РІШЕННЯ

05 вересня 2016 року м.Харків Справа №913/865/16

Провадження №14/913/865/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Мілове Луганської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м.Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 372214 грн. 31 коп.

Суддя господарського суду Луганської області Лісовицький Є.А.

Секретар судового засідання - помічник судді Дохняк І.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №1163 від 28.07.2016; ОСОБА_3, довіреність №1163 від 28.07.2016;

від відповідача: представник не прибув.

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з чим відповідно до ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору: Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - позивач) заявлена вимога про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (далі - відповідач) 372214 грн. 31 коп., в тому числі:

- 61909 грн. 60 коп. - заборгованість по договору №5/10-14 від 27.12.2013;

- 146490 грн. 68 коп. - заборгованість по договору №1/10-15 від 22.01.2015;

- 163814 грн. 03 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за період з 01.11.2014 по 01.08.2016.

Відповідач у відзиві зазначив, що позивач припиняв свою діяльність як суб'єкт підприємницької діяльності, потім поновив, тому треба припинити провадження у справі. По суті позовних вимог відповідач заперечень не надав.

Розглянувши матеріали справи, суд

В С Т А Н О В И В:

Між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» 27.12.2013 року був укладений договір №5/10-14 на виконання робіт по наданню послуг з вивозу рідких речовин на період з 01.01.2014 по 31.12.2014 року. Такий же договір №1/10-15 був укладений 22.01.2015 на період 2015 року.

Оплата по укладеним договорам повинна була проводитися після підписання сторонами акта приймання виконаних робіт.

На 01.08.2015 заборгованість за надані послуги складає 208400 грн. 28 коп., з них: по договору № 5/10-14 від 27.12.2013 - 61909 грн. 60 коп. (за період - листопад, грудень 2014 року), по договору № 1/10-15 від 22.01.2015 - 146490 грн. 68 коп. (період - січень - липень 2015 року).

Так, пунктом 2.3 договору №5/10-14 від 27.12.2013 передбачено, що оплата за надані послуги проводиться Замовником (відповідачем) шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця (позивача) протягом 60 календарних днів з моменту підписання обома сторонами акта приймання виконаних робіт. Такий акт, по вищевказаному договору, за листопад 2014 року був підписаний 28.11.2014 року, за грудень 2014 року - 29.12.2014 року. Але розрахунки за 2014 рік з позивачем не проведені.

Пунктом 2.3 договору №1/10-15 від 22.01.2015 передбачено, що оплата за надані послуги проводиться Замовником (відповідачем) шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця (позивача) протягом 90 календарних днів з моменту підписання обома сторонами акта приймання виконаних робіт. Такі акти, по зазначеному договору, за період з січня по липень 2015 року включно підписувались сторонами щомісяця. Але розрахунки за 2015 рік з позивачем не проведені.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 372214 грн.31 коп., в тому числі:

- 61909 грн. 60 коп. - заборгованість по договору №5/10-14 від 27.12.2013;

- 146490 грн. 68 коп. - заборгованість по договору №1/10-15 від 22.01.2015;

- 163814 грн. 03 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за період з 01.11.2014 по 01.08.2016.

Оцінивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням. Відповідно до статті 174 цього Кодексу підставою виникнення господарського зобов'язання є господарський договір.

Частиною 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно пункту 2.3 договору №5/10-14 від 27.12.2013 оплата за надані послуги проводиться Замовником (відповідачем) шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця (позивача) протягом 60 календарних днів з моменту підписання обома сторонами акта приймання виконаних робіт.

Пунктом 2.3 договору №1/10-15 від 22.01.2015 передбачено, що оплата за надані послуги проводиться замовником (відповідачем) шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця (позивача) протягом 90 календарних днів з моменту підписання обома сторонами акта приймання виконаних робіт.

Такі акти підписувались сторонами щомісяця. Але розрахунки з позивачем не проведені.

За таких підстав позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі - 208400 грн. 28 коп. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені то слід зазначити наступне.

Договорами, які були укладені між позивачем та відповідачем не передбачені які-небудь санкції за порушення строків оплати наданих послуг.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення пені, посилається на ч.6 ст.231 Господарського кодексу України - штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Позивач розуміє дану норму як встановлення пені у розмірі однократної облікової ставки Національного банку України, якщо договором не передбачено пені взагалі.

З таким твердженням погодитись не можна з наступних підстав.

Крім Господарського кодексу України питання встановлення відповідальності за не виконання грошових зобов'язань (у тому числі щодо оплати наданих послуг) регулюються і іншими законодавчими актами.

Згідно ст.547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Системний аналіз усіх перелічених норм свідчить про те, що законодавцем висунуто декілька обов'язкових вимог для застосування пені. По-перше, пеня повинна бути встановлена письмовим договором чи законом. По-друге, пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання. По-третє, розмір відсотків повинен визначатись у облікових ставках Національного банку України.

Саме так слід розуміти ч.6 ст.231 Господарського кодексу України - штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, а не дорівнює обліковій ставці НБУ.

Оскільки сторонами не встановлено відповідальності у вигляді пені за порушення строків оплати наданих послуг, у задоволенні позовних вимог про стягнення пені слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» про стягнення 372214 грн. 31 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (ідентифікаційний код 37596090, юридична адреса: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 24 «А») на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, юридична адреса: 92500, Луганська область, Міловський район, смт. Мілове, вул. Центальна, буд. 9; місце проживання: АДРЕСА_1) борг в сумі 208400 грн. 28 коп., витрати на сплачений судовий збір в сумі 2177 грн. 45 коп. Наказ видати.

3. В решті позову відмовити.

У судовому засіданні 05.09.2016 було оголошено лише вступну і резолютивну частину рішення. Дане рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 Господарського процесуального кодексу України .

Дата підписання рішення 08 вересня 2016 року.

Суддя Є.А. Лісовицький