РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2016Справа №910/10368/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Пантіної Л.О.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (третя особа-1)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національний банк України (третя особа-2)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича (третя особа-3)

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Шабловська В.В. - за довіреністю № 131 від 29.10.2015 року;

від відповідача: Королецька В.А. - за довіреністю від 08.06.2015 року;

від третьої особи-1: Кібець Р.Р. - за довіреністю № 27-27951/16 від 22.06.2016 року;

від третьої особи-2: не з'явилися;

від третьої особи-3: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Пантіної Л.О. звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача Договір про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 року, укладений між ПАТ "Український професійний банк" та ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований в реєстрі за №6330 - є нікчемним згідно з п.п. 1, 2, 7 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З цих підстав, позивач просив суд:

1) Задовольнити позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» (ідентифікаційний код 19019775) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АУРУМ ФІНАНС» (ідентифікаційний код 39243396) про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - Договору про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. та зареєстрованого за №6330, що був укладений між ПАТ «УПБ» та ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС», а також зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АУРУМ ФІНАНС» (ідентифікаційний код 39243396) повернути на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, буд. 15, фактична адреса: 01033, м. Київ, вул. Микільсько-Ботанічна, буд. 6/8, ідентифікаційний код 19019775) права майнової вимоги, отримані за Договором про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 р., укладеним між Г1АТ «УПБ» та ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» та повернути оригінали документів отримані, згідно Актів приймання-передачі від 27.05.2015 р., за зобов'язаннями наступного боржника, а саме:

Документи щодо Позичальника Банку - ОСОБА_16 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1):

- Кредитний договір № 239 від 24.12.2010 р.;

- Додатковий договір від 03.03.3011 р. про внесення змін до Кредитного договору № 239 від 24.12.2010р.;

- Іпотечний договір від 24.12.2010 р., посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. за реєстровим №4610;

- Договір поруки №239-1 від 24.12.2010 р.;

- Додатковий договір від 03.03.2011 р. про внесення змін до Договору поруки № 239-1 від 24.12.2010р.;

- Договір поруки №239-2 від 24.12.2010р.;

- Додатковий договір від 03.03.2011р. про внесення змін до Договору поруки № 239-2 від 24.12.2010р.;

- Договір поруки №239-3 від 24.12.2010р.;

- Додатковий договір від 03.03.2011 р. про внесення змін до Договору поруки № 239-3 від 24.12.2010р.;

- Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 24.12.2010 р. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Літвіновою І.І, за реєстровим №4608;

- Витяг з державного реєстру правочинів №9436995 від 24.12.2010 р.

2) Внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме:

- внести зміни про суб'єктів в записі про іпотеку: 9828412, змінити Іпотекодержателя Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АУРУМ ФІНАНС», (ідентифікаційний код 39243396, місцезнаходження: 02121, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 3) на Іпотекодержателя ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІИНИИ БАНК» (ідентифікаційний код СДРПОУ: 19019775, 02660, м. Київ, вул. М. Раскової, буд. 15);

- внести зміни про суб'єктів в записі про обтяження: 9996696, змінити Обтяжувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АУРУМ ФІНАНС», (ідентифікаційний код 39243396, місцезнаходження: 02121, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 3) на Обтяжувача ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІИНИИ БАНК» (ідентифікаційний код: 19019775, 02660, м. Київ, вул. М. Раскової, буд. 15).

3) стягнути в відповідача на користь позивача понесені витрати на оплату судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 06.07.2016 року, а також залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (третя особа-1), Національний банк України (третя особа-2) та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича (третя особа-3).

05.07.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, від представника третьої особи-1 надійшли письмові пояснення на позов.

В судове засідання 09.08.2016 року представники третьої особи-2 та третьої особи-3 не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 09.08.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав, представник третьої особи-1 надав усні пояснення по справі.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 09.08.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи-1, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.05.2015 року між Публічним акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» (далі по тексту - Позивач, ПАТ «УПБ», Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК АУРУМ ФІНАНС» (далі по тексту - Відповідач, ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС») укладено та нотаріально посвідчено, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за реєстровим №6330, Договір про відступлення прав вимоги (далі по тексту - Договір відступлення, договір відступлення права вимоги), за умовами якого Первісний кредитор (Позивач, ПАТ «УПБ») передає (відступає) Новому кредитору (Відповідачу, ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС») свої права вимоги до ОСОБА_16 (далі - Боржник), а Новий кредитор (Відповідач) сплачує Первісному кредитору (Позивачу) за відступлення права грошової вимоги кошти у сумі, визначеній в п.5 цього договору, у порядку та строки, встановлені цим договором, та набуває права вимоги Первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існують на момент переходу права вимоги:

- за Кредитним договором №239 від 24.12.2010 р. (далі по тексту - Кредитний договір), укладеним між Дудак Наталією Сергіївною (далі по тексту - Позичальник або ОСОБА_16) та ПАТ «УПБ»;

- за Додатковим договором від 03.03.3011 р. про внесення змін до Кредитного договору №239 від 24.12.2010р.;

- за Іпотечним договором, укладеним між ПАТ «УПБ» і ОСОБА_16 та нотаріально посвідченим 24.12.2010 р., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Літвіновою І.І. за реєстровим № 4610 (далі по тексту - Іпотечний договір), предметом якого є квартира №3 загальною площею 45,7 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., та знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Ногіна, буд. 34. Квартира належить ОСОБА_16 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Літвіновою І.І.» приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу 24.12.2010 року за реєстровим №4608, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 4278435 від 24.12.2010 р.

- за Договором поруки №239-1 від 24.12.2010р.;

- за Додатковим договором від 03.03.2011р. про внесення змін до Договору поруки №239-1 від 24.12.2010р.;

- за Договором поруки №239-2 від 24.12.2010р.;

- за Додатковим договором від 03.03.2011р. про внесення змін до Договору поруки №239-2 від 24.12.2010 р.;

- за Договором поруки №239-3 від 24.12.2010 р.;

- за Додатковим договором від 03.03.2011 р. про внесення змін до Договору поруки № 239-3 від 24.12.2010 р.

Відповідно до п.5. Договору відступлення, за відступлені права вимоги Відповідач сплачує Позивачу кошти в українських гривнях в розмірі 39 972,67 грн. (далі - Ціна продажу), які сплачуються Відповідачем Позивачу протягом двох банківських днів з дня укладення цього Договору за наступними реквізитами: Отримувач платежу: Публічне акціонерне товариство «Український Професійний Банк», Банк отримувача: Публічне акціонерне товариство «Український Професійний Банк», № рахунку: НОМЕР_2, Ідентифікаційний код: 19019775, МФО: 300205.

Постановою Правління Національного банку України від 28.05.2015 року №348 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» до категорії неплатоспроможних», Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі вищевказаної Постанови Правління Національного банку України, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.05.2015р. №107 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ». Даним рішенням розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29.05.2015 р. по 28.08.2015 р. включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб призначено Пантіну Л.O. (надалі по тексту - Уповноважена особа).

Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків регулюється Законом України від 23.02.2012р. №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який набув чинності 22.09.2012р.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (в редакції чинній на дату запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ«УПБ»).

Уповноваженою особою, згідно наказу №26/ТА від 29 травня 2015 року, створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ«УПБ».

В ході перевірки Договору відступлення, комісія дійшла до висновку, що Договір про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. та зареєстрований за №6330 відповідно до якого, ПАТ «УПБ» відступило (передало) ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» належні Банку майнові права за Кредитним договором № 239 від 24.12.2010 р., укладеним між Дудак Наталією Сергіївною та ПАТ «УПБ», Додатковим договором від 03.03.2011 р. про внесення змін до кредитного договору № 239 від 24.12.2010 р., Договором поруки № 239-1 від 24.12.2010р., Додатковим договором від 03.03.2011 р. про внесення змін до Договору поруки № 239-1 від 24.12.2010р., Договором поруки №239-2 від 24.12.2010 р., Додатковим договором від 03.03.2011р. про внесення змін до Договору поруки № 239-2 від 24.12.2010 р., Договором поруки № 239-3 від 24.12.201р., Додатковим договором від 03.03.2011 р. про внесення змін до Договору поруки № 239-3 від 24.12.2010 р., за Іпотечним договором, посвідченим 24.12.2010 р. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Літвіновою І.І, за реєстровим № 4610, укладеним між Банком та Дудак Наталією Сергіївною, в забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором, є нікчемним згідно п. п. 1, 2, 7 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Результати роботи комісії оформлені Протоколом №10 від 24.07.2015 р., який затверджений Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «УПБ» Пантіною Л.О. 24 липня 2015 року (Витяг з Протоколу міститься в матеріалах справи).

Виявлені ознаки нікчемності правочину зафіксовані у вигляді Наказу Уповноваженої особи Фонду від 07 серпня 2015 року №133/ТА (копія наказу міститься в матеріалах справи).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що Договір про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 року, укладений між ПАТ "Український професійний банк" та ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований в реєстрі за №6330 - є нікчемним згідно з п.п. 1, 2, 7 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

На виконання умов Договору про відступлення прав вимоги Відповідачем в повному обсязі та в строки вказані в договорі сплачено Позивачу грошові кошти в розмірі 39 972,67 грн., що підтверджується Платіжним дорученням №79 від 27.05.2015 року. При цьому відповідно до п. 3 Договору про відступлення прав вимоги Ціна продажу дорівнювала заборгованості Позичальника за Кредитним договором з врахуванням нарахованих на день укладення Договору відступлення процентів за користування кредитом.

Відповідно до п.6 Договору про відступлення прав вимоги права вимоги за Кредитним договором є такими, що передані Новому кредитору з моменту підписання Акту приймання-передачі права вимоги. Акт приймання-передачі права вимоги підписується виключно після отримання Первісним кредитором Ціни продажу в повному обсязі.

27.05.2015 року на виконання умов Договору відступлення права вимоги між позивачем та відповідачем підписано Акт приймання - передачі прав вимоги від 27.05.2015 року (копія Акту міститься в матеріалах справи).

Відповідно до п. 3 Акту приймання-передачі прав вимоги Сторони підтвердили, що розрахунки за Договором здійснені в повному обсязі.

Отже, права вимоги за Договором про відступлення прав вимоги перейшли до Відповідача 27.05.2015 року.

Крім того, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію Відповідача іпотекодержателем за Іпотечним договором (копія Витягу №38197699 міститься в матеріалах справи).

На виконання ст.516 ЦК України та п.10 Договору про відступлення прав вимоги 05.06.2015 року Відповідачем Боржнику та Поручителям 1, 2, 3 направлено Повідомлення №2905/15-01 від 29.05.2015 р. про відступлення права грошової вимоги та всіх інших пов'язаних з нею прав.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права.

В силу ч.1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи Українськими судами застосовується практика Європейського суду з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland, № 37801/97 п.36, від 1.07.2003) «орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень».

Так, відповідно ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (частину третю статті 38 доповнено абзацом згідно із Законом № 629-VIII від 16.07.2015) порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, в силу приписів ст. 19 Конституції України, Позивач повинен був приймати відповідні акти, як от Повідомлення про нікчемність від 03.08.2015 року №01-10/3258, Протокол №10 від 24.07.2015 року та Наказ від 07.08.2015 p. № 133/ТА, по-перше, у відповідності до наведеного порядку посилаючись на нього (обґрунтовуючи), а по-друге належним чином обґрунтовувати та посилатися на чітко визначену норму діючого законодавства вимоги якої, імовірно порушені контрагентами оспорюваного договору.

Крім того, питання правомірності/дійсності та/або нікчемності правочину належить розглядати у контексті діючого законодавства органам, уповноваженим на такі дії.

Як визначено п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів Недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.»

02.09.2015 року Відповідач отримав від Позивача Повідомлення №01-10/3258 від 03.08.2015 року про нікчемність договору відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., укладеного між Позивачем та Відповідачем (далі - Повідомлення про нікчемність) з підстав, визначених пунктом 7 частини 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», без зазначення фактів, що свідчать про порушення чинного законодавства.

11.09.2015 року листом №1109/15-06 Відповідачем Позивачу направлено відповідь на Повідомлення про нікчемність Договору про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 року, в якому зазначалось, що Повідомлення - безпідставне та необґрунтоване, оскільки жодних фактів, що свідчили б про порушення чинного законодавства, в тому числі вказаної в Повідомленні норми (п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб) під час укладення Договору, в Повідомленні не зазначено; Договір про відступлення прав вимоги - чинний та укладений з дотриманням вимог чинного законодавства України.

З огляду на те що лист №1109/15-06 від 11.09.2015 року отриманий Позивачем 18.09.2015р. (копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення міститься в матеріалах справи), Позивачу відомо про наявність спору про встановлення нікчемності правочину.

З урахуванням вищевикладеного, за умови заперечення нікчемності договору (правочину) Позивач мав заявляти відповідний позов про встановлення нікчемності до компетентних судових органів України, чого не було здійснено, отже посилання Позивача на нікчемність Договору про відступлення прав вимоги не прийматися судом в якості належного та допустимого доказу нікчемності договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» «правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Тобто, ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено виключний перелік підстав, з яких уповноважена особа Фонду гарантування вкладів може виявляти нікчемні договори.

Суд зазначає, що під час укладення Договору відступлення прав вимоги Позивачем та Відповідачем не було допущено жодних з вказаних в ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обставин, що могли стати підставою нікчемності правочину.

При цьому суд звертає увагу, що при винесенні рішення про нікчемність Договору про відступлення прав вимоги (оформлене протоколом засідання комісії № 10 від 24.07.2015 р. та Наказом Уповноваженої особи на тимчасову адміністрацію ПАТ «УПБ» від 07.08.2015 р. №133/ТА) у зв'язку з порушенням під час його укладення Постанови НБУ від 30.04.2016 р. №293/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» (в подальшому - Постанова НБУ від 30.04.2015р.) уповноважена особа Фонду вийшла за межі наданих їй законом повноважень, оскільки віднесла Договір про відступлення прав вимоги до нікчемних не лише з підстав, визначених частиною 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а й з підстав. не встановлених спеціальним законом (Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.»

Згідно з частиною 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.»

Всі вищевказані вимоги додержані Позивачем та Відповідачем при укладенні Договору про відступлення прав вимоги, виходячи з того, що:

зміст Договору про відступлення прав вимоги не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

- на момент укладення Договору про відступлення прав вимоги Позивач та Відповідач мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх посадові особи - повноваження згідно статутних документів та даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців;

- волевиявлення учасників Договору про відступлення прав вимоги було вільним і відповідало їх внутрішній волі;

- Договір про відступлення прав вимоги вчинено у формі, встановленій законом - посвідчено нотаріально з врахуванням відступлення прав і за іпотечним договором;

- Договір про відступлення прав вимоги був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вказані в позовній заяві підстави нікчемності Договору про відступлення прав вимоги є безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного:

1) Посилання Позивача на нікчемність Договору про відступлення права вимоги у зв'язку з порушенням обмежень, встановлених Позивачу Постановою НБУ від 30.04.2015р. є необґрунтованими.

Нормами ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно п.2 ст. 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Вказана Постанова НБУ від 30.04.2015р. не є законом, відповідно, порушення її вимог не може призвести до нікчемності правочину. У випадку, якщо Позивач вважає договір недійсним у зв'язку з порушенням вимог постанови НБУ, така недійсність повинна бути встановлена судом, доказів чого Позивачем не надано.

Також суд звертає увагу на те, що вказана вище постанова Правління НБУ № 293/БТ не є нормативно-правовим актом, оскільки не зареєстрована в Мінюсті, містить гриф «банківська таємниця», а отже - є актом індивідуальної дії, чинність якого може бути направлена індивідуально тільки на Позивача і не може розповсюджуватись на інших осіб.

Наслідком порушення акту індивідуальної дії може бути лише застосування Національним банком України до Позивача заходів впливу за порушення банківського законодавства відповідно до ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Постанови Правління НБУ від 17.08.2012 р. №346 «Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу», а не визнання правочину недійсним, і тим більше - встановлення його нікчемним.

2) За своєю правової природою Договір про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 р. не відноситься до договорів, що забезпечують виконання зобов'язань, а отже, його укладення не могло порушити встановленого Національним банком України обмеження «не передавати в забезпечення майно та активи» (абз. 10 п. 3. Постанови НБУ від 30.04.2015 р.). Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

3) Заборона Позивачу використовувати для розрахунків в національній валюті прямі кореспондентські рахунки та зобов'язання Позивача здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок в НБУ (п.5 та п.6 Постанови НБУ від 30.04.2015р.) стосувались виключно міжбанківських переказів і не поширюються на проведення Позивачем операцій за дорученням його клієнтів в межах банку.

Дана позиція узгоджуються зі змістом норми ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з якою у випадку віднесення Національним банком України банку до категорії проблемних, останньому забороняється використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки в національній та іноземній валюті. Проведення розрахунків здійснюється виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кореспондентський рахунок - рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів.

Відповідач не є банківською установою, тому не має можливості згідно закону відкривати кореспондентський рахунок в іншому банку, в тому числі в Національному банку України, а також здійснювати міжбанківські перекази. Грошові кошти за Договором про відступлення прав вимоги від 27.05.2015р. перераховані Відповідачем Позивачу саме з власного поточного рахунку, відкритого в Позивача. Таким чином, розрахунки між юридичною особою-клієнтом (Відповідачем) і банком (Позивачем) не є міжбанківськими переказами і не можуть (не повинні) здійснюватись через кореспондентський рахунок в іншому банку, в тому числі через кореспондентський рахунок Позивача в НБУ.

Висновки Позивача про незаконність проведення Позивачем платежу за платіжним дорученням Відповідача викладені в позовній заяві, - безпідставні, необґрунтовані, суперечать чинному законодавству України та змісту Постанови НБУ №293/БТ від 30.04.2015 р.

Метою винесення Постанови НБУ від 30.04.2015 р. № 293/БТ був захист інтересів вкладників та інших кредиторів Позивача, тобто недопущення виведення грошових коштів з банку, чого і не сталося.

Право власності на грошові кошти Відповідача в сумі 39 972,67 грн. перейшло до Позивача 27.05.2015 р. в момент зарахування грошових коштів на рахунок Позивача НОМЕР_2, вказаний в Договорі відступлення прав вимоги, і залишились в банку, чим було поліпшено баланс Позивача, а отже - підвищено його платоспроможність.

Посилання Позивача на здійснення платежу через внутрішні рахунки Відповідача не відповідає дійсності та спростовується платіжним дорученням №79 від 27.05.2015року. Відповідно до п..1.10 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.2003 року №254 «внутрішньобанківські рахунки - усі інші рахунки аналогічного обліку, що не належать до клієнтських рахунків».

Перерахування грошових коштів здійснювалось з поточного рахунку Відповідача у відповідності до Цивільного кодексу України, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також Постанови Правління НБУ «Про затвердження інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» № 22 від 21.01.2004 р.

Постановою НБУ від 30.04.3015р. №293/БТ Позивачу не заборонено здійснювати платежі юридичних осіб - клієнтів банку та не передбачено отримання згоди куратора НБУ на укладення Позивачем договорів про відступлення прав вимоги.

4) Предметом Договору строкового банківського вкладу «Депозитна лінія «Гнучка» №245 від 20.05.2015 р. було перерахування клієнтом на депозитний рахунок вільних грошових коштів у безготівковій формі у вигляді короткострокових траншів та повернення траншів банком. Відповідно до п. 1.5. цього договору сума мінімального залишку на депозитному рахунку становить 1,00 грн. (Одна гривня 00 коп.). Мінімальний залишок розміщується на депозитному рахунку на весь строк дії договору.

Саме такий залишок і зберігався на депозитному рахунку Відповідача на момент укладення Договору про відступлення прав вимоги, строк розміщення траншу складав 3 дні.

Крім іншого, недоведеним є твердження про здійснення розрахунків за договором з коштів, повернених з депозитного рахунку, оскільки сума залишків на поточному рахунку Відповідача до повернення траншу з депозитного рахунку, складала 1 006 768,32 грн. (копія виписки банку міститься в матеріалах справи).

Не відповідають дійсним обставинам справи твердження Позивача про безпідставність повернення чергового короткострокового траншу з депозитного рахунку Відповідача на його поточний рахунок, оскільки дане твердження суперечить умовам вказаного депозитного договору та нормам чинного законодавства, а також змісту Постанови НБУ від 30.04.2015 р.

Також не доведені та не відповідають дійсним обставинам справи твердження Позивача про неможливість проведення даної операції через недостатність коштів на кореспондентському рахунку Позивача, оскільки грошові кошти банку обліковуються не лише на кореспондентському рахунку в НБУ, який використовується для проведення міжбанківських розрахунків та обліку обов'язкових резервів, а і на інших кореспондентських та внутрішньобанківських рахунках Позивача.

Вказане твердження спростовується відмітками банку про проведення операції на Меморіальному ордері №22998266 від 25.05.2015 р. (копія меморіального ордеру міститься в матеріалах справи).

5) Не відповідає дійсним обставинам справи та побудоване виключно на припущеннях твердження Позивача про передбачення умовами Договору про відступлення прав вимоги надання Відповідачу переваг (пільг) перед іншими кредиторами, прямо не встановленими законодавством та внутрішніми документами банку.

Позивач допускає безпідставне розширене тлумачення норми п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виходячи за межі аналізу умов Договору про відступлення прав вимоги та вдаючись до припущень щодо вірогідності задоволення вимог Позивача. Позовні вимоги не можуть будуватись на припущеннях.

Суд зазначає, що відповідачем не наведено доводів щодо укладення Договору про відступлення права вимоги на умовах, які відрізняються від загальноприйнятих правил ділового обороту.

При цьому Вимоги до договору відступлення прав вимоги прямо передбачені законом, а саме: ст.ст. 512 -519 ЦК України. Умови Договору відступлення відповідають вказаним нормам матеріального права.

Перехід прав кредитора у зобов'язанні до нового кредитора на підставі Договору про відступлення прав вимоги прямо передбачений законодавством (ст.ст. 512, 514 ЦК України), що в свою чергу не співвідноситься з положеннями п.7 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким закріплено таку підставу нікчемності правочину як надання кредитору переваг (пільг) прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Так, пунктом 1 частини 1 ст. 512 ЦК України, згідно з якою кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); згідно зі ст. 514 ЦК України, відповідно до якої до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умовами Договору про відступлення права вимоги, який є оплатним, для ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» не передбачено відстрочення чи розстрочення оплати за ним, будь-яких інших пільг. Натомість, п.13 Договору відступлення права вимоги передбачено, що даний Договір укладений під «скасувальною обставиною», якою сторони вважають: несплату Відповідачем Позивачу Ціни продажу в повному обсязі в строки встановленим цим Договором.

Отже, посилання на надання умовами Договору про відступлення прав вимоги Позивачем будь-яких переваг (пільг) Відповідачу не доведено.

Крім того, права нового кредитора, який сплатив на користь первісного кредитора достроково всю суму заборгованості Боржника з нарахованими процентами (термін остаточного погашення заборгованості за Кредитним договором - 10.12.2020 р.) не є перевагами (пільгами) кредитора в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також Позивачем не надано суду доказів того, що інші особи претендували на укладення будь-яких договорів щодо прав вимоги по Кредитному договору, а Відповідачу серед таких пропозицій було надано перевагу.

Крім того, за Договором про відступлення прав вимоги Відповідач є боржником, а не кредитором.

6) Не доведені підстави нікчемності Договору про відступлення прав вимоги, що полягають у прийнятті Відповідачем до дня визнання його неплатоспроможним на себе зобов'язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим (п.2 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Так, за вказаним договором зобов'язання по сплаті грошових коштів виникло у Відповідача перед Позивачем, (а не навпаки) і було виконане Відповідачем в день укладення договору, у Позивача ж виникло лише зобов'язання з передачі документів, що не могло потягти за собою неможливість виконання Позивачем грошових зобов'язань перед іншими кредиторами. Грошові кошти, отримані Позивачем від Відповідача, могли бути спрямовані на виконання грошових зобов'язань перед кредиторами Позивача.

Крім того, за інших умов заборгованість Боржником перед Позивачем повинна була б погашатись частинами до 10.12.2020 р. включно.

Внаслідок укладення Договору відступлення прав вимоги заборгованість Боржника в повному обсязі була погашена достроково.

Постанова НБУ № 293/БТ «Про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банка» була винесена ще 30.04.2015р., а Постанова Правління НБУ № 348 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних» - 28.05.2015р. (на наступний день після укладення правочину).

Отже, причинно-наслідковий зв'язок між укладенням Договору про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 р. та неможливістю Позивача виконувати грошові зобов'язання перед його кредиторами відсутній.

Суд зазначає, що дана підстава не була вказана в рішенні уповноваженої особи про встановленні нікчемності правочину (ні в протоколі, ні в наказі), посилання на неї з'явилось лише в Позовній заяві по даній справі.

7) Є безпідставним та не відповідає дійсним обставинам справи твердження Позивача про безоплатне здійснення ним відчуження майнових прав внаслідок укладення Договору про відступлення прав вимоги з посиланням на п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Дане твердження спростовується Платіжним дорученням №79 від 27.05.2015р., актом приймання-передачі прав вимоги від 27.05.2015 р., згідно з п.3 якого сторони підтверджують про здійснення розрахунків за договором в повному обсязі (засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

Суд знову ж таки звертає увагу на те, що дана підстава не була вказана в рішенні уповноваженої особи про встановленні нікчемності правочину (ні в протоколі, ні в наказі), посилання на неї з'явилось лише в Позовній заяві по даній справі.

Пунктом 1 частини 1 ст. 512 ЦК України, передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України, відповідно до якої до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 526 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що:

- права вимоги до ОСОБА_16 за кредитним договором та права вимоги за договорами, що забезпечують його виконання в повному обсязі були передані Позивачем Відповідачу 27.05.2015 р.,

- умови Договору про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 р. виконані Відповідачем в повному обсязі;

- Жодної з підстав для нікчемності Договору про відступлення прав вимоги від 27.05.2016 року Позивачем не доведено, а отже - договір є дійсним;

- станом на дату розгляду даної справи Відповідач є добросовісним набувачем прав вимоги до ОСОБА_16, ОСОБА_18, ОСОБА_17, ОСОБА_19 та є єдиним належним кредитором за Кредитним договором та договорами, що його забезпечують.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З огляду на вищевказане, враховуючи недоведеність підстав нікчемності Договору про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 року, вимоги позивача про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину є безпідставними та необґрунтованими, а Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 08.09.2016 року.