КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2016 р. Справа№ 911/1440/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Шаповаловій К.В.

за участю представників:

від позивача - Сороколіт Є.М.

від відповідача - Дяченко Л.Л.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 07.07.2016 (Суддя Колесник Р.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна

компанія "Нафтогаз України"

до Вишгородського районного комунального підприємства

"Вишгородтепломережа"

про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" про стягнення 41 821,49 грн. основної заборгованості, 1 678 443,32 грн. інфляційних втрат, 96 855,80 грн. 3% річних та 718 406,88 грн. пені.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.07.2016 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд посилався на те, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу. Для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу та наслідків за порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідною умовою є здійснення оплати поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 07.07.2016 у справі №911/1440/16 скасувати частково, а саме, в частині відмови у стягненні 1 678 443,32 грн. інфляційних втрат, 96 855,80 грн. 3% річних та 718 406,88 грн. пені, в іншій частині рішеня Господарського суду Київської області від 07.07.2016 залишити без змін.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції скаржником зазначено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального права, зокрема ст.ст. 4-2, 43, 83 Господарського процесуального кодексу України та матеріального права, зокрема ст.ст. 549-552, 615, 625, 654 Цивільного кодексу України.

За Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 11.08.2016 №911/1440/16 для розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Шапрана В.В., суддів: Андрієнка В.В., Буравльова С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2016 позивачу відновлено строк подання апеляційної скарги, прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 08.09.2016.

06.09.2016 через відділ документального забезпечення від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнім зазначено, що рішення Господарського суду Київської області від 07.07.2016 у справі №911/1440/16 є законним та обґрунтованим, а тому просить колегію суддів апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Представники сторін в судове засідання призначене на 08.09.2016 з`явилися та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Відповідно до ст. 99 ГПК України апеляційний перегляд справ відбувається за правилами розгляду цих справ у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець, позивач у справі) та Вишгородським районним комунальним підприємством "Вишгородтепломережа" (покупець, відповідач у справі) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2211/14-БО-17 (надалі - Договір), відповідно до умов якого (пункт 1.1. Договору) продавець зобов'язувався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

Згідно з п. 1.2. Договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 31.01.2014 року до договору купівлі-продажу природного газу № 2211/14-БО-17 від 23.12.2013 року) газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Як передбачено п. 2.1. Договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 2310,0 тис. куб. м. з розподілом щомісячної поставки у межах відповідних кварталів.

Приймання та передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.п. 3.3, 3.4 Договору).

Відповідно до п. 5.2. Договору в редакції відповідної Додаткової угоди:

- з 01.01.2014 року ціна за 1000 куб см. природного газу складає 3340,75 гривень, Додаткової угоди № 1 від 31.01.2014 (додаткова угода № 1 від 31.01.2014);

- з 01.04.2014 року ціна за 1000 куб см. природного газу складає 5 264,88 гривень, Додаткової угоди №2 від 30.04.2014 (додаткова угода №2 від 30.04.2014);

- з 01.05.2014 року ціна за 1000 куб см. природного газу складає 6 208,18 гривень, Додаткової угоди № 3 від 23.05.2014 (додаткова угода № 1 від 23.05.2014);

- з 01.06.2014 року ціна за 1000 куб см. природного газу складає 6 222,22 гривень, Додаткової угоди № 4 від 10.06.2014 (додаткова угода № 1 від 10.06.2014);

- з 01.09.2014 року ціна за 1000 куб см. природного газу складає 6 405,82 гривень, Додаткової угоди № 5 від 15.09.2014 (додаткова угода № 1 від 15.09.2014);

- з 01.11.2014 року ціна за 1000 куб см. природного газу складає 6 682,44 гривень, Додаткової угоди № 6 від 10.11.2014 (додаткова угода № 1 від 10.11.2014).

Згідно п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 11 Договору передбачено, що Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Колегією суддів встановлено, що на виконання п. 2.1 Договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ за період з січня по грудень 2014 року (включно) в обсязі 1 310,189 тис. куб. м. загальною вартістю 6 350 911,34 грн., що підтверджується копіями оформлених у відповідності до умов договору актів приймання передачі природного газу: за січень 2014 року від 31.01.2014, за лютий 2014 року від 28.02.2014, за березень 2014 року від 31.03.2014, за жовтень 2014 року від 31.10.2014, за листопад 2014 року від 30.11.2014 та за грудень 2014 року від 31.12.2014.

Проте, як зазначає позивач, відповідач свої обов'язки за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав, провівши остаточні розрахунки за поставлений газ з порушенням погоджених сторонами строків, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати, нарахованих за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за спожитий природний газ у січні-грудні 2014 року. Сума заявлених позивачем до стягнення 3 % річних складає 96 855,80 гривень, інфляційних втрат 1 678 443,32 гривень та пені 718 406,88 гривень.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.1. договору передбачено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Водночас колегією суддів встановлено, що в 2015 році відповідно до пункту 16 статті 14 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" (зі змінами) передбачена компенсація витрат з різниці в тарифах на теплову енергію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.15 №375 затверджено Порядок та умови надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що перерахування субвенції здійснюється на суму заборгованості, що утворилася на початок місяця, в якому проводяться розрахунки, і не погашена на дату укладення договору про організацію взаєморозрахунків.

Пунктом 3 цього Порядку визначено, що підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання і водовідведення населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за електричну енергію та природний газ, згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату укладення такого договору.

18.12.2015 року Головним управлінням Державної казначейської служби України в Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації, відповідачем, позивачем та ПАТ "Укргазвидобування" укладено договір № 535/375-в про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.16 ст.14 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік"), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла в зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/погоджувалися органами державної влади та органами місцевого самоврядування, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 375.

В межах зазначеного Договору відповідачем 23.12.2015 (платіж проведено 25.12.2015) проведено оплату стягуваної суми заборгованості у розмірі 41 821,49 гривень, тобто ще до звернення позивача до суду.

Укладення договорів про проведення взаєморозрахунків за рахунок субвенцій з державного бюджету, в силу вимог чинного законодавства, є диспозитивним правом його учасників.

Так, пунктом 11.2 договору про організацію взаєморозрахунків сторони погодили не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Пунктом 16 договору про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Тобто, як вірно зазначив суд першої інстанції, уклавши вказаний договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу газу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав щодо стягнення з відповідача вищезазначених сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, оскільки для застосування санкцій, передбачених п. 7.2 договору купівлі-продаж природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 16 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 01.07.2015 у справі №3-322гс15, від 07.10.2015 року у справі № 924/406/14, від 11.11.2015 року у справі № 927/1733/14 та від 10.02.2016 року у справі № 902/1652/13.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що позивачем не доведено порушення відповідачем строків оплати за поставлений природний газ в 2014 році за вищезазначеним договором купівлі-продажу з врахуванням укладеного договору про організацію взаєморозрахунків, яким сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу газу, укладеного між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату за природний газ було здійснено поза межами порядку і строків, визначених договором про організацію взаєморозрахунків, розрахунок за яким відбувся у встановленому порядку і строки, а сторони у справі згідно з п. 16 Договору № 535/375-в засвідчили, що після його виконання вони не матимуть одна до одної жодної претензії стосовно предмета даного Договору.

Колегією суддів не приймається до розгляду твердження позивача про нарахування штрафних санкцій на суму заборгованості, яка була погашена поза межами відповідного договору про організацію взаєморозрахунків, а за рахунок власних коштів відповідача, оскільки позивачем данний факт не доведено належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника (позивача).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 07.07.2016 у справі №911/1440/16 залишити без змін.

Матеріали справи №911/1440/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко