ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2016р. Справа№ 914/1839/16

За позовом: Державного підприємства «Український регіональний спеціалізований науково-реставраційний інститут «Укрзахідпроектреставрація», м. Львів

до відповідача: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів

про визнання недійсним частини договору

В судове засідання зявились:

від позивача: ОСОБА_1 - представник

від відповідача: ОСОБА_2 представник

Суддя Березяк Н.Є

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Подано позов Державного підприємства «Український регіональний спеціалізований науково-реставраційний інститут «Укрзахідпроектреставрація» до Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання недійсним п.5.1 Договору оренди нежитлового приміщення площею 1129,1 кв.м. , що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.. Соборна,3 «а» від 17.10.2013 року №Г-8822-13, укладеного між Державним підприємством УРСНРІ «Укрзахідпроектреставрація» (надалі Орендар) та Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради в частині встановлення ставки орендної плати « 8».

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав і мотивів, викладених в ухвалах суду.

В судовому засіданні було оглянуто оригінали документів, які в належно завірених копіях долучені до матеріалів справи.

В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задоволити позов з підстав зазначених у позовній заяві та наданих поясненнях. В обґрунтування позовних вимог посилається на ст..ст.203,215 ЦК України, а саме на те, що ставка по якій нараховується орендна плата відповідачем встановлена не правомірно, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на методику розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, відповідно до якої ставка науково дослідним установам встановлена в розмірі « 2%», тоді як у договорі розрахунок проводився за ставкою « 8%».

Представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити в позові з мотивів зазначених у поданому відзиві та наданих поясненнях. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на ті обставини, що на момент укладання договору (2013 р.) сторони свідомо узгодили усі істотні умови договору та в момент підписання погодились на них та взяли на себе обовязок щодо їх належного виконання. Також зазначив, що з витягу взятого з ЄДР не вбачається, що позивач є науково-дослідною установою.

В судовому засіданні 12.09.2012 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

17.10.2013 року між Державним підприємством УРСНРІ «Укрзахідпроектреставрація» (надалі Орендар) та Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі Орендодавець) укладено Договір № Г-8822-13 оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщення), згідно умов якого орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно нежитлові приміщення загальною площею 1 129,1 кв.м., а саме: приміщення першого поверху площею 341,2 кв.м., приміщення другого поверху площею 541,3 кв.м., приміщення мезоніну площею 171,8 кв.м. та приміщення антресолі площею 74,8 кв.м., які розташовані в будівлі (літ. А-2) за адресою: м. Львів, пл. Соборна, буд 3а (надалі обєкт оренди), що знаходиться на балансі Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради (надалі Балансоутримувач) і належить територіальній громаді м Львова в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності на підставі свідоцтва про право власності № Г-03490 від 12.02.2010 року.

Відповідно до п. 4.1 договору, термін оренди визначено 5 років з 17 жовтня 2013 року до 17 жовтня 2018 року.

У відповідності до п. 5.1 договору, розмір орендної плати за обєкт оренди визначається відповідно до чинної на час укладення цього договору Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова затвердженою ухвалою Львівської міської ради № 897 від 07.06.2007 року (зі змінами та доповненнями). І складає 32 139,37 грн. без ПДВ за перший місяць оренди з врахуванням індексу інфляції. Загальна сума річної орендної плати на момент укладення договору без врахування індексу інфляції становить 388 780,00 грн. без ПДВ. Станом на 01.04.2016 р. розмір орендної плати з урахуванням індексу інфляції становить 34 407,98 грн.

Як стверджує позивач, він з таким розміром орендної плати не може надалі погоджуватись у звязку з тим, що ДП УРСНРІ Укрзахідпроектреставрація є державною науково-дослідною (науково-технічною) установою, що підтверджується виданим Міністерством регіонального розвитку та будівництва України свідоцтвом про державну атестацію наукової установи від 29.08.2008 року № 2 та рішення колегії Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.07.2013 р. № 51 про затвердження її результатів, в частині підтвердження ДП УРСНРІ Укрзахідпроектреставрація статусу наукової установи з віднесенням до групи В.

Також в обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до п. 7 п. 25 Додатку 2 до Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, що затверджена ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007 року № 897 зі змінами, орендна ставка для науково-дослідних установ, крім бюджетних, встановлена в розмірі « 2» тоді як розрахунок орендної плати у договорі проведений з застосуванням орендної ставки « 8», у звязку з чим розмір орендної плати збільшено в чотири рази.

Позивач стверджує, що у звязку з наведеним розмір орендної плати за один місяць завищений на 25 806,76 грн., відповідно загальна заборгованість орендаря по орендній платі на день звернення до суду становить 1857138,15 грн. та відповідно до цього просить визнати недійсним п. 5.1 договору оренди від 17.10.2013 р. № Г-8822-13 в частинні встановлення ставки орендної плати « 8».

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Загальні правові засади визнання правочину недійсним визначені у ст. 215 ЦК України, частина 1 якої передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 вищенаведеної правової норми визначено, що у разі, коли недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Схожі за змістом положення містить і ст. 207 ГК України, відповідно до якої господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Як стверджує позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, що відповідно до п. 7 п. 25 Додатку 2 до Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, що затверджена ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007 року № 897 (зі змінами), орендна ставка для науково-дослідних установ, крім бюджетних, встановлена в розмірі « 2» тоді ,як розрахунок орендної плати у договорі проведений з застосуванням орендної ставки « 8», у звязку з чим розмір орендної плати збільшено в чотири рази та зазначає, що розмір орендної плати за один місяць завищений на 25 806,76 грн., відповідно загальна заборгованість орендаря по орендній платі на день звернення до суду становить 1857138,15 грн. та відповідно до цього просить визнати недійсним п. 5.1 договору оренди від 17.10.2013 р. № Г-8822-13 в частинні встановлення ставки орендної плати « 8».

Дослідивши матеріали справи та подані позивачем докази в обґрунтування своїх позовних вимог і обґрунтовані заперечення відповідача, судом встановлено, що на момент підписання договору оренди сторони визнавали та були ознайомленні зі всіма істотними умовами договору, включаючи орендну плату та відповідно в момент підписання дійшли взаємної згоди щодо виконання зобовязань за даним договором оренди.

Згідно п. 2.6 постанови Пленуму ВГС України № 12 від 29.05.2013 р. відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов.

Як вбачається з матеріалів справи та заперечень відповідача, що спростовують позовні вимоги, а саме того, що сторони уклали даний договір 17.10.2013 р. та погодили всі істотні умови, зокрема орендар взяв на себе зобовязання своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату визначену договором за користування обєктом оренди і на момент підписання проти них не заперечував. Позивач свої зобовязання виконував з порушенням умов договору, а саме сплачував орендну плату за оренду майна не в повному обсязі. Дані порушення позивачем своїх договірних зобовязань призвели до виникнення заборгованості за період з 18.10.2013 р. по 30.04.2016 р. в сумі 1 673 024,15 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість (долучено до матеріалів справи). Позивач продовжує користуватись орендованим майном ще по теперішній час.

Також, заслуговують на увагу суду заперечення відповідача, що згідно з Додатком 2 до Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова застосовується орендна ставка «за використання орендарем нерухомого майна за цільовим призначенням для розміщення…», тобто критерієм встановлення орендної ставки є цільове призначення орендованого обєкта.

Відповідно до п. 2.1 Договору, цільове призначення обєкта оренди є «для виконання проектних робіт», а відповідно Додатка 2 № 40 Методики, для такого виду цільового призначення орендна ставка становить 8 %, що є чітко визначено Методикою.

Як вбачається з Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців позивач, повна назва юридичної особи Державне підприємство «Інститут Укрзахідпроектреставрація, основним видом діяльності якої є дослідження і розробка в галузі технічних наук, діяльність у сфері інжинірингу, реставраційна діяльність (витяг долучено до матеріалів справи).

Як стверджував представник відповідача в судових засіданнях, що не спростовано позивачем, на час укладення Договору оренди нерухомого майна позивач не подавав документів, про те, що юридична особа Державне підприємство УРСНРІ «Укрзахідпроектреставрація» є науково-дослідною установою, також впродовж дії даного договору позивач не звертався до відповідача з клопотанням про внесення змін до даного Договору в частині розміру орендної плати у встановленому чинним законодавством порядку.

Відповідно до п. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пункт 4 даної статті передбачає, що дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Стаття 215 зазначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як на підставу позову про визнання недійсним в частині п.5.1 Договору позивач посилається на невідповідність цього пункту пп.7 п.25 Додатку 2 до Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м.Львова, затвердженої ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007 року №897.

Положеннями ст..627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст..6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Пунктом 3 ст.6 ЦК України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення Договору оренди з врахуванням зазначеного в ньому цільового призначення орендованого обєкта та поданих позивачем на час його укладення документів, сторони погодили всі істотні умови та підписали Даний договір у встановленому законом порядку.

Посилаючись на дефект волі орендодавця під час підписання Договору оренди, позивач жодними належними і допустимими доказами не довів цього факту, як і не довів тих обставин, що обєкт оренди в цілому використовується позивачем для здійснення лише науково-дослідної діяльності, а не як субєктом господарювання для здійснення проектних, проектно-вишукувальних та проектно-конструкторських робіт.. Як зазначав в судовому засіданні представник позивача, в звязку з відсутністю коштів для виплати заробітної плати працівникам, ними створено ряд приватних структур, які здійснюють господарську діяльність, а саме - проектні , проектно-конструкторські роботи та ін...

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсним п. 5.1 договору оренди № Г-8822-13 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) який укладений між Державним підприємством УРСНРІ «Укрзахідпроектреставрація» та Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради є безпідставними, матеріалами справи не підтвердженими та задоволенню не підлягають.

Керуючись 3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,82,84,85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Повний текст складений та підписаний 14.09.2016 р.

Суддя Березяк Н.Є.