконання позичальником будь-якого зобов'язання, забезпеченого заставою, а також невиконання заставодавцем будь-яких умов цього договору, звертає стягнення на заставлені корпоративні права в позасудовому порядку, шляхом внесення відомостей до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про звернення стягнення на предмет застави і подальшої його реалізації.

Відповідно до пункту 4.1. договорів застави у випадку невиконання позичальником зобов'язань, за кредитним договором, та (або) невиконання заставодавцем положень цього договору, цим договором заставодавець відступає заставодержателю заставлені корпоративні права, у частці, яка є предметом за цим договором.

Пунктом 4.3. договорів застави передбачено, що звернення стягнення на заставлені корпоративні права здійснюється у відповідності до Закону України «Про забезпечення умов кредиторів та реєстрацію обтяжень» та умов договору.

Договори набирають чинності з моменту їх підписання і діють до повного виконання позичальником зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії №643 від 14.11.2006 (пункти 5.1. договорів застави).

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, ПАТ «КБ «Хрещатик» звернулося до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з повідомленнями від 28.03.2014 №63/1-14/37 та №63/1-14/38 про неналежне виконання ТОВ «Мона» своїх зобов'язань за кредитним договором, в якій банком висунуто вимогу виконати зобов'язання ТОВ «Мона» та забезпечити передачу йому корпоративних прав засновника (учасника) в рахунок погашення заборгованості.

З матеріалів справи вбачається та встановлено господарським судом, що 24.02.2016 були проведені загальні збори ТОВ "МОНА", рішення яких оформлені протоколом №24/02.

Зі змісту протоколу слідує, що на вказаних зборах був присутній єдиний учасник Товариства - ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», який набув корпоративні права ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договорів застави корпоративних прав від 14.11.2006 та в сукупності володіє часткою в статутному капіталі ТОВ «Мона», яка становить 100 %, та є новим учасником товариства.

Рішенням зазначених зборів було вирішено, зокрема, наступні питання:

- виключено учасників товариства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зі складу учасників товариства;

- прийнято Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Хрещатик» до складу учасників;

- звільнено ОСОБА_2 з посади директора Товариства з 29.02.2016;

- призначено директором Товариства ОСОБА_7 з 01.03.2016;

- затверджено Статут товариства у новій редакції;

- уповноважено ОСОБА_7 на вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації змін до установчих документів.

З усіх питань проголосовано «за» - 100% голосів.

Згідно положень статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, визначається Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідно до статті 24 вказаного Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 27 вказаного Закону якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Повідомлення повинно містити таку інформацію: зміст порушення, вчиненого боржником; загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; опис предмета забезпечувального обтяження; посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах.

Зі змісту наявних у матеріалах справи повідомлень ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» від 28.03.2014 за вих. №№ 03/1-14/37 та 03/1-14/38, адресованих ОСОБА_8 та ОСОБА_3 вбачається, що відповідач 2 повідомив останніх, що у разі невиконання ними як засновниками ТОВ «Мона» передачі в обумовлений термін своїх корпоративних прав в рахунок погашення простроченої заборгованості за Генеральним кредитним договором та Кредитним договором-1, Кредитним договором-2, банк у встановленому законом порядку зверне стягнення на корпоративні права, що належать засновникам та задовольнить свої вимоги за рахунок коштів від реалізації заставлених корпоративних прав, а судові витрати віднесе на рахунок заставодавців (т.1 а.с. 95-98).

Таким чином, відповідач 2 не повідомляв позивачів про набуття ним у свою власність предмета забезпечувального обтяження і в той же час, не провів реалізації майна, як про це зазначено у цих повідомленнях.

Згідно статті 28 вказаного Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або тієї частини цього зобов'язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги та/або звернення стягнення. Таке виконання може бути здійсненим у будь-який час до моменту продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження або до переходу права власності на нього до обтяжувача. У цьому разі обтяжувач не вправі вимагати від боржника або іншої особи, яка виконала зобов'язання, сплати інших сум.

Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, спірні збори учасників відбулися 24.02.2016, а відповідно до витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) реєстрація змін відомостей про обтяження відбулась 28.03.2014.

Місцевим судом встановлено, що протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вимоги позивачами виконані не були, а відтак, суд дійшов правильного висновку про те, що передачі корпоративних прав від заставодавців до ПАТ «КБ «Хрещатик» не відбулось, а тому звернення стягнення відповідно до частини третьої статті 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» мало б здійснюватись на підставі рішення суду.

В апеляційній скарзі скаржник наголошував на тому, що місцевий господарський суд не дав належної оцінки тим обставинам, що умовами договорів застави корпоративних прав сторони передбачили позасудовий порядок звернення стягнення на заставлені корпоративні права шляхом внесення відомостей до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а тому право власності на корпоративні права у нього виникло фактично 28.04.2014, після завершення тридцятиденного терміну на добровільне виконання забезпеченої заставою вимоги з дати реєстрації у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про таке звернення.

Однак, колегія суддів з даними доводами апеляційної скарги не погоджується, вважає їх необгрунтованими та безпідставними.

Так, реєстрація обтяжень, вчинених відповідачем 2, надає відповідним обтяженням чинності у відносинах з третіми особами, отже, на підставі реєстрації встановлюється лише пріоритет обтяження, згідно з яким відбувається задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна.

Пріоритет зареєстрованих обтяжень має визначатись у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Варто зазначити, що умовами пункту 4.3 договорів застави корпоративних прав позивачами та відповідачем 2 було схвалено, що звернення стягнення на заставлені корпоративні права здійснюється саме у відповідності до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та умов цього договору.

Судова колегія також звертає вагу, що скаржник був обізнаний з правовими наслідками невиконання боржником, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, своїх вимог та про необхідність звернення до суду з відповідним позовом.

Про це свідчать дії відповідача 2 по зверненню до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа: ТОВ «Мона» про звернення стягнення на предмети застави, визначені Договорами застави корпоративних прав від 14.11.2006 в рахунок погашення заборгованості за Генеральним кредитним договором №643/14-11-2006 від 14.11.2006, Кредитними договорами №643/2 від 20.12.2012, у відкритті провадження за якою ПАТ «Комерційний банк Хрещатик» було відмовлено у зв'язку з непідвідомчістю справи (т.2 а.с.52-56), а також з позовною заявою аналогічного змісту, поданою до Господарського суду Київської області, у прийнятті якої ухвалою названого суду від 25.09.2015 у справі №911/4362/15 було відмовлено на підставі п. 1 частини 1 статті 62, п.4 частини 1 статті 63 ГПК України.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 24.02.2016 (день проведення оскаржуваних зборів) учасниками ТОВ "МОНА" були ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Місцевим господарським судом правильно встановлено, що на час проведення оскаржуваних зборів учасників ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» не був учасником ТОВ «МОНА», а тому не мав повноважень на скликання та проведення загальних зборів, що відбулись 24.02.2016.

Відповідно до положень статті 145 Цивільного кодексу України порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства. Рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

Відповідно до частин 4-5 статті 61 Закону України «Про господарські товариства» учасники товариства, що володіють у сукупності більш як 20 відсотками голосів, мають право вимагати скликання позачергових загальних зборів учасників у будь-який час і з будь-якого приводу, що стосується діяльності товариства. Якщо протягом 25 днів голова товариства не виконав зазначеної вимоги, вони вправі самі скликати загальні збори учасників.

Про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Пунктами 11.6.-11.7. Статуту Товариства передбачено, що чергові збори скликаються Головою Товариства не рідше одного разу на рік. Позачергові збори скликаються у 20-денний термін Головою Товариства, за пропозицією ревізійної комісії, або за заявою учасників, яким належить в сукупності більш, ніж 20 відсотків голосів для вирішення термінових питань, що виникають у процесі діяльності товариства і виходять за межі компетенції директора.

Відповідно до підпунктів «б» та «к» пункту 11.8. Статуту до компетенції зборів входить: внесення змін до установчих документів Товариства, виключення учасника з Товариства.

З питань, зазначених у даних пунктах, рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосують учасники, що володіють у сукупності більш як 50 відсотками загальної кількості голосів.

Пунктом 2.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» від 25.02.2016 №4 рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з порушенням прямих вказівок закону є прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разі неможливості встановлення наявності кворуму (абзац 2 пункту 2.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» від 25.02.2016 №4).

Згідно з пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" рішення загальних зборів господарського товариства можуть бути визнаними недійсними в судовому порядку у випадку недотримання процедури їх скликання, встановленої статтями 43, 61 Закону України "Про господарські товариства".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що ПАТ КБ «Хрещатик» станом на 24.02.2016 не став власником корпоративних прав ТОВ «Мона» у порядку встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та відповідно не мав права на скликання та проведення загальних зборів ТОВ «МОНА», у зв'язку з чим вимога позивачів про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства, оформленого протоколом №24/02 від 24.02.2016 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про визнання недійсним статуту ТОВ «Мона», затвердженого рішенням загальних зборів учасників, оформленого протоколом №24/02 від 24.02.2016, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 14. постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24.10.2008 №13 при вирішенні спорів про визнання установчих документів господарського товариства недійсними господарським судам необхідно розмежовувати правову природу статуту та установчого (засновницького) договору товариства.

Статут юридичної особи за змістом частини другої статті 20 ГК України є актом, який визначає правовий статус юридичної особи, оскільки він містить норми, обов'язкові для учасників товариства, його посадових осіб та інших працівників, а також визначає порядок затвердження та внесення змін до статуту.

Підставами для визнання акта, в тому числі статуту, недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт, а також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Статут не є одностороннім правочином, оскільки затверджується (змінюється) загальними зборами учасників (засновників, акціонерів), які не є ні суб'єктом права, ні органом, який здійснює представництво товариства. Не є статут і договором, тому що затверджується (змінюється) не за домовленістю всіх учасників (засновників, акціонерів) товариства, а більшістю у - голосів акціонерів чи простою більшістю голосів учасників товариства.

У зв'язку з цим при вирішенні спорів щодо визнання статуту недійсним не застосовуються норми, які регламентують недійсність правочинів.

Враховуючи, що рішення загальних зборів учасників ТОВ «Мона» від 24.02.2016 №24/02, яким було затверджено нову редакцію Статуту, визнано судом недійсним, вимога позивачів про визнання недійсним Статуту названого вище товариства, затвердженого вказаним рішенням, оформлених протоколом №24/02 від 24.02.2016, підлягає задоволенню.

За приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд у відповідності до статті 43 Господарського процесуального кодексу України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 30.05.2016 у справі №911/997/16 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 96, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» на рішення Господарського суду Київської області від 30.05.2016 у справі №911/997/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 30.05.2016 у справі №911/997/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/997/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук