ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2016 р. Справа № 909/227/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Київ за вих..№14/2-913 від 17.06.2016р.

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 02.06.2016 р.

у справі № 909/227/16

за позовом: публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Київ

до відповідача: публічного акціонерного товариства Тисменицягаз" м.Тисмениця

про стягнення 249 746, 36 грн., з яких: 214 872, 76 грн. - пеня, 12 608, 26 грн. 3% річних, 22 265, 34 грн. інфляційні втрати

за участю представників сторін від:

позивача: ОСОБА_2 за довіреністю №14-167 від 11.06.2014 р.;

відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю №78 від 29.01.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 02.06.2016 р. (суддя С.Кобецька ) у позові відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що у позивача не виникло права вимоги виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий розрахунок в силу п. п. 3.4., 6.1. договору, здійснюється на підставі підписаного двома сторонами акту приймання - передачі газу, який позивач не повернув відповідачу, саме тому, в даному випадку, відсутні підстави для застосування до відповідача штрафної санкції, передбаченої п.7.2 договору та наслідків порушення грошового зобов'язання, обумовлених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував до правовідносин сторін ст.ст. 538 та 613 Цивільного кодексу України. Скаржник стверджує, що п.6.1 договору та його інші положення не ставлять обовязок відповідача щомісячно сплачувати за отриманий газ до 20 числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, в залежність від дати оформлення відповідного акту приймання-передачі природного газу. А тому, прострочення грошового зобовязання відповідача за договором не повязане з моментом реального підписання сторонами відповідного акту.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що обовязок остаточного розрахунку пов'язаний з підписанням сторонами актів приймання-передачі природного газу. На підтвердження вказаної позиції, відповідач подав клопотання б/н б/д (вх..№ЛАГС 01-04/6420/16 від 05.09.2016 р.) про долучення до матеріалів справи постанов Вищого господарського суду України.

В судовому засіданні представники сторін виклали доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та перевірено Львівським апеляційним господарським судом, між ПАТ НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Тисменицягаз» укладено договір на купівлю-продаж природного газу №13-152-Б від 04.01.2013 р.

В подальшому між сторонами було укладено додаткові угоди до договору, а саме: №1 від 10.07.2013р., № 2 від 31.12.2013р., №3 від 28.04.2014р., № 4 від 15.05.2014р., № 5 від 05.09.2014р., № 6 від 10.11.2014р., № 7 від 08.12.2014р., №8 від 22.12.2014р., №9 від 05.02.2015р., №10 від 10.03.2015р., №11 від 23.03.2015р., №12 від 03.04.2015р., №13 від 12.05.2015р., №14 від 03.06.2015р. Вказаними додатковими угодами сторонами змінено ціну та обсяги постачання природного газу.

Згідно п. п. 1.1., 3.3, 3.4, 6.1, 7.2 вказаного договору, продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти і оплатити природний газ на умовах договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, які є кінцевими споживачами газу.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання - передачі.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу, покупець не здійснив повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобовязується сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно додаткової угоди №15 від 19.06.2015р. до договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 р. і діє в частині реалізації газу до 30.06.2015р. (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення. Цією ж додатковою угодою припинено дію договору №13-152-Б від 04.01.2013р. в частині поставки природного газу з 01.07.2015р.

Наявними матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ згідно актів приймання - передачі природного газу: від 31.01.2013р. спожитий у січні 2013р., від 28.02.2013р. спожитий у лютому 2013р., від 31.03.2014р. спожитий у березні 2013р., від 30.04.2013р. спожитий у квітні 2013р., від 31.05.2013р. спожитий у травні 2013р., від 30.06.2013р. спожитий у червні 2013р., від 31.07.2013р. спожитий у липні 2013р., 31.08.2013р. спожитий у серні 2013р., від 30.09.2013р. спожитий у вересні 2013р., від 31.10.2013р. спожитий у жовтні 2013р., від 30.11.2013р. спожитий у листопаді 2013р., від 31.12.2013р. спожитий у грудні 2013р., від 31.01.2014р. у січні 2014р., від 28.02.2014р. спожитий у лютому 2014р., від 31.03.2014р. спожитий у березні 2014р., від 30.04.2014р. спожитий у квітні 2014р., від 31.05.2014р. спожитий у травні 2014р., від 30.06.2014р. спожитий у червні 2014р., від 31.07.2014р. спожитий у липні 2014р., від 31.08.2014р. спожитий у серпні 2014р., від 30.09.2014р. спожитий у вересні 2014р., від 31.10.2014р. спожитий у жовтні 2014р., 30.11.2014р. спожитий у листопаді 2014р., від 31.12.2014р. спожитий у грудні 2014р., від 31.01.2015р. спожитий у січні 2015р., від 28.02.2015р. спожитий у лютому 2015р., від 31.03.2015р. спожитий у березні 2015р., 30.04.2015р. у квітні 2015р., від 31.05.2015р. спожитий у травні 2015р., 30.06.2015р. спожитий у червні 2015р., на загальну суму 20 454 298,00грн.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» згідно виписки по операціях з ПАТ «Тисменицягаз» в період з 01.01.2013р. по 30.09.2015р., відповідачем в повному обсязі здійснено розрахунок за поставлений природний газ в сумі 20 454 298,00грн., що не заперечується позивачем.

Окрім цього, господарським судом першої інстанції встановлено, що на виконання свого зобовязання, обумовленого п. 3.4. договору, відповідач направляв на адресу позивача, цінними листами з описами вкладення, рекомендованою кореспонденцією, зокрема, підписані та скріплені печаткою ПАТ «Тисменицягаз» акти приймання - передачі природного газу за січень 2013р. - червень 2015р. Факт отримання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» спірних актів не заперечується і самим позивачем.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, ухвалою від 21.04.2016р., суд зобовязав позивача надати докази в підтвердження факту повернення відповідачу оригіналів підписаних та скріплених печаткою позивача актів приймання-передачі природного газу за січень 2013р. - червень 2015р. З поданих позивачем суду фотокопій реєстрів актів приймання - передачі природного газу підприємствами газопостачання і газифікації за січень 2013р. - червень 2015р., списків згрупованих пріоритетних відправлень, поштових відправлень, рекомендованих листів ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (а.с. 135-198 Т.1), судова колегія погоджується з позицією місцевого господарського суду про неможливість достовірно встановити факт належного виконання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» умов п. 3.4. договору, а саме: повернення ПАТ «Тисменицягаз» не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, одного примірника оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою.

Одночасно, з долучених відповідачем до матеріалів справи фотокопій журналів реєстрації вхідної кореспонденції ПАТ «Тисменицягаз» за 2013р.-2015р. (а.с.1-236 Т.2, а.с.1-40 Т.3), оригінали яких досліджено в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції, відсутні відомості про надходження до ПАТ «Тисменицягаз», примірників підписаних та скріплених печаткою ПАТ «НАК «Нафтогаз України», актів приймання-передачі природного газу за січень 2013р. - червень 2015р.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про застосування до відповідача відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, обумовленої п.7.2. договору на купівлю - продаж природного газу №13-152-Б від 04.01.2013р., а саме: стягнення пені в сумі 214 872,76грн. та наслідків порушення грошових зобов'язань, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме, 12 608,26грн. 3% річних,

22 265,34грн. інфляційних втрат.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Відповідно до ст.ст. 525, 526. 712, 692 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У висновках Верховного суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України, за II півріччя 2014 року зазначено, що до правовідносин купівлі-продажу не можуть бути застосовані загальні положення ст. 530 ЦК України, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з таких правовідносин, чітко визначений спеціальною нормою права, а саме: ст. 692 ЦК України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього (постанова Верховного Суду України від 30.09.2014р. у справі №3-121 гс14).

Як підтверджується матеріалами справи та встановлено судом першої інстанції, відповідачем в повному обсязі здійснено розрахунок за поставлений природний газ в сумі 20 454 298,00грн., що не заперечується позивачем.

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Первинний документ у даному випадку акт приймання-передачі природного газу має підтверджувати факт здійснення господарської операції отримання природного газу за місяць.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, позивачем не повернуто акти приймання-передачі природного газу за вказаним договором.

Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.231 Господарського кодексу України, штрафні санкції, зокрема, у вигляді пені, за порушення грошових зобов'язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 549, 612. 613 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови враховує також висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 08.04.2014 р. у справі №3-7гс14 згідно яких, оскільки у договорі сторони визначили акт приймання-передачі газу істотним елементом встановлених між ними правовідносин, то договір як джерело матеріального права підлягає застосуванню у повному обсязі згідно зі ст.ст. 6, 11 ЦК України.

Отже, у зв'язку з невиконанням позивачем свого обов'язку за договором щодо повернення актів приймання-передачі природного газу, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що у позивача не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов'язання здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки остаточний розрахунок здійснюється на підставі підписаного сторонами акта. Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України, зокрема, у постановах від 08.08.2016 р. у справі №911/33/16, від 11.08.2016 р. у справі №906/12/16.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 02.06.2016 р. у справі

№ 909/227/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати в господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 09.09.2016 р.

ОСОБА_4 Матущак

Судді О.П. Дубник

ОСОБА_1