ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.09.2016 Справа № 908/2379/16

Суддя Дроздова С.С., розглянувши позовну заяву Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (юридична адреса: 61050 м. Харків, пр. Московський, буд. 60; адреса для листування: 69002 м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 2)

до Приватного підприємства «Донецько-Східний Брокерський Торгівельний дім» (Донецька область, м. Артемівськ, вул. Петровська, буд. 133)

про визнання недійсним та скасування звіту з незалежної оцінки майна

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», м. Харків звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного підприємства «Донецько-Східний Брокерський Торгівельний дім», м. Артемівськ, Донецька область про визнання недійсним та скасування звіту від 31.03.2016р. про незалежну оцінку нерухомого майна.

Розглянувши матеріали позовної заяви, господарським судом встановлено, що у прийнятті позовної заяви слід відмовити, відповідно до п. 1 ст. 62 ГПК України, з огляду на наступне.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарським судам, підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

- спорів про приватизацію державного житлового фонду;

- спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

- спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

- спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

- інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Згідно інформаційного листа Вищого господарського суду України від 14.07.2004р. № 01-8/1270 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2003 р. щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», із змінами і доповненнями, внесеними листом Вищого господарського суду України від 12 березня 2009 року № 01-08/163, юридичним актом є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий в межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обовязків характер для субєктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло субєктів.

Висновок експерта, який є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача з визначених питань, не підпадає під наведені ознаки і не може бути визнаний актом державного чи іншого органу. Тому справа зі спору про визнання недійсним висновку експерта-оцінювача непідвідомча господарським судам України.

В п. 25 інформаційного листа від 18 6ерезня 2008 р. № 01-8/164 «Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2007 році» викладена позиція Вищого господарського суду України про те, що нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, має загальний чи локальний характер і застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права та обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи, зокрема, у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів та з інших підстав.

Господарські суди також розглядають справи у спорах про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві, зокрема, актів, прийнятих (виданих) іншими, крім державних, органами, у тому числі актів господарських товариств, громадських організацій тощо, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов'язковий характер.

Законодавство України не надає висновку судового експерта статусу документа, який мав би обов'язковий характер чи породжував права та обов'язки у певного суб'єкта чи кола суб'єктів, а отже такий висновок не може вважатися актом державного чи іншого органу і оскаржуватися в судовому порядку.

Висновок судового експерта розглядається як результат практичної діяльності фахівця-оцінювача, що не є актом державного чи іншого органу, а тому спори, пов'язані з оскарженням такого висновку, не підвідомчі господарським судам.

Оцінка майна боржника є одним з етапів у процедурі виконавчого провадження.

Порядок такої оцінки регулюється 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до преамбули Закону України "Про виконавче провадження" цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право залучати субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для проведення оцінки майна боржника. У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Частиною 4 статті 58 вищенаведеного Закону передбачено, що у разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна; витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки; у разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Господарський суд вважає, що приписи вищенаведеної норми надають учаснику виконавчого провадження право на оскарження оцінки майна як процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору.

Тобто, звіт про оцінку майна (висновок оцінювача) по своїй суті є лише результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача з визначених питань.

Частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України як спосіб захисту прав суб'єктів господарювання передбачено визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єктів господарювання або споживачів.

Визнання вартості, оцінка майна боржника (стаття 58 Закону України "Про виконавче провадження") є процесуальною дією державного виконавця, незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець чи залучений ним субєкт оціночної діяльності) здійснювала відповідні дії, так само як і від того, ким здійснювалося рецензування звіту про оцінку майна. Тому, учасник виконавчого провадження має право оскаржувати таку оцінку до господарського суду в процесуальному порядку, передбаченому статтею 121-2 ГПК України.

Отже, позовна заява про визнання недійсним звіту про оцінку майна не підлягає розгляду в господарських судах на підставі пункту 1 частини першої статті 62 ГПК України, оскільки оскарження даного звіту не в порядку передбаченому статтею 121-2 ГПК України, неможливе.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 11.04.2012р. у справі № 5017/2012/124.

Згідно п. 9.10 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» визначення вартості, оцінка майна боржника (стаття 58 Закону України "Про виконавче провадження") є процесуальною дією державного виконавця, незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець чи залучений ним суб'єкт оціночної діяльності) здійснювала відповідні дії, так само як і від того, ким здійснювалося рецензування звіту про оцінку майна. Тому, сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати таку оцінку, визначену за результатами рецензування, до господарського суду в процесуальному порядку, передбаченому статтею 121-2 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

За таких обставин, позовна заява про визнання недійсним та скасування звіту від 31.03.2016р. про незалежну оцінку нерухомого майна не підлягає розгляду в господарських судах України в порядку окремого позовного провадження, а відтак суд відмовляє у прийнятті позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України.

Керуючись ст. 62 ч. 1 п. 1 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

В прийнятті позовної заяви Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», м. Харків до Приватного підприємства «Донецько-Східний Брокерський Торгівельний дім», Донецька область, м. Артемівськ, відмовити.

Додаток: позовна заява на 21-му аркуші, в тому числі оригінали платіжних доручень № НОМЕР_1 від 01.08.2016р. про сплату 1 378 грн. 00 коп. судового збору, № НОМЕР_2 від 07.09.2016р. про сплату 1 378 грн. 00 коп. судового збору та ухвала господарського суду Запорізької області про повернення судового збору з Державного бюджету України у розмірі 2 756 грн. 00 коп.

Суддя С.С. Дроздова