ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2016 р.Справа № 916/4354/15
ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Будішевської Л.О.,

Суддів: Мишкіної М.А., Таран С.В.,

при секретарі судового засідання Шитря О.М.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 за довіреністю,

від відповідача ОСОБА_3 за довіреністю,

від третьої особи на стороні позивача ОСОБА_4 за довіреністю,

від третьої особи-1 на стороні відповідача ОСОБА_5 за довіреністю,

від третьої особи-2 на стороні відповідача ОСОБА_6 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 обласної ради

на рішення господарського суду Одеської області від 13 червня 2016 року

у справі №916/4354/15

за позовом ОСОБА_1 міської ради

до відповідача ОСОБА_1 обласної ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_7 установи «Міська поліклініка №29»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1. ОСОБА_8 обласної ради з майнових відносин;

2. ОСОБА_7 установи «ОСОБА_1 обласна клінічна лікарня»

про визнання недійсним свідоцтва про право власності

встановив:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 міська рада (далі-позивач, ОМР) звернулася до господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 обласної ради (далі-відповідач, ОСОБА_1 облрада), в якій просить суд визнати недійсним свідоцтво про право власності від 03.03.2009р. серії САА № 273106, видане ОСОБА_1 обласною радою територіальним громадам сіл, селищ, міст області в особі ОСОБА_1 обласної ради на майновий комплекс ОСОБА_1 обласної клінічної лікарні загальною площею 69525,5 кв.м., розташований за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, 26, в частині включення будівлі поліклініки №29, якій відповідає літ. «О» майнового комплексу.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.10.2015р. при порушені провадження у справі було залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_7 установу «Міська поліклініка №29» (далі-КУ «Міська поліклініка №29»).

В подальшому, ухвалами господарського суду Одеської області від 23.11.2015р. та 09.03.2016р. залучені до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_8 обласної ради з майнових відносин (далі-УООМВ) та ОСОБА_7 установу «ОСОБА_1 обласна клінічна лікарня» (далі-КУ «ОСОБА_1 обласна клінічна лікарня»).

Рішенням господарського суду Одеської області від 13.06.2016р. (головуючий суддя Щавинська Ю.М., судді: Бездоля Ю.С., Петренко Н.Д.) позов задоволено, визнано недійсним свідоцтво про право власності від 03.03.2009р. серії САА №273106, видане ОСОБА_1 обласною радою територіальним громадам сіл, селищ, міст області в особі ОСОБА_1 обласної ради на майновий комплекс ОСОБА_1 обласної клінічної лікарні, загальною площею 69525,5 кв.м., розташований за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, 26, в частині включення будівлі поліклініки №29, якій відповідає літ. «О» майнового комплексу, а також стягнуто з відповідача на користь позивача 1218,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивовано наступним.

Територіальна громада міста правомірно набула внаслідок розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю) право власності на Поліклініку №29) в цілому, у тому числі на спірне приміщення, щодо якого видане оспорюване свідоцтво.

Матеріалами справи встановлено, що саме КУ «Міська поліклініка №29», що фінансується з міського бюджету, протягом років, наступних за такою передачею, безперешкодно користувалось приміщенням, несло відповідні витрати на його утримання, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 міської ради відмовити.

Як зазначає скаржник в апеляційній скарзі, на підставі законів УРСР «Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР і місцеве самоврядування», «Про власність», постанови КМУ від 05.11.1991р. №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю та власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» виконкомом обласної Ради народних депутатів 25.11.1991р. прийнято рішення №226-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування і районів області».

Додатком №2 до вказаного рішення є Перелік державного майна, яке передається у власність міст обласного підпорядкування, у тому числі і міста ОСОБА_2. Міська поліклініка №29 у вказаному Переліку не зазначена, а, отже, не передавалася ОСОБА_1 обласною радою народних депутатів ОСОБА_1 міській ради народних депутатів.

Таким чином, на думку скаржника, є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що згідно з додатком №2 до рішення виконкому обласної Ради народних депутатів 25.11.1991р. №226-ХХІ у власність міста ОСОБА_2 були передані поліклініки, і, зокрема, Міська поліклініка №29.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції безпідставно погодився з доводами позивача, що згідно з актом приймання-передачі державного майна до комунальної власності міста ОСОБА_2 за галуззю «Охорона здоровя» від 12.02.1992р., відділ охорони здоровя ОСОБА_1 облвиконкому передав, а відділ охорони здоровя ОСОБА_1 міськвиконкому прийняв 78 обєктів охорони здоровя, оскільки в переліку підприємств, установ та організацій охорони здоровя, які передавалися у комунальну власність міста ОСОБА_2 у розділі, у розділі «Суворовський район» міститься поліклініка №29, розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, 32-А.

Скаржник вважає, що даний акт приймання-передачі державного майна від 12.02.1992р. не є належним доказом переходу права власності на спірну будівлю від ОСОБА_1 обласної ради до ОСОБА_1 міської ради, оскільки безпосередньо вказаний акт не є цивільно-правовою угодою, яка спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, а також, особи, які підписали цей акт, не мають документів, що засвідчували б їх повноваження та право діяти від імені територіальної громади чи відповідної ради.

На думку скаржника, для передачі спірної будівлі із власності ОСОБА_1 обласної ради до власності ОСОБА_1 міської ради необхідна була наявність рішення виконкому ОСОБА_1 обласної ради народних депутатів про передачу спірної будівлі у власність ОСОБА_1 міської ради та рішення виконкому ОСОБА_1 міської ради про прийняття спірної будівлі у власність, та, відповідно, акт, підписаний уповноваженими особами виконкому ОСОБА_1 міської ради та виконкому ОСОБА_1 обласної ради народних депутатів про приймання-передачу спірної будівлі.

Позивачем в обґрунтування заявлених вимог не були надані відповідні рішення ОСОБА_1 обласної ради чи ОСОБА_1 обласної ради народних депутатів про передачу спірної будівлі, а також не надано рішення ОСОБА_1 міської ради про прийняття спірної будівлі у власність.

Крім того, скаржник вважає, що судом першої інстанції всупереч вимогам ст.43 ГПК України не надано правової оцінки доказам, які надавалися відповідачем, а саме: листам Департаменту фінансів ОСОБА_1 обласної державної адміністрації від 17.03.2016р. №25/02.02-16/733 та від 23.03.2016р. №25/04.01-24/797, в яких визначені суми видатків на фінансування КУ «ОСОБА_1 обласна клінічна лікарня» за рахунок коштів обласного бюджету Одеської області, зокрема, з 2007 по 2015 роки. Отже, на думку скаржника, можливо зробити висновок, що за рахунок коштів фінансувалась і міська поліклініка №29, як невідємна складова частина майнового комплексу обласної клінічної лікарні.

У відзиві на апеляційну скаргу КУ «ОСОБА_1 обласна клінічна лікарня» підтримала вимоги, викладені в останній, просила суд скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В засіданні суду представник скаржника наполягав на задоволенні апеляційної скарги з підстав, викладених в останній.

Представники позивача та КУ «Міська лікарня №29» в засіданні суду апеляційної інстанції заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні представники третіх осіб на стороні відповідача підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін та третіх осіб, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 обласною радою 03.03.2009р. видане Свідоцтво серії САА № 273106 про право власності територіальних громад сіл, селищ, міст області в особі ОСОБА_1 обласної ради на майновий комплекс ОСОБА_1 обласної клінічної лікарні загальною площею 69 525,5 кв.м., що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, 26, до якого включена будівля поліклініки № 29, якій відповідає літ. «О» майнового комплексу.

Вказане Свідоцтво видане на підставі рішення ОСОБА_1 обласної ради від 25.11.1991р. №266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування і районів області».

Відповідно до цього Свідоцтва власником майнового комплексу ОСОБА_1 обласної клінічної лікарні, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, 26 загальною площею 69525,5 кв.м., яка складається з головного корпусу літ. «А», консультативної поліклініки літ. «Б», будівлі поліклініки № 29 літ. «О», будинку променевої терапії літ. «В», акушерського корпусу літ. «Г», господарського корпусу літ. «Д», трансформаторної підстанції літ. «Е», «Ж», «З», «И», моргу літ. «К», складу літ. «М», сховища ГО літ. «Н, басейнів №1-2, свердловини №3, огорожі №4-11, мостіння І , відображені у технічному паспорті від 12.08.2008р. є територіальні громади сіл, селищ, міст області в особі ОСОБА_1 обласної ради.

Вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 05.11.1991р. №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю та власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» та на підставі рішення ОСОБА_1 обласної ради народних депутатів від 25.11.1991р. №266-ХХІ, під час розмежування державного майна між загальнодержавною та комунальною власністю ОСОБА_1 міська рада набула право власності на спірну будівлю поліклініки №29.

Колегія суддів погоджується з доводами, викладеними судом першої інстанції в оскарженому рішенні, з огляду на таке.

Частиною 1 ст.328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Відповідно до ст.329 вказаного Кодексу юридична особа публічного права набуває права власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

За статтею 31 Закону України «Про власність» комунальна власність належала до державної власності.

Субєктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів (стаття 32 Закону).

На виконання постанов Верховної Ради УРСР від 08.12.1990р. «Про порядок введення в дію Закону Української РСР «Про місцеві ради народних депутатів та місцеве самоврядування», від 26.03.1991р. «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність», Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 05.11.1991р. №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)», у пункті 3 якої передбачено, що розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя провадиться облвиконкомами, Київським і Севастопольським міськвиконкомами з участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів та якою затверджено перелік державного майна України, що передається у власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності).

Керуючись вищевказаною постановою уряду України ОСОБА_1 обласною радою народних депутатів від 25.11.1991р. прийнято рішення №266-ХХІ, яким було затверджено перелік державного майна, що передається у власність області, міст обласного підпорядкування та районів області

Пунктом 4 даного рішення відділам, управлінням та комітетам облвиконкому, іншим органам, уповноваженим управляти державним майном, було доручено здійснити до січня 1992 року передачу державного майна до комунальної власності у відповідності із затвердженими цим рішенням переліками.

Згідно додатку №2 до рішення №266-ХХІ від 25.11.1991р. до власності м. Одеса було передано, зокрема, районні поліклініки.

Згідно з рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 06.04.1992р. №104 «Про приймання до комунальної власності міста державного майна житлово-комунального господарства, охорони здоровя, народної освіти та культури» було затверджено акт приймання-передачі державного майна в комунальну власність м. Одеси по галузі «Охорона здоровя» від 12.02.1992р., складений на підставі вищевказаної постанови КМУ від 05.11.1991р. №311 та рішення обласної ради народних депутатів від 25.11.1991р. №226-ХХІ, згідно якого відділ охорони здоровя ОСОБА_1 облвиконкому передав, а відділ охорони здоровя ОСОБА_1 міськвиконкому, за дорученням міськвиконкому, прийняв державне майно згідно з переліком, до якого увійшли 78 обєктів охорони здоровя, зокрема, Поліклініка №29 за адресою вул. Заболотного, 32-а.

Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження обєктами права комунальної власності.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими субєктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду, що станом на момент розмежування державної власності спірне приміщення займала міська поліклініка №29 Суворовського району, правонаступником якої, згідно із статутом, є третя особа на стороні позивача - ОСОБА_7 установа «Міська поліклініка №29».

Пунктом 6 Порядку передачі підприємств, обєднань, організацій, установ, будинків і споруд, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 28.04.1980р. №285, що була чинною на час виникнення правовідносин, передача підприємств, об'єднань, організацій і установ з відання одних державних органів у відання інших державних органів провадиться з усіма їх активами і пасивами, з затвердженими для них планами виробництва, капітального будівництва, матеріально-технічного постачання, розвитку науки і техніки, планами з праці, з фінансовими планами, граничними асигнуваннями на утримання апарату управління, фондами персональних надбавок до посадових окладів, а також з іншими встановленими лімітами, завданнями і нормативами, а при передачі не закінчених будівництвом об'єктів - також і з проектно-кошторисною документацією.

Судова колегія вважає, що територіальна громада міста правомірно набула внаслідок розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю) право власності на Поліклініку №29 в цілому, у тому числі на спірне приміщення, щодо якого видано оспорюване свідоцтво.

Судом першої інстанції правомірно не взяті до уваги уваги посилання КУ "ОСОБА_1 обласна клінічна лікарня" на те, що саме вона утримує вказане приміщення.

Що стосується газопостачання, то матеріали справи свідчать про відшкодування витрачених на використання природного газу коштів з міського бюджету через КУ «Міська поліклініка №29» та КУ «Міська поліклініка №18».

Надані обласною радою листи Департаменту фінансів ОСОБА_1 обласної державної адміністрації щодо фінансування КУ «ОСОБА_1 обласна клінічна лікарня» з 2007 по 2015 року ніяким чином не доводять, що за рахунок коштів обласного бюджету фінансувалась Поліклініка №29.

Судом першої інстанції також дана належна правова оцінка доводам позивача щодо прийняття вказаного приміщення до експлуатації у складі майнового комплексу згідно з актом від 31.12.1980р.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, до розмежування державної власності (1991р.), усі будівлі, в тому числі і спірна, відносилися до державної власності та були передані у комунальну власність згідно постанови КМУ від 05.11.1991р. № 311, у звязку з чим твердження про виникнення права власності у обласної ради з 31.12.1980 р. відповідно до ст.331 ЦК України є недоречним.

Не знайшли свого підтвердження також доводи відповідача про те, що всі будівлі, зазначені у спірному Свідоцтві про право власності, є цілісним майновим комплексом, частини якого не можуть експлуатуватись окремо.

Крім того, як правильно зазначено судом першої інстанції, ні перебування майна на балансі, ні договір оренди, укладений щодо такого майна не є доказом, що підтверджує право власності обласної ради.

При розгляді справи судом апеляційної інстанції скаржником не надано ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів, які б спростували висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, та всупереч вимог ст.33 Господарського процесуального кодексу України не доведені ті обставини, на які скаржник посилався, як на підставу своїх вимог.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно зясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105

Господарського процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд

постановив:

Рішення господарського суду Одеської області від 13 червня 2016 року у справі №916/4354/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 20.09.2016р.

Головуючий суддя: Будішевська Л.О.

Судді: Мишкіна М.А.

ОСОБА_9