КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2016 р. Справа№ 910/27771/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Степанці О.В.

від позивача - ОСОБА_2, договір №15/004/ю вфід 23.11.2015 року,

від відповідача - Ракітін С.П., довіреність б/н від 12.11.2015 року,

вільний слухач - ОСОБА_4, паспорт серія НОМЕР_1

розглянувши апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю "Спарк Пауер"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року

у справі №910/27771/15 (головуючий суддя Головатюк Л.Д., судді Лиськов М.О., Ярмак О.М.)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Спарк Пауер", м. Київ

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у справі на стороні відповідача Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління МВС

України в м. Києві, м. Київ

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у справі на стороні відповідача фізична особа-підприємець ОСОБА_7, м. Київ

про стягнення 301 258,49 грн.

та за зустрічним позовом

товариства з обмеженою відповідальністю "Спарк Пауер", м. Київ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Київ

про стягнення 397 658,66 грн. -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "2ПАК" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача штрафних санкцій за порушення умов договору на надання транспортних послуг № 3215-1 від 03.02.2015 та повернення коштів сплачених штрафів у загальному розмірі 301 258,49 грн.

16.11.2015 року через відділ канцелярії Господарського суду міста Києва від товариства з обмеженою відповідальністю "Спарк Пауер" надійшла зустрічна позовна заява, відповідно до якої останній просить стягнути на його користь 397 658, 66 грн. за порушення умов договору на надання транспортних послуг № 3215-1 від 03.02.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2015 року зустрічна позовна заява відповідача за первісним позовом прийнята до спільного розгляду з первісним позовом, залучено до участі у справі № 910/27771/15 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України в м. Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за первісним позовом залучено фізичну особу - підприємця ОСОБА_7.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі №910/27771/15первісні позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Спарк Пауер" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 217 345, 00 грн. безпідставно сплачених, 82 747, 49 грн. штрафу, 1 166, 00 грн. додаткових витрат та 12 018, 89 грн. судових витрат.

Зустрічні позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Спарк Пауер" 140 407, 96 грн. основної заборгованості та 2 106, 13 грн. судових витрат.

В задоволенні інших зустрічних позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Спарк Пауер" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі №910/27771/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісних позовних вимог у повному обсязі та задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Також до апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Спарк Пауер" додано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі №910/27771/15.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та подане клопотання, дійшла висновку про те, що клопотання скаржника про відновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі №910/27771/15, є таким, що підлягає задоволенню, а матеріали апеляційної скарги є достатніми для прийняття її до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2016 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Спарк Пауер" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі №910/27771/15 прийнято до провадження у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Сулім В.В., Чорногуз М.Г. та призначено її розгляд на 29.06.2016 року.

У зв'язку з перебуванням судді Сулім В.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, відповідно до пп. 2.3.25, 2.3.49 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 5.1, Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Київському апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів від 03.02.2016 року, автоматизованою системою здійснено заміну судді Сулім В.В. у складі визначеної колегії для розгляду вказаної вище справи, про що сформовано протокол.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Спарк Пауер" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі №910/27771/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Чорногуз М.Г., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Спарк Пауер" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі №910/27771/15 прийнято до провадження у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Корсакова Г.В., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 03.08.2016 року.

29.06.2016 року через загальний відділ канцелярії Київського апеляційного господарського суду від відповідача (за первісним позовом) надійшли додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги в яких останній зазначив, що згідно ст. 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів перевізник звільняється від відповідальності за прострочення доставки, якщо затримка його доставки сталась внаслідок дій або недогляду позивача (за первісним позовом), внаслідок інструкцій позивача (за первісним позовом), не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Також, 29.06.2016 року через загальний відділ канцелярії Київського апеляційного господарського суду від позивача (за первісним позовом) надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він просив залишити рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року без змін.

У зв'язку з перебуванням судді Корсакової Г.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, відповідно до пп. 2.3.25, 2.3.49 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 5.1, Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Київському апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів від 03.02.2016 року, автоматизованою системою здійснено заміну судді Корсакової Г.В. у складі визначеної колегії для розгляду вказаної вище справи, про що сформовано протокол.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Спарк Пауер" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі №910/27771/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Чорногуз М.Г., Рудченко С.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Спарк Пауер" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі №910/27771/15 прийнято до провадження у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г.

03.08.2016 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи.

В судовому засіданні 03.08.2016 року представники позивача та відповідача надали усні пояснення та відповіли на запитання суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 року розгляд справи відкладено на 07.09.2016 року.

05.09.2016 року через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від позивача за первісним позовом надійшли письмові пояснення в яких він просив залишити рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року без змін.

06.09.2016 року через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від відповідача за первісним позовом також надійшли письмові пояснення.

В судовому засіданні 07.09.2016 року представник відповідача за первісним позовом надав усні пояснення по суті спору, просив задовольнити апеляційну скаргу, представник позивача за первісним позовом надав усні пояснення по суті спору, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03.02.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спарк Пауер", як виконавцем та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5, як замовником було укладено договір на надання транспортних послуг з перевезення вантажів по Україні та в міжнародному автомобільному сполученні № 3215-1 від 03.02.2015 (далі за текстом - договір), предметом якого є порядок взаємовідносин, що виникають між замовником і виконавцем при плануванні, здійсненні та оплаті транспортних послуг при перевезенні вантажів в міжнародному автомобільному сполученні, а також по території України. (том 1, а.с. 18-20).

Пунктом 2.2. договору передбачено, що відносини замовника та виконавця ґрунтуються на положеннях Конвенції про договір міжнародної автомобільного перевезення вантажів та Протоколу до Конвенції від 05.07.1978 року, Митної конвенції про міжнародні перевезення з використанням книжки МДП.

Згідно з п. 2.3. договору на кожну окрему загрузку оформлюється транспортна заявка, яка містить опис умов та особливостей конкретного перевезення та є додатком до договору.

Відповідно з п. 2.4. договору підтвердженням факту надання послуг є оригінал товарно - транспортної накладної обумовленого зразка (СМR) з відмітками вантажовідправника, перевізника, отримувача вантажу та митних органів.

Також, згідно з п.3.1. договору заявка має містити: точні адреси місць завантаження та розвантаження вантажу; дату та час подачі автомобіля для завантаження; вагу та вид вантажу; адреси відправника та отримувача вантажу із зазначенням контактних телефонів; адреси проведення митних формальностей при завантаженні та розвантаженні вантажу; сума фрахту, форма та строки оплати за перевезення; інші особливості перевезення конкретного вантажу.

Крім того, сторони в п. 4.2.2. домовились, що виконавець зобов'язаний подавати для завантаження необхідний тип рухомого складу в технічно справному стані, забезпечений всіма необхідними для виконання перевезення документами. Виконавець зобов'язаний письмово проінформувати замовника про всі особливості зафрахтованого транспортного засобу, якщо такі є. Подача автомобіля, непридатного для виконання перевезення або незабезпеченого необхідним комплектом документів, прирівнюється до зриву завантаження.

Виконавець зобов'язаний проінформувати замовника про споряджену масу транспортного засобу та контролювати вагу та розподілення по осях автопоїзда вантажу. При перевищенні вагових параметрів автопоїзда виконавець зобов'язаний сповістити про це замовнику та узгодити форму сплати можливих штрафів. (п. 4.2.3. договору).

Згідно з п. 5.2. договору підставою для оплати фрахту замовником є оригінал рахунку - фактури виконавця в одному екземплярі, оригінал СМR - накладної, ТТН - накладної з відміткою вантажоотримувача.

За порушення строків нормативного простою транспортного засобу замовник сплачує виконавцю неустойку в розмірі 100 EURO за кожну почату добу простою, якщо інше не обумовлено в заявці на конкретне перевезення. (п. 6.5. договору).

Відповідно до п. 6.7. договору за несвоєчасну оплату наданих послуг замовник сплачує виконавцю штраф в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від погодженої суми фрахту за кожний день прострочки.

Штраф за перевищення вагових параметрів сплачується замовником при умові виконання вимог п. 4.2.3. договору та надання оригіналів підтверджуючих документів спільно з СМR накладною (п. 6.8. договору).

В п. 6.9. договору сторони передбачили, що за прострочку доставки з вини виконавця, виконавець сплачує замовнику штраф в розмірі 10 % від вартості перевезення.

Також, в п. 6.10. договору зазначено, що виконавець сплачує замовнику штраф в розмірі 100 євро за кожну почату добу за затримку вантажу митною службою при проходженні переходу кордону з вини виконавця, включаючи вихідні і святкові дні країни прибування, а також відшкодовує всі збитки, пов'язані з цим, якщо інше не обумовлено в заявці.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.03.2015 року сторонами договору була оформлена контракт - заявка на транспортування вантажу автомобільним транспортом по маршруту: с. Ярошивка, Фастовський район, Київська область (Україна) - ул. Малинська, 20 г, Київ (Україна) - 903 01 Senec, Slovakia - 91904, Losonec, Slovakia, (том 1, а.с. 21) за наступними умовами:

Дані транспортного засобу: МАН НОМЕР_2.

Дата завантаження: 20.03.2015

Вага вантажу: 35 052, 00 кг

Форма та умови оплати фрахту: оплата по курсу продажу евро на міжбанку на сайті http://finance.liga.net/rates/mb/euro.htm на момент відкриття міжбанку в день прибуття вантажу в митний пункт 903 01 Senec, Slovakia. Рахунок має бути виставлений до 12 години дня.

Терміни оплати фрахту:

Перша частина оплати 2 300 євро в період з 11-12 березня 2015 року;

Друга частина оплати 5 400 євро по прибуттю в пункт митного оформлення, але до розвантаження в 91904, Losonec, Slovakia.

Умови здійснення перевезення: перевізник повинен мати ЦМР страхування.

Погоджена загальна вартість транспортування вантажу та отримання дозволів: 7 700 євро.

Позивач (за первісним позовом) сплатив виконавцю за перевезення вантажу 30% від суми фрахту в розмірі 54 747, 00 грн., що не заперечується відповідачем (за первісним позовом). Остаточного розрахунку за договором №3215-1 від 03.02.2015 року на момент звернення до суду не здійснив.

Згодом, виконавець за договором оформив дозвіл № 100 - 695 НГ з 20.03.2015 року по 02.04.2015 року на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні на вагу автопоїзду з вантажем 57, 50 тонн територією України (том 1, а.с. 24).

Крім того, відповідно рішення №OU-KE-OCDPK-2015/015195-002 від 25.03.2015 року районної адміністрації міста Кошице департаменту дорожнього руху та наземних комунікацій виконавцем отримано за згодою транспортної інспекції Поліцейського корпусу Словацької республіки у місті Кошице дозвіл на транспортування надміру важкого та габаритного предмета або транспортного засобу на загальну вагу разом із штовхачем 62, 50 т територією Словаччини. (том 1, а.с. 25-26).

Виконавцем за договором надано в підтвердження копії реєстраційних документів транспортного засобу, що здійснював перевезення відповідно до яких вага автопоїзда МАН НОМЕР_3 та причіп - платформа Broshuis НОМЕР_4 складала 22 000 кг (10 000 кг та 12 000 кг відповідно). (том 1, а.с. 42-43).

Відповідач (за первісним позовом) виставив рахунок позивачу (за первісним позовом) №47 від 30.03.2015 року за послуги митного супроводження вантажу на суму 217 345, 00 грн., який замовник за договором оплатив.

Вказаний вище рахунок був виставлений оскільки при здійсненні перевезення вантажу автомобільним транспортом - МАН НОМЕР_2 по маршруту: с. Ярошивка, Фастовський район, Київська область (Україна) - ул. Малинська, 20 г, Київ (Україна) - 903 01 Senec, Slovakia - 91904, Losonec, Slovakia Словацьким управлінням дорожнього руху було виявлено перевищення загальної дозволеної навантаженої маси та на підставі цього накладено штраф в розмірі 2 500 євро за перевищення та для подальшого руху дорогами Словаччини виписаний рахунок № 20150363 від 27.03.2015 на оплату 2 080 євро за оформлення нового дозволу на транспортування вантажу загальною вагою 71, 04 т. (том 1, а.с. 70-76).

Проте, як зазначив позивач (за первісним позовом) виконавець за договором №3215-1 від 03.02.2015 року вантаж доставив 22.04.2015 року.

Отже, на думку позивача (за первісним позовом) оскільки ним було безпідставно сплачено 217 345, 00 грн. штрафу за перевищення загальної дозволеної навантаженої маси не з його вини, останній звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача (за первісним позовом) 217 345, 00 грн. безпідставно сплачених коштів, 82 747, 49 грн. штрафу за прострочення термінів доставки вантажу та 1 166, 00 грн. додаткових витрат понесених на переклад документів для суду.

Оскільки позивач (за первісним позовом) не здійснив остаточних розрахунків за договором №3215-1 від 03.02.2015 року, до початку розгляду по суті судом першої інстанції товариство з обмеженою відповідальністю "Спарк Пауер" звернулось з зустрічною позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення 140 407, 96 грн. основної заборгованості за здійснене перевезення, 40 306, 07 грн. пені за прострочення платежу та 216 944, 00 грн. штрафу за понаднормативний простій.

Місцевий господарський суд надав належну оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору та правильно визначив, що такий за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування, за умовами якого відповідно до статті 929 Цивільного кодексу України одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно із статтею 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Таким чином, укладення між ФОП ОСОБА_5 та ТОВ "Спарк Пауер" договору надання транспортних послуг було спрямоване на отримання останнім таких послуг та одночасного обов'язку із здійснення їх оплати.

Відповідно до ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору (ст. 932 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки та відшкодування збитків (ст. 610, 611 ЦК України).

Як правильно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору 11.03.2015 року позивачем (за первісним позовом) була здійснена заявка на перевезення вантажу автомобільним транспортом.

В подальшому відповідачем (за первісним позовом) було здійснено перевезення вантажу автомобільним транспортом на загальну суму 195 154, 96 грн., що підтверджується матеріалами справи. Проте виконання зобов`язань за спірним договором було виконано з порушенням його умов з обох сторін.

Як стверджує позивач (за первісним позовом) та не заперечено відповідачем (за первісним позовом), останній здійснив часткову оплату вартості отриманих послуг в розмірі 54 747, 00 грн. та оплатив рахунок №47 від 30.03.2015 року на суму 217 345, 00 грн. за послуги митного супроводження вантажу. Проте позивач (за первісним позовом) стверджує, що виконавець не повідомив письмово замовника про особливості транспортного засобу, що фрахтується (про невідповідність власної маси транспортного засобу, вказаної в реєстраційних документах, реальній вазі), не врахував особливості транспортного засобу при оформленні дозвільних документів на транспортування надміру важкого та габаритного предмета.

Отже, з цього приводу, місцевим господарським судом вірно встановлено, що підтверджується матеріалами справ наступне.

Регіональним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ в Івано-Франківській області надано копії документів, які стали підставою для реєстрації причепа Broshuis НОМЕР_4. Відповідно до цих документів маса такого причепу складає 22 500 кг. (том 1, а.с. 189-205).

Крім того в матеріалах справи наявний лист № 29 від 15.04.2015 року ТОВ "МАН Трак енд Бас Юкрейн" автомобіль MAN, згідно з технічними даними завода - виробника має такі технічні характеристики: повна маса - 41 000 кг; власна вага - 12 146 кг. (том 1, а.с. 41).

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач (за первісним позовом) надав не вірні показники ваги транспортного засобу, а тому, висновок суду першої інстанції, що перевищення вагових показників сталося не з вини позивача (за первісним позовом) є вірним.

Сторони в договорі погодили, що штраф за перевищення вагових параметрів оплачується замовником за умови виконання вимог п. 4.2.3. договору. Доказів виконання вказаного пункту договору виконавцем не надано, і відповідно штраф за перевищення вагових параметрів не покладається на замовника за умовами договору.

Згідно положень ст. 932 ЦК України експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору, у разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб. Крім того, відповідно до положень ст. 3 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов'язки, як за власні дії і недогляди.

Тому, враховуючи ст. 932 ЦК України, перевізник, як експедитор мав обов`язок перевірити та встановити точні дані ваги автомобілю та причепу, які він надавав для перевезення, оскільки він несе відповідальність перед клієнтом за всі недоліки, які виникають не з вини замовника та згодом несуть додаткові витрати.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Крім того, місцевий господарський суд зробив правильний висновок, що оскільки відповідачем (за первісним позовом) обов`язок по оформленню дозвільних документів та обов'язок подати рухомий склад забезпечений всіма необхідними для перевезення документами був виконаний неналежним чином тому порушення строків доставки вантажу та затримка вантажу митною службою при проходженні переходу кордону, з огляду на встановлені судом обставини справи, сталося з вини виконавця.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Згідно з приписами ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується із судом першої інстанції щодо задоволення вимог первісної позовної заяви, а саме стягнення з відповідача (за первісним позовом) на користь позивача (за первісним позовом) 217 345, 00 грн. безпідставно сплачених, 82 747, 00 грн. штрафу та 1 166, 00 грн. додаткових витрат.

Щодо зустрічних позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що не заперечується сторонами, позивач (за первісним позовом) остаточного розрахунку за договором №3215-1 від 03.02.2015 року не здійснив, проте виконавець умови договору виконав.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 931 ЦК України встановлено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з позивача (за первісним позовом) на користь відповідача (за первісним позовом) заборгованості за договором у сумі 140 407, 96 грн. оскільки послуги за спірним договором перевізником виконані.

Вимоги позивача (за зустрічним позовом) щодо стягнення з замовника пені за невчасну оплату наданих послуг за договором вірно відхилені судом першої інстанції, оскільки, як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи неможливо встановити момент виникнення обов`язку у замовника з оплати виконавцю 140 407, 96 грн.

Також, судом першої інстанції вірно встановлено, що оскільки порушення строків доставки вантажу та простій транспортного засобу виник з вини виконавця, тому й вимоги щодо стягнення з відповідача (за зустрічним позовом) у відповідності до п. 6.5. договору у розмірі 216 944, 00 грн. штрафу за понаднормативний простій підлягають відмові.

Щодо доводів апелянта з приводу стягнення витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 7 500, 00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

В розумінні даних статей судовими витратами є лише оплата тих послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у статях 4, 13, 14, 15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем за первісним позовом (клієнт) та Адвокатом ОСОБА_2 (надалі - адвокат) 23.11.2015 року було укладено договір №15/004/ю про надання правової допомоги адвокатом. (том 2, а.с. 62-65).

Відповідно до п. 1.1. якого, адвокат зобов'язується надавати клієнту правову допомогу (надалі - "послуги"), у тому числі за окремим дорученням Клієнта з усіма правами представника на умовах та в порядку передбаченому цим договором, господарським процесуальним кодексом України.

Адвокат приймає на себе обов`язки представляти права і законні інтереси клієнта в суді, здійснювати професійну діяльність адвоката у справі №910/27771/15 за позовом ФОП ОСОБА_5 до ТОВ «Спарк-Пауер» про стягнення 301 258, 49 грн. (п. 1.2. договору).

Згідно п. 1.3. договору клієнт доручає адвокату здійснення представництва клієнта у всіх судових інстанціях, складати та подавати необхідні документи, ознайомлюватись з матеріалами справи, оскаржувати судові рішення.

В п. 3.2. договору сторони домовились, що гонорар за договором та розміри оплати за конкретні дії адвоката визначені в тарифних ставках (додаток №1), що є невід`ємною частиною договору.

Як вказано в додатку №1 до договору про надання правової допомоги №15/004/ю від 23.11.2015 року вартість послуг адвоката за одну годину становить 500, 00 грн. (том 2, а.с. 66).

Пунктом 3.5. договору передбачено, що за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом правової допомоги і її вартість.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за первісним позовом (клієнт) та ОСОБА_2 (адвокат) було підписано акти виконаних робіт від 17.12.2015 року, від 23.02.2016 року та 30.03.2016 року відповідно до яких вартість послуг адвоката загалом склала 7 500, 00 грн. (том 2, а.с. 69-71).

У матеріалах справи також міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 005636, виданого на підставі рішення ради адвокатів міста Києва від 01.10.2015 № 38 на ім'я ОСОБА_2. (том 2, а.с. 67).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи адвокат ОСОБА_2 приймав участь у судових засіданнях у якості представника позивача (за первісним позовом), надавав усні пояснення та відповідні заяви.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій (Пункт 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Таким чином, враховуючи те, що позивачем (за первісним позовом) надано договір про надання правової допомоги та підтверджено правовий статус адвоката, якому здійснено оплату, зважаючи на наявність доказів наявних у матеріалах справи, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про кваліфікацію зазначених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 судових витрат в якості витрат на оплату послуг адвоката в розумінні ст. 44 Господарського процесуального кодексу України.

Формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар, який повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. Фактори, які можуть бути враховані при визначенні обґрунтованого розміру гонорару визначені, зокрема, ст. 28 Правил адвокатської етики.

При вирішенні питання про розмір суми, яка підлягає відшкодуванню стороні за послуги адвоката, має бути врахована як ціна позову, яку вказав позивач у позовній заяві, так і критерії об'єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи (п. 6.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи зазначене, беручи до уваги предмет позовних вимог, співрозмірність його із розміром адвокатських витрат, які відповідач зобов'язаний відшкодувати, та зважаючи на результати вирішення спору у даній справі, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 7 500, 00 грн. підлягають задоволенню.

Твердження скаржника про те, що під час прийняття оскаржуваного рішення суд першої інстанції не дотримався вимог процесуального закону, щодо повного та всебічного дослідження обставин справи, судова колегія вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав правову оцінку наявними у матеріалах справи доказами.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про задоволення первісних позовних вимог в повному обсязі та часткове задоволення зустрічних позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Спарк Пауер" на рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі №910/27771/15 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі №910/27771/15 залишити без змін.

3.Справу №910/27771/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді С.Г. Рудченко

М.Г. Чорногуз