ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2016 р.Справа № 916/1841/16

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Кравченко С.В.

за участю представників сторін :

Від позивача: ОСОБА_1, адвокат;

Від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/1841/16:

За позовом: Приватного акціонерного товариства "ЕЛОПАК-ФАСТІВ";

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД";

про стягнення 498770,74 грн.., -

в с т а н о в и в :

Приватне акціонерне товариство «Елопак-Фастів» (далі Позивач) звернулось до приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський виноробний завод» (далі Відповідач) із позовом про стягнення 2337924,77 грн. з тих підстав на те, що за нижчевказаним договором Відповідач отримав від Позивача товар (картонні заготівки «Пюр-Пак») за який не розрахувався, у звязку з чим на суму боргу відповідачеві нараховано інфляційні втрати, відсотки річних, пені за порушення строку оплати товару та за порушення строку зберігання товару.

Також Відповідач в порушення Договору не вивіз зі складу Постачальника (Позивача) замовлений товар у кількості 904800 штук вартістю 2337924,77 грн. з ПДВ,

На підставі викладеного Позивач просить стягнути з відповідача - 111395,09 грн. заборгованості, 7909, 05 грн. інфляційних нарахувань, 3268,60 грн. три проценти річних, 11139,50 грн. пені за порушення строку оплати товару, 365094,50 грн. пені за порушення строку зберігання товару, разом - 498 770,74 грн.

Відповідач в засідання суду не зявився був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи ( поштові повідомлення, у т. ч з поміткою, що „адресат не проживає, у справі )

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленум Вищого Господарського Суду України від 26 грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, - 3.9.1. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В засіданні суду 07 вересня 2016р. за правилами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представника позивача, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено господарським судом та випливає з матеріалів справи, 12 січня 2009 року між сторонами у справі (Позивач Постачальник, Відповідач - Покупець) було укладено договір №58/09-В-UKR/TRN-DYA (далі - Договір).

До вказаного Договору укладено додаткові угоди №1 від р., №2 від 01.04.2009 р., №3 від 30.12.2009 р., №4 від 01.04.2010 р., №5 від р., №6 від 30.12.2010 р., №7 від 10.03.2011 р., №8 від 30.12.2011 р., №9 від 31.12.2012 р., №10 від 31.12.2013 р., кожна з яких є невід'ємною частиною Договору.

Згідно з пунктом 1.1 Договору Постачальник зобов'язується поставити Покупцю в обумовлені строки товар (висічку) - картонні заготівки «Пюр-Пак» (далі - «Товар»), а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар.

На виконання умов Договору Позивачем по видатковій накладній №866 від 26.05.2015р., довіреністю до неї №0055 від 25.05.2015 р., поставлено Відповідачеві товару на суму 111395,09 грн. з урахуванням ПДВ (замовлення №Ф від 21.03.2013 р.)

На вказаний товар виставлений рахунок на оплату №801 від 26.05.2015 р., податковою накладною №883 від 26.05.2015 р., квитанцією №1 щодо зазначеної податкової накладної.

Відповідно до підпунктів 7.5.1 та 7.5.2 пункту 7.5 Договору 50% вартості замовленої партії товару сплачуються Покупцем протягом 3 робочих днів з дня виставлення рахунку Постачальником перед відвантаженням Товару, інші 50% вартості замовленої партії товару сплачуються Покупцем на умовах товарного кредиту протягом 30 календарних днів моменту відвантаження та дати видаткової накладної. Всі платежі здійснюються Покупцем шляхом безготівкового банківського переказу грошових коштів в українських гривнях на розрахунковий рахунок Постачальника.

Відповідач повністю не сплатив отриманий товар і тому прострочення оплати зазначеного товару розпочалось з 26 червня 2015 р.

Відповідно до п. 5.4 Договору в разі, якщо Покупець не дотримується строків оплати поставленого товару, зазначеного в п. 7.5 Договору, Покупець сплатить Постачальнику пеню в розмірі 0,1% від вартості Товару за кожний день прострочення оплати. Максимальна сума пені обмежується сумою, що дорівнюється 10% від вартості товару.

Згідно з п. 2.9 роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України, які містяться в його постанові «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 р. №14, якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений в статті З Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», застосуванню підлягає пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до наданого Позивачем розрахунку на вказану суму боргу відповідачеві нараховані: пені за порушення Покупцем зобов'язань з оплати поставленого товару в сумі 11139,50 грн., відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати на суму боргу в сумі 7909,05 грн. та 3% річних в сумі 3268,60 грн.

Також Відповідачеві нарахована пені за порушення строку зберігання товару на складі Постачальника в сумі 365 094,50 грн. за таких підстав.

Згідно з пунктом 2.6 Договору Покупець зобов'язується вивезти замовлений товар з місця поставки протягом 21 календарного дня від дати надходження товару на склад Постачальника. При порушенні Покупцем стандартного 21-денного періоду зберігання товару на складі Постачальника останній залишає за собою право застосувати до Покупця штрафні санкції у відповідності з пунктами 5.2 та 5.3 цього Договору.

В разі, якщо Покупець не виконує зобов'язання з дотримання стандартного строку зберігання упаковки Пюр-Пак на складі Постачальника, наведеного в п. 2.6 Договору, і не вивозить замовлений товар протягом 21 календарного дня від дати надходження товару на склад Постачальника. Постачальник може вимагати від Покупця сплатити пеню в розмірі 0.1% від вартості невивезеного товару за кожний прострочений день зберігання.

Відповідач замовляв товар у позивача та сплачував передплату за нього, про що свідчать платіжні доручення № 533 від 15.08.2014 р., № 15 від 15.09.2014 р., рахунки на оплату № 1275 від 21.08.2014р.№ 1449 від 11.09.2014 р., виписки за рахунком позивача за 20.06.2013р., 11.06.2013р., 24.04.2014р., 29.05.2014р., 21.08.2014р., 16.08.2014р., 02.09.2014р., 15.09.2014 р., 02.10.2013 р., 03.10.2013 р., 04.10.2013р., 13.01.2014 р., 22.09.2014 р.

Відповідач забрав товар на складі позивача про що свідчать видаткові накладні № 1688 від 03.10.2014 р., № 1930 від 07.11.2014 р., № 162 від 30.01.2015 р.

Проте, Відповідач припинив забирати на складі позивача замовлений відповідачем товар, позивач цінним листом-повідомленням вих. №763 від 02.06.2015 р. повідомив Відповідача про надходження на склад ПрАТ «Елопак-Фастів» протягом 2013-2015 років 904800 штук товару, замовленого Покупцем відповідно до Договору, і прохання вивезти зазначений у листі товар у відповідності до п. 2.6 Договору.

Лист-повідомлення Позивача вих. №763 від 02.06.2015 р. був отриманий Відповідачем 12.06.2015 р.

О 24 год. 00 хв. 02.07.2015 р. сплив 21-денний період зберігання товару на складі Позивача, розрахований з дня отримання Покупцем-відповідачем повідомлення про надходження товару на склад Постачальника-позивача.

Станом на 15 червня 2016 р. Відповідач в порушення пункту 2.6 Договору не вивіз зі складу Постачальника замовлений товар у кількості 904800 штук вартістю 2 337 924,77 грн. з урахуванням ПДВ, згідно таблиці наведеної Позивачем у позовній заяві.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок стягнення господарський суд приймає його до уваги та вважає правильним.

Зворотнього Відповідач в порядку ст. 33 ГПК України не довів та свого розрахунку сум стягнення відповідач не надав.

Аналізуючи наведене суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, доведеними наявними у справі доказами та є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства "ЕЛОПАК-ФАСТІВ" - задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД" (68640, Одеська область, смт. Суворове, вул. Лиманська, буд. 18, ідентифікаційний код 00412033) на користь Приватного акціонерного товариства «Елопак-Фастів» (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Великоснітинська, буд. 67, ідентифікаційний код 00418082) 111 395 (сто одинадцять тисяч триста девяносто пять) грн. 09 коп. заборгованості, 7909 (сім тисяч девятсот девять) грн. 05 коп. інфляційних нарахувань, 3268 (три тисячі двісті шістдесят вісім) грн. 60 коп. три проценти річних, 11139 (одинадцять тисяч сто тридцять девять) грн. 50 коп. пені за порушення строку оплати товару, 365094 (триста шістдесят пять тисяч девяносто чотири) грн. 50 коп.. пені за порушення строку зберігання товару та судовий збір у сумі 7482 (сім тисяч чотириста вісімдесят дві) грн. 10 коп.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 12 вересня 2016 р.

Суддя М.І. Никифорчук