ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2016 рокуСправа № 912/2622/16
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Макаренко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 912/2622/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Центргаз" відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Кіровоградгаз"

про стягнення 5 423 163,61 грн.

Представники учасників судового процесу:

від позивача - ОСОБА_2, довіреність № 2-115 від 06.06.2016р.;

від відповідача - ОСОБА_3 , довіреність № б/н від 14.06.16 ;

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до господарського суду з позовною заявою, яка містить наступні вимоги: стягнути з ОСОБА_1 підприємства "Центргаз" відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Кіровоградгаз" суму основного боргу в розмірі 4 656 551,11 грн., пеню у розмірі 523 475,41 грн., 3% річних в розмірі 37 697,83 грн., 7 % штрафу в розмірі 205 439,26 грн. Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Ухвалою від 12.07.16 порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 01.08.16 о 12:00 год.

28.07.16 представником відповідача подано відзив на позов, в якому зазначено, що дійсно станом на 31.05.16 основний борг Відповідача перед позивачем за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами становив 4 656 551,11 грн., але Відповідач станом на 27.07.2016 борг сплатив у повному об'ємі. Відповідач не заперечує проти нарахування 3% річних в сумі 37 697,83 грн., пені в сумі 523 475,41 грн. та штрафу в сумі 205 439,26 грн.

30.08.2016 року відповідачем подано до матеріалів справи доповнення до відзиву на позов про стягнення заборгованості за послуги з транспортування природного газу, датоване 29.08.2016 року. У вказаному відзиві відповідач просить суд не брати до уваги попереднє визнання Відповідачем штрафу у сумі 205 439,26 грн. та просить суд відмовити Позивачу в задоволенні цієї вимоги, зазначаючи, що до спірних правовідносин сторін норми абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України не застосовуються, оскільки між сторонами існує грошове зобов'язання. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на постанову Верховного Суду України від 04.02.2014р. у справі № 3-1-гс14.

Також відповідач наголошує, що одночасне стягнення пені та штрафу є подвійним стягненням. Подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання покупцем, за твердженням відповідача, не узгоджується з приписами ст. 61 Конституції України.

Також відповідач у відзиві та доповненні до відзиву просить зменшити на 99% розмір неустойки (штрафу, пені) в сумі 728 914,67 грн. (без урахування 3% річних) до 1%, що складає 7 289,15 грн. , які вимагає ПАТ "Укртрансгаз" стягнути з ДП "Центргаз" ВАТ "Кіровоградгаз" за договором на транспортування газу магістральними трубопроводами № /Н022.

У судовому засіданні, яке відбулось 02.09.2016 року представник позивача вимоги, викладені в позовній заяві, підтримав повністю, представник відповідача визнав частково.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши усі обставини справи, оцінивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" та Дочірнім підприємством "Центргаз" відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Кіровоградгаз" укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н022 (далі - Договір).

Згідно п. 1.1 Договору газотранспортне підприємство зобов'язалося надати відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу Замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору Підставою для транспортування газу магістральними трубопроводами є підтвердження в установленому порядку Оператором Єдиної газотранспортної системи України (далі - Оператор) відповідно до щомісячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби ( далі - підтверджені обсяги).

Пунктом 3.1. встановлено, що послуги з транспортування газу оформлюються Газотранспортним підприємством і Замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (далі - акти наданих послуг).

У випадку, якщо Замовник та/або його споживачі безпосередньо підключені до магістрального трубопроводу Газотранспортного підприємства, кількість протранспортованого газу визначається за даними комерційних вузлів та приладів обліку газу, установлених на ГРС.

Якщо Замовник та/або його споживачі отримують газ з мережі газорозподільного підприємства, даними для складання актів наданих послуг є дані газорозподільного підприємства про обсяги протранспортованого ним газу Замовнику та/або його споживачам.

Пунктом 3.2. визначено, що газотранспортне підприємство до 15 числа місяця, наступного за звітним, направляє Замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою Газотранспортного підприємства.

Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригінала акту наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою Замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов Договору або в судовому порядку. (п. 3.3. Договору)

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків Замовника з газотранспортним підприємством. (п. 3.4. Договору).

Згідно з п. 5.4. Договору вартість послуг по транспортування газу визначається на підставі акту наданих послуг.

Відповідно до п. 5.5 Договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється Замовником (відповідачем) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Газотранспортного підприємства (позивача) на умовах 100 відсотків попередньої опати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Відповідач самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до п. 11.1 Договору він набирає чинності з дня його підписання Сторонами та діє в частині транспортування газу з 1 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання Замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його.

Договір підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно з ч. 2,3 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання умов договору ПАТ "Укртрансгаз" надало з липня 2015 по квітень 2016 року відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу у липні 2015 року на загальну суму 1 110 240,14 грн.; у серпні 2015 на загальну суму 1 064 451,98 грн.; у вересні 2015 на загальну суму 915 001,24 грн.; у жовтні 2015 на суму 4 118 110,97 грн.; у листопаді 2015 на загальну суму 5 800 050,10 грн.; у грудні 2015 на загальну суму 7 911 917,32 грн.; у січні 2016 на загальну суму 11 582 658,47 грн.; у лютому на загальну суму 7 971 155,51 грн.; у березні 2016 на загальну суму 7 234 790,90 грн.; у квітні 2016 на загальну суму 2 329 340,12 грн., що підтверджується відповідними актами наданих послуг (а.с. 53-62). Підписавши вказані акти відповідач фактично підтвердив своїми діями отримання послуг.

Згідно з п. 5.1. Договору, розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Газотранспортне підприємство зобов'язується розміщувати інформацію про чинні тарифи на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації.

Тарифи, визначені в п. 5.1. договору, є обов'язковими для сторін з дати набрання ними чинності. Визначена на їх основі вартість послуги буде застосовуватись сторонами при складанні актів наданих послуг та розрахунках за ці послуги згідно з умовами договору.

Згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.06.2015 №1888 «Про встановлення загального тарифу на транспортування природного газу, тарифів на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами, постачання природного газу», тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами для ПАТ «Укртрансгаз» з 01.07.2015 становить 42,40 грн без ПДВ за 1000 м. куб. газу.

Відповідно до ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Розрахунковий період за Договором становить один місяць з 9:00 год першого дня місяця до 9:00 год першого дня наступного місяця включно .

Вартість послуг з транспортування газу за місяць визначається як добуток тарифу на загальну кількість протранспортованого газу, визначеного згідно з розділом 4 Договору, та податку на додану вартість. (п. 5.3 Договору)

Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (п.5.4.Договору).

Відповідно до п. 5.5. Оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється Замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватись транспортування газу.

Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

У платіжних дорученнях Замовник повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання та звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата, Газотранспортне підприємство зараховує кошти, що надійшли від замовника, у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах.

Згідно п. 5.6. Договору у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то Замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок Газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Як зазначає відповідач у відзиві від 28.07.16, він є гарантованим постачальником газу для населення тому порядок розрахунку за отримані послуги визначається відповідно до п. 5.6. Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ході розгляду справи встановлено, що станом на 27.07.16 відповідач основний борг сплатив у повному обсязі, при цьому 3 653 345,37 грн. відповідачем сплачено станом до дати пред'явлення позову - 11.07.2016р., а 1 003 205,74 грн. до 26.07.2016р.. Вказане підтверджується доданими відповідачем до відзиву на позов від 28.07.16 реєстром платіжних доручень та копіями платіжних доручень відповідно до реєстру та поданими позивачем копіями банківських виписок за період 2015 - липень 2016р.

За таких обставин господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 3 653 345,37 грн., оскільки вказана заборгованість сплачена відповідачем до звернення позивача з даним позовом до суду, а тому вказані суми позивачем заявлені до стягнення безпідставно.

З огляду на сплату відповідачем основної заборгованості в сумі 1 003 205,74 грн. після звернення позивача з позовом до суду, відповідно відсутній предмет спору в цій частині, отже провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 1 003 205,74 грн. підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 7.1. договору № /Н022 від 01.07.15 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами визначено, що газотранспортне підприємство і замовник у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором несуть відповідальність у межах, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.3. Договору у разі порушення Замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із Замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем, що за послуги, надані у серпні 2015 року, оплату прострочено на 8 днів; у вересні 2015 - 7 днів прострочення; у жовтні 2015 - 19 днів прострочення; у листопаді 2015 - 26 днів прострочення; у грудні 2015 року - 26 днів прострочення, у січні 2016 року - 11 днів прострочення; у лютому 2016 року - 12 днів прострочення, у березні 2016 - 41 день прострочення; квітні 2016 - 11 днів прострочення.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 523 475,41 грн за прострочення зобов'язань щодо оплати наданих Позивачем з липня 2015 по квітень 2016 послуг. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача штраф 7% в розмірі 205 439,26 грн.

Відповідач у відзиві на позов від 28.07.16 визнає, що сплатив борг з порушенням строків виконання зобов'язання, передбачених п. 5.6. Договору та не заперечує проти нарахування пені в сумі 523 475,41 грн , однак просить зменшити розмір неустойки на 99% .

У судовому засіданні представник відповідача наголошував, що відповідач визнає розрахунок позивача в частині стягнення пені повністю, незважаючи на погашення заборгованості відповідно до спільних протокольних рішень, на які міститься посилання в платіжних дорученнях , якими погашалася заборгованість за отримані послуги. Зазначивши при цьому, що такі періоди прострочення сплати заборгованості, на його думку, є незначними, а тому відсутні і заперечення відповідача щодо періодів та сум нарахування пені.

У відповідності до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України надає право суду у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постановах ВГСУ №904/10100/13 від 02.07.2014р., № 904/6410/15 від 12.01.2016р., № 904/6405/15 від 12.01.2016р.

Відповідно до підпункту 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. (із змін. і доп.) Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Господарський суд враховує, що заявлене відповідачем по справі клопотання щодо зменшення розміру пені мотивоване наступним:

- відповідач є постачальником природного газу для потреб населення, предмет Договору також передбачає транспортування природного газу для потреб населення. Відповідно заборгованість ДП "Центргаз" перед ПАТ "Укртрансгаз" склалась через те, що відповідно до Договору на транспортування газу магістральними трубопроводами №/Н022 транспортування природного газу відбувається для забезпечення потреб населення, при цьому більше 80% вартості транспортування компенсується населенню з Державного бюджету шляхом надання пільг та субсидій. Таким чином на рахунку зі спеціальним режимом використання ДП "Центргаз" накопичується недостатньо безготівкових коштів для своєчасного виконання обов'язків за Договором;

- позивач, на думку відповідача, не надав суду доказів понесених ним збитків за несвоєчасне виконання Відповідачем зобов'язань за Договором. Значні суми пені та штрафу сформувались через значну вартість послуги, а не через велику кількість днів прострочення виконання зобов'язань. Так, наприклад, у серпні 2015 відповідач прострочив виконання зобов'язання всього на 8 днів, у вересні - на 7 тощо;

- ДП "Центргаз" ВАТ "Кіровоградгаз" має скрутний майновий стан. Дебіторська заборгованість відповідача складає 550 882 422,10 грн., з яких заборгованість бюджетних організацій складає 2 320 145,13 грн. Заборгованість держави по пільгам і субсидіям для населення становить 497 421 267,86 грн. Більше того, до 20.08.16 Відповідач має сплатити 973 000,00 грн. податків, що є першочерговим обов'язком підприємства;

Суд погоджується з доводами відповідача та враховує 100 % виконання зобов'язання ДП "Центргаз" ВАТ "Кіровоградгаз", добросовісну поведінку відповідача, фінансову залежність від субвенції з державного бюджету, а також те, що вказані обставини призвели до виникнення заборгованості у відповідача та неможливості своєчасно розрахуватися за спожиту електроенергію.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд також враховує положення підпункту 3.17.4. пункту 3.17 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, заявленої до стягнення з відповідача, господарський суд враховує: ступінь виконання боржником зобов'язань за договором поставки електричної енергії, доводи відповідача що причиною неналежного виконання зобов'язання відповідачем є залежність від субвенції з державного бюджету. Враховується також строк прострочення виконання зобов'язання, вжиття відповідачем всіх можливих заходів для погашення заборгованості перед позивачем (добросовісна поведінка відповідача), а також ту обставину, що відповідач є єдиним спеціалізованим підприємством по транспортуванню та очищенню води в Кіровоградській області.

Отже, господарський суд вважає, що даний випадок є винятковим та зменшує розмір пені на 50% та стягує з відповідача пеню за несвоєчасну сплату заборгованості в сумі 261737,71 грн. В іншій частині позовних вимог про стягнення пені господарський суд відмовляє.

Господарський суд погоджується з доводами відповідача та відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 205 439,26 грн., виходячи з наступного.

Вимога позивача про стягнення штрафу 7 % мотивована посиланням на ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, відповідно до якої у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Згідно з Додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.03.2005 № 64 "Про проведення перевірки фінансово-господарської діяльності підприємств державного сектору економіки" позивач належить до підприємств державного сектору економіки.

Таким чином, у зв'язку з простроченням Відповідачем понад 30 днів зобов'язань щодо оплати наданих Позивачем з липня 2015 року по квітень 2016 року послуг, 7% штрафу згідно розрахунку позивача складає 205 439,26 грн.

Відповідач у відзиві на позов від 28.07.16 визнає, що сплатив борг з порушенням строків виконання зобов'язання, передбачених п. 5.6. Договору та не заперечує проти нарахування пені в сумі 523 475,41 грн та штрафу в сумі 205 439,26 грн., однак просить зменшити на 99% розмір неустойки (штрафу, пені) в сумі 728 914, 67 грн. до 1 %, що складає 7 289,15 грн.

Разом з тим, 30.08.2016 року відповідачем подано до матеріалів справи доповнення до відзиву на позов про стягнення заборгованості за послуги з транспортування природного газу, датоване 29.08.2016 року. У вказаному відзиві відповідач просить суд не брати до уваги попереднє визнання Відповідачем штрафу у сумі 205 439,26 грн. та просить суд відмовити Позивачу в задоволенні цієї вимоги, зазначаючи, що до спірних правовідносин сторін норми абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України не застосовуються, оскільки між сторонами існує грошове зобов'язання. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на постанову Верховного Суду України від 04.02.2014р. у справі № 3-1-гс14.

Також відповідач наголошує, що одночасне стягнення пені та штрафу є подвійним стягненням. Подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання покупцем, за твердженням відповідача, не узгоджується з приписами ст. 61 Конституції України.

Частиною 2 ст. 231 ГК України, на підставі якої позивачем здійснено розрахунок штрафних санкцій, передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафної санкції передбаченої абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України допускається за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір пені.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 04.02.2014р. у справі № 3-1-гс14, від 20.12.2010 у справі № 06/113-38 та від 06.12.2010 у справі № 42/562 та постановах Вищого господарського суду України від 06.02.2013 у справі № 5011-19/10975-2012 та від 23.07.2013 у справі № 5006/11/235/2012.

Крім того, п. 2.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Таким чином, наявність прострочення виконання не грошового зобов'язання є однією з умов застосування абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України при визначенні розміру штрафних санкцій.

Однак, оскільки у спірних правовідносинах має місце порушення саме грошового зобов'язання (порушення відповідачем строків оплати отриманих послуг), то підстави для застосування вказаної норми щодо визначення розміру санкцій відсутні.

Таким чином вимоги позивача в частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 205 439,26 грн. задоволенню не підлягають.

Позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 37 697,83 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом.

Відповідач визнав суму 3% річних, заявлених до стягнення позивачем. З огляду на вищевикладене, господарський суд, перевіривши розрахунок позивача, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 37 697,83 грн підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України та пункту 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; при задоволенні позову в повному обсязі відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача; в разі відмови у позові повністю ці витрати покладаються на позивача. Такі правила розподілу судового збору застосовуються у спорах як майнового, так і немайнового характеру.

Відповідно до п. 4.3. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.13 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

З врахуванням вищезазначеного, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 22777,28грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33,34,44,49, п. 1-1 ст. 80, 82-85, 116, 117 ГПК України, Законом України "Про судовий збір", господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 підприємства "Центргаз" відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Кіровоградгаз" (25006, м. Кіровоград, вул. Арсенія Тарковського (Володарського), 67, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01201, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1 ) пеню в сумі 261737,71 грн., три відсотки річних в сумі 37 697,83 грн., а також судовий збір в сумі 22777,28 грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили та направити стягувачу.

Припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 1 003 205,74 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Згідно ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 07.09.16

Суддя Т. В. Макаренко