ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.09.2016 Справа № 920/657/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тотус-Фарм», м. Полтава

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Стара аптека», м. Суми

про стягнення 136 702 грн. 84 коп.

Суддя Б.І. Лиховид

За участі представників сторін:

від позивача: Пустяк А.В., довіреність № 16 від 19.01.2016

від відповідача: не прибув

у судовому засіданні брала участь секретар с/з Н.М. Мітіна

Суть спору: позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь за неналежне виконання умов укладеного між сторонами договору поставки № ДП - 000030 від 02.01.2013 основний борг у сумі 156 688 грн. 29 коп., 3 044 грн. 70 коп. пені, 4 490 грн. 58 коп. інфляційних втрат, 259 грн. 55 коп. 3% річних, а також судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Представник позивача у дане судове засідання подав клопотання № 119 від 31.08.2016, в якому зазначає про допущені технічні помилки при здійсненні розрахунку суми позову, а тому уточнює суму позову та просить суд стягнути з відповідача на свою користь за неналежне виконання умов укладеного між сторонами договору поставки № ДП - 000030 від 02.01.2013 основний борг у сумі 120 000 грн. 36 коп., 14 795 грн. 15 коп. пені, 760 грн. 11 коп. інфляційних втрат, 1 147 грн. 22 коп. 3% річних, всього 136 702 грн. 84 коп., а також судові витрати, пов'язані з розглядом справи. Вказане клопотання, у відповідності до ст. 22 ГПК України, прийняте судом до розгляду.

Крім того, представник позивача подав клопотання № 117 від 29.08.2016, в якому просить суд залучити до матеріалів справи копію додатку до договору поставки № ДП - 000030 від 02.01.2013 «Зразки печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, завіряє на супровідних документах свій підпис про одержання цінностей». Клопотання підлягає задоволенню, документ долучається до матеріалів справи.

Також представник позивача подав клопотання від 15.09.2016, в якому просить суд долучити до матеріалів справи докази, що позивач надсилав на адресу відповідача акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2016 по 19.07.2016, який повернувся позивачу з відміткою пошти «закінчення терміну зберігання». Вказані документи оглянуті судом та долучаються до матеріалів справи.

Представник відповідача у дане судове засідання не прибув, письмового відзиву на позовну заяву з правовим обґрунтуванням своєї позиції не подав. При цьому, надійшло клопотання № 153 від 15.09.2016, в якому відповідач зазначає, що не погоджується з позовними вимогами та має суттєві заперечення. Також відповідачем зазначено, що вказана категорія справ є складною, у зв`язку з чим просить суд здійснювати розгляд справи колегіальним складом суду. Суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про колегіальний розгляд справи, оскільки, категорія справ про спори щодо стягнення заборгованості за неналежне виконання сторонами своїх зобов`язань по договору поставки не є складною у розумінні ст. 4 6 ГПК України і не потребує колегіального розгляду суду. Провадження у даній справі було порушено ухвалою суду 04.07.2016. Ухвалою суду від 18.07.2016 розгляд справи було продовжено до 19.09.2016. Представник відповідача у клопотанні зазначає про суттєві заперечення щодо позовних вимог, при цьому жодного разу не з`явився у судові засідання та майже за три місяці не подав будь яких заперечень чи письмових пояснень щодо позовних вимог, а тому суд вбачає в діях відповідача ознаки неповаги до суду та спроби затягування судового процесу.

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору між сторонами по суті, а також належне повідомлення відповідача про місце та час розгляду справи, який не скористався своїм правом на участь у судових засіданнях та подання своїх заперечень, беручи до ваги, що строк розгляду справи, у відповідності до ст. 69 ГПК України, закінчився, суд здійснює розгляд справи за наявними в матеріалах справи документами згідно положень ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази, суд встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тотус-Фарм» (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірмою «Стара аптека» (відповідач, покупець) 02.01.2013 був укладений договір поставки за № ДП - 000030, відповідно до розділу 1 якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язався передати покупцю у власність лікарські засоби, вироби медичного призначення та інші товари, а покупець зобов`язався прийняти такий товар та сплатити на користь постачальника його вартість.

У відповідності до пунктів 4.1 та 4.3 ціна товару визначається в національній валюті України та вказується у видатковій накладній. Покупець здійснює розрахунки за товар за попередньою оплатою на підставі рахунків - фактур; з відстроченням платежу згідно видаткових накладних протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.

У п. 5.2.4 відповідач зобов`язався сплатити вартість товару у порядку, передбаченому цим договором.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Договір поставки № ДП - 000030 від 02.01.2013, який за своєю правовою природою є договором поставки, підписаний директорами сторін, скріплений печатками сторін, відповідає вимогам, передбаченим ст. ст. 628, 639, 837 Цивільного кодексу України щодо змісту та форми договору, не розірваний сторонами та не визнаний недійсним в судовому порядку.

У ст. 712 Цивільного кодексу України закріплено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено матеріалами справи, позивач свої зобов`язання відповідно до договору виконав, що підтверджується матеріалами справи. Факт поставки товару відповідачу підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, підписаних повноважними представниками сторін.

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати за отриманий товар за договором поставки № ДП - 000030 від 02.01.2013 не виконав, тому його заборгованість перед позивачем по сплаті за поставлений товар склала 120 000 грн. 36 коп., у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з вимогою про стягнення вказаного розміру боргу з відповідача.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

На день розгляду справи в суді основна заборгованість відповідача перед позивачем склала 120 000 грн. 36 коп., що повністю підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбаченим цим Кодексом.

Аналогічна норма щодо виконання зобов`язань міститься в статті 526 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач, з урахуванням всіх обставин справи, подав суду достатньо доказів, які об'єктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію щодо наявності заборгованості відповідача перед ним в сумі 120 000 грн. 36 коп. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині основного боргу є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Крім цього, позивачем заявлені вимоги по стягненню з відповідача пені у розмірі 14 795 грн. 15 коп.

Відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату або несплату одержаного товару у вигляді стягнення пені передбачена п. 6.1 договору № ДП - 000030 від 02.01.2013, згідно якого за порушення строків оплати товару, передбачених п. 4.3 цього договору, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день розрахунку від вартості не оплаченого товару за кожний день прострочення виконання зобо`язання до повного виконання такого зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки, права позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачені умовами договору та встановлені матеріалами справи, пеня нарахована в межах строку позовної давності, з урахуванням вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», тому позовні вимоги в зазначеній частині також є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. ст. 549-552 Цивільного кодексу України.

Крім того, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по договору № ДП - 000030 від 02.01.2013, позивач просить стягнути з відповідача 1 147 грн. 22 коп. 3% річних та 760 грн. 11 коп. інфляційних втрат.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи викладене, позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних збитків визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача, а позивачу за його рахунок відшкодовуються витрати по його сплаті.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85, Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Стара аптека» (40022, м. Суми, вул. Троїцька, 28-А, код 23822986) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тотус-Фарм» (юридична адреса: 36014, м. Полтава, вул. Пушкіна, 145; поштова адреса: 36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2б, код 36066066) 120 000 грн. 36 коп. основної заборгованості, 14 795 грн. 15 коп. пені, 760 грн. 11 коп. інфляційних втрат, 1 147 грн. 22 коп. 3% річних, 2 050 грн. 54 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.09.2016

СУДДЯ Б.І. ЛИХОВИД