ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2016 р. Справа № 911/2058/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Броварський завод пластмас», м. Бровари

до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1», м. Київ

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2

Суддя А.Ю. Кошик

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_3

Від відповідача: ОСОБА_4

Від третьої особи на стороні відповідача: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Броварський завод пластмас» (далі позивач) до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» (далі відповідач) про визнання недійсним рішення про придбання предмета іпотеки у власність та усунення перешкод у користуванні майном.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що як стало відомо з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 61581091 від 16.06.2016 року, 13.05.2016 року в інтересах відповідача державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на обєкт нерухомого майна (комплекс), що був предметом іпотеки за Іпотечним договором від 06.08.2009 року між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» і ЗАТ «Броварський завод пластмас». Позивач, із посиланням на обставини викладені у позовній заяві вважає, що ні у відповідача, ні у державного реєстратора, не було законних підстав для прийняття відповідних рішень письмового одностороннього рішення про придбання предмета іпотеки у власність та рішення про державну реєстрацію прав.

Провадження у справі №911/2058/16 порушено відповідно до ухвали суду від 30.06.2016 року та призначено справу до розгляду на 28.07.2016 року.

В судове засідання 28.07.2016 року зявилися представники позивача та представник відповідача. Позивач позовну заяву підтримав у повному обсязі. Відповідач заперечуючи проти позову, подав заяву про припинення провадження у справі у звязку з безпредметністю позовної вимоги про визнання недійсним рішення про придбання предмета іпотеки у власність та непідвідомчістю господарському суду позовних вимог, які стосуються вимог про усунення перешкод у користуванні майном. Відповідач також подав заяву про скасування ухвали Господарського суду Київської області про забезпечення позову від 01.07.2016 року.

У звязку з неможливістю вирішення спору в судовому засіданні 28.07.2016 року, розгляд справи відкладався до 16.08.2016 року, також було залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (далі третя особа); витребувано у відповідача та третьої особи документи, необхідні для розгляду справи.

В судове засідання 16.08.2016 року відповідач і третя особа не зявилися, витребуваних на вимогу суду документів не надали. Відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з відрядженням його представника. У звязку з неявкою представників відповідача і третьої особи, невиконанням ними вимог ухвали Господарського суду Київської області від 28.07.2016 року та необхідністю витребування додаткових документів, розгляд справи відкладався до 30.08.2016 року.

29.08.2016 року позивачем було подано клопотання про уточнення позовних вимог. Також, позивачем надано додаткові докази у справі та заперечення на заяву про скасування заходів до забезпечення позову.

Відповідачем 29.08.2016 року надано відзив на позовну заяву з додатковими доказами.

В судовому засіданні 30.08.2016 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач проти позову заперечував, представник третьої особи не зявився.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній документами.

Приймаючи до уваги викладене, а також те, що відповідач і третя особа вимог ухвал суду про витребування документів неодноразово не виконували, в судові засідання не зявлялися, судом ухвалено рішення про розгляд справи по суті за наявними в ній документами.

При цьому, судом враховано, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Заслухавши пояснення представників, які зявилися в судове засідання, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд ВСТАНОВИВ:

06.08.2009 року між позивачем і відповідачем було укладено та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 856, Іпотечний договір, за умовами якого позивач (надалі також іпотекодавець) передав в іпотеку відповідачеві (іпотекодержатель) належне йому на праві власності нерухоме майно комплекс, що розташований за адресою: Київська область, м. Бровари, бул. Незалежності, 53 (предмет іпотеки-1) та гуртожиток, що розташований за адресою: Київська область, м. Бровари, бул. Незалежності, буд. 3б (предмет іпотеки - 2).

Предмет іпотеки-1 за договором від 06.08.2009 року належить іпотекодавцю на підставі Договору про поділ комплексу, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 854 від 14.07.2009 року, право власності зареєстроване за Іпотекодавцем в Комунальному підприємстві Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» 22.07.2009 року, про що зроблено запис у книгу № 1/4, номер запису: 1303, реєстраційний номер 27849215.

Станом на момент виникнення між сторонами спору, зазначений Іпотечний договір забезпечував виконання наступних грошових зобовязань: 1) Публічного акціонерного товариства «Броварський завод пластмас» у розмірі 367 245, 85 грн. за кредитним договором № 63 від 06.08.2009 року; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Луксор» у розмірі 204 886 994, 02 грн. за кредитним договором № 7 від 08.02.2008 року; договором № 4 про відкриття акредитиву від 08.02.2008 року; кредитним договором № 87 від 08.10.2008 року; договором № 25 про відкриття акредитиву від 08.10.2008 р.; 3) Товариства з обмеженою відповідальністю «І-Тел» у розмірі 51 397 692, 86 грн. за кредитним договором № 59 від 21.07.2008 року; договором № 13 про відкриття аккредитиву від 21.07.2008 року; 4) Товариства з обмеженою відповідальністю «Трініті Інвест Компані» у розмірі 243 112 367, 75 грн. за кредитним договором № 41 від 11.05.2007 року; договором № 7 про відкриття акредитиву від 11.05.2007 року; кредитним договором № 66 від 01.08.2008 року; кредитним договором № 67 від 01.08.2008 року; договором № 16 про відкриття акредитиву від 01.08.2008 року; кредитним договором № 89 від 15.10.2008 року; договором № 27 про відкриття акредитиву від 15.10.2008 року.

Зазначений розмір заборгованості сторонами не спростовується та підтверджений судовими рішеннями, копії яких були залучені відповідачем до письмових заперечень проти позову по справі № 826/8989/16 (при написанні рішення суду у справі № 911/2058/16 Господарським судом використовувалися матеріали справи Окружного адміністративного суду м. Києва № (єдиний унікальний №) 826/8989/16, повна копія яких була надана позивачем).

У звязку з наявністю зазначеної вище заборгованості за кредитними договорами та договорами про відкриття акредитиву, відповідач на підставі ст. 33, ст.ст. 36-37 Закону України «Про іпотеку», п. 7.6.1. Іпотечного договору від 06.08.2009 року звернувся до третьої особи про здійснення державної реєстрації за іпотекодержателем ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» прав власності на нерухоме майно згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 57 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1127 від 25.12.2012 року з метою погашення вищезазначеної заборгованості.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29592505 від 13.05.2016 16:18:09, приватний нотаріус ОСОБА_2, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ (надалі також рішення третьої особи) на підставі Іпотечного договору, серія та номер: 856, виданий 06.08.2009, видавник: ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу зареєстровано приватну форму власності в розмірі 1 (однієї) частки за Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_1», , країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, будинок 27Т на обєкт нерухомого майна: комплекс реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 06, який не є обєктом житлової нерухомості, адреса: Київська обл., м. Бровари, бульвар Незалежності, 53 (номер запису про право власності: 14497621).

У звязку з викладеними вище обставинами, позивач звернувся до Господарського суду Київської області з позовними вимогами про: визнання недійсним рішення відповідача про придбання предмета іпотеки у власність (п. 7.6.1. Іпотечного договору) і про усунення перешкоди у користуванні майном шляхом скасування зазначеного вище рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування відповідного запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (згідно клопотання про уточнення у відповідній позовній вимозі просить визнати недійсним та скасувати запис).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр прав) єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів таких прав.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна № 61581091 від 16.06.2016 (яка була надана позивачем), матеріалів справи № 826/8989/16, що знаходилася у провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва, пояснень представників позивача та відповідача, судом встановлено факт прийняття та наявності в Державному реєстрі прав оскаржуваного позивачем рішення третьої особи про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29592505 від 13.05.2016 16:18:09, приватний нотаріус ОСОБА_2, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ на підставі Іпотечного договору, серія та номер: 856, виданий 06.08.2009, видавник: ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу зареєстровано, яким зареєстровано приватну форму власності в розмірі 1 (однієї) частки за Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_1», , країна реєстрація: Україна, адреса: Україна, 04119, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 27Т на обєкт нерухомого майна: комплекс реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 06, який не є обєктом житлової нерухомості, адреса: Київська обл., м. Бровари, бульвар Незалежності, 53 (номер запису про право власності: 14497621).

Вищезазначене рішення було прийнято в інтересах відповідача третьою особою як державним реєстратором (ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») на підставі Іпотечного договору, серія та номер: 856, виданий 06.08.2009, видавник: ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, у звязку з невиконанням (неналежним виконанням) господарських договорів (кредитних договорів та договорів про відкриття акредитиву), зобовязання по яким забезпечувалися Іпотечним договором.

Станом на момент звернення до суду з позовом, як і на теперішній час, нерухоме майно щодо якого ухвалено спірне рішення третьої особи, перебуває на балансі ПАТ «Броварський завод пластмас» і позивач продовжує фактичне володіння та користування ним.

За наведених вище підстав суд дійшов висновку, що спірні правовідносини повязані зі зверненням стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, внаслідок чого позивачу створено перешкоди у користуванні майном, яке знаходиться у його володінні та користуванні.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з основних засад державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Пунктом 1 частини третьої ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначається, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема щодо наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Аналогічне положення міститься у пункті 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127.

Судом встановлено, що при здійсненні реєстраційних дій не було дотримано вище зазначених правових приписів, зокрема відповідач не виконав усіх необхідних умов Іпотечного договору від 06.08.2009 року, а третя особа не переконалася у факті повного виконання таких умов заявником, що є необхідною передумовою переходу від позивача до відповідача права власності на предмет іпотеки.

Так, підпунктом 7.6.1 пункту 7.6. Іпотечного договору його сторонами чітко визначений порядок задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, шляхом переходу до нього права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до умов наведених у підпункті 7.6.1. договору.

При цьому, обовязковою умовою переходу права власності на предмет іпотеки за цим договором є наявність письмового одностороннього рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність.

Факт неподання відповідачем до третьої особи як державного реєстратора одностороннього письмового рішення про придбання предмета іпотека у власність підтверджується відсутністю відповідного посилання на нього як на підставу виникнення права власності на предмет іпотеки в Державному реєстрі прав (при реєстрації права власності на предмет іпотеки в Державному реєстрі прав єдиною підставою було зазначено лише Іпотечний договір від 06.08.2009 року).

Відповідачем і третьою особою не було доведено факту надання іпотекодержателем під час державної реєстрації права власності відповідного одностороннього письмового рішення про придбання предмета іпотеки у власність, яке позивач і відповідач наряду з Іпотечним договором визначили правоустановчим документом.

Отже, відповідач не виконав всіх необхідних умов Іпотечного договору, що є необхідними підставами для переходу від позивача до відповідача права власності на предмет іпотеки.

Також, відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідач і третя особа у встановлений процесуальний спосіб не довели факт виконання зазначеної вимоги Закону. Зокрема, відповідач не надав на вимогу ухвали суду доказів направлення і вручення позивачу і боржникам письмової вимоги про усунення порушення згідно наявної суми заборгованості, а третя особа не довела факту подання їй відповідних документів у момент здійснення нею реєстраційних дій.

Отже, за наведеного вище, відповідачем і третьою особою були порушені наведені вище приписи Закону України «Про іпотеку», а також вимоги пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, щодо подання необхідного переліку документів для прийняття рішення про державну реєстрацію, а саме: 1) копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

За наведених вище підстав суд зазначає, що позивачем доведений факт прийняття спірного рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки.

Натомість відповідачем і третьою особою, незважаючи на створені для цього судом процесуальні умови і неодноразове відкладення у звязку з цим розгляду справи, не було доведено, що зазначене рішення було прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства України та умов Іпотечного договору.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позовних вимог про визнання недійсним одностороннього рішення ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» про придбання предмета іпотеки у власність за Іпотечним договором від 06.08.2009 року, суд зазначає, що позивачем не доведений у встановлений законом спосіб факт його прийняття та порушення, у звязку з цим прав позивача. Дане рішення також не було надано відповідачем, а третьою особою, як зазначалося вище, не було доведено, що воно було підставою для прийняття нею рішення про державну реєстрацію прав. В той же час, необхідною умовою звернення до господарського суду з позовом є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів позивача (ст. 1 ГПК України). Отже, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

При вирішенні спору по суті судом не береться до уваги посилання позивача на факт припинення прав вимог за кредитними договорами між відповідачем і ТОВ «Луксор» № 7 від 08.02.2008 р., від 08.10.2008 р. між відповідачем і ТОВ «Луксор» № 87, між відповідачем і ТОВ «Трініті Інвест Компані» № 41 від 11.05.2007 р., № 66 від 01.08.2008 р., № 67 від 01.08.2008 р., № 89 від 15.10.2008 р., між відповідачем і ТОВ «І-Тел» № 59 від 21.07.2008 р. з огляду на набуття відповідачем прав власності на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 08.05.2009 року, укладеного між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» і ВАТ «Київське автотранспортне підприємство 13056», яким забезпечувалося задоволення вимог за зазначеними кредитними договорами, з огляду на наступне.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» дійсно встановлено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобовязання є недійсними. Таким чином з огляду на набуття відповідачем прав власності на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 08.05.2009 року з ВАТ «Київське автотранспортне підприємство 13056» на підставі постанови Вищого господарського суду України від 20.06.2012 року у справі № 6/497 за позовом до ВАТ «Київське автотранспортне підприємство 13056», треті особи: ТОВ «Луксор», ТОВ «Трініті Інвест Компані», ТОВ «І-Тел» в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», що підтверджується відповідними записами у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (надана позивачем інформаційна довідка № 66392109 від 22.08.2016 року), постановою Вищого господарського суду України від 20.06.2012 року у справі № 6/497 та листом ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13056» б/н від 20.04.2016 року, відповідач дійсно втратив права на наступні вимоги за кредитними договорами між відповідачем та ТОВ «Луксор» № 7 від 08.02.2008 р., від 08.10.2008 р. між відповідачем і ТОВ «Луксор» № 87, між відповідачем і ТОВ «Трініті Інвест Компані» № 41 від 11.05.2007 р., № 66 від 01.08.2008 р., № 67 від 01.08.2008 р., № 89 від 15.10.2008 р., між відповідачем і ТОВ «І-Тел» № 59 від 21.07.2008 р. в тому числі й щодо позивача, як майнового поручителя. Проте, суд зазначає, що за Іпотечним договором від 06.08.2009 року, укладеним між сторонами у справі позивачем забезпечувалися вимоги не тільки за вказаними кредитними договорами з ТОВ «Луксор», ТОВ «Трініті Інвест Компані» і ТОВ «І-Тел», але й за зобовязаннями вказаних осіб з відповідних договорів про відкриття акредитивів та зобовязаннями самого позивача ВАТ «Одеський портовий холодильник». Відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцеві та боржнику, якщо він є відмінними відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Проте, оскільки відповідачем не було надано такої вимоги, суд не має можливості встановити, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося саме за кредитними договорами між відповідачем та ТОВ «Луксор» № 7 від 08.02.2008 р., від 08.10.2008 р. між відповідачем і ТОВ «Луксор» № 87, між відповідачем і ТОВ «Трініті Інвест Компані» № 41 від 11.05.2007 р., № 66 від 01.08.2008 р., № 67 від 01.08.2008 р., № 89 від 15.10.2008 р., між відповідачем і ТОВ «І-Тел» № 59 від 21.07.2008 р., а не за іншими забезпеченими Іпотечним договором від 06.08.2009 року вимогами.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Господарського кодексу України однією з конституційних основ правового господарського порядку в Україні є недопущення протиправного позбавлення права власності.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів. Кожний субєкт господарювання та споживач мають право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом визнанням повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших субєктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси субєкта господарювання або споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 Цивільного кодексу України визначає захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння шляхом усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що на підставі прийнятого в інтересах відповідача рішення про державну реєстрацію права власності на підставі Іпотечного договору від 06.08.2009 року, здійснюються спроби по проведенню аукціонів з продажу нерухомого майна (04.07.2016, 12.08.2016, 01.09.2016), що, у випадку завершення аукціону продажем майна, призведе до позбавлення права позивача на користування ним і розпорядження.

Відповідно до ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

В процесі розгляду справи відповідачем також була подана заява про припинення провадження у справі у звязку з безпредметністю спору та непідвідомчістю спору.

Розглянувши вказану заяву, господарський суд не знайшов підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає, «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; 3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності (підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських спорів за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до підп. 1) ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

Частиною 3 ст. 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна.

З матеріалів справи вбачається, що 06.08.2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (іпотекодержатель) та Закритим акціонерним товариством «Броварський завод пластмас» (іпотекодавець) був укладений іпотечний договір, за реєстровим № 856.

Згідно іпотечного договору від 06.08.2009 року закрите акціонерне товариство «Броварський завод пластмас» діяло як позичальник, так і як майновий поручитель за зобовязаннями ТОВ «Луксор», ТОВ «І-Тел», ТОВ»Трініті Інвест Компані», ВАТ «Одеський портовий холодильник».

13.05.2016 року державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ ОСОБА_2 прийнято рішення № 14497621 про державну реєстрацію права власності за публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» на обєкт нерухомого майна комплекс, за адресою: Київська обл., м. Бровари, бульвар Незалежності, 53, який був предметом іпотеки.

Отже, спірні правовідносини повязані зі зверненням стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, які повязані із невиконанням, умов цивільно-правових угод (господарських договорів) кредитних договорів та договорів про відкриття акредитиву, позивачем та боржниками, майновим поручителем за яких виступав ПАТ «Броварський завод пластмас».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 14.06.2016 року по справі № 21-41а16 (копія якої залучена до матеріалів справи).

Господарський суд також звертає увагу відповідача, що 04.08.2016 року в засіданні Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/8989/16 ним була подана письмова заява про закриття провадження даній у справі з наведених вище підстав та у звязку з наявністю в провадженні Господарського суду Київської області № 911/2058/16.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.08.2016 року провадження у справі № 826/8989/16 закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо тверджень відповідача про те, що позовні вимоги були заявлені до приватного нотаріуса ОСОБА_2 та його участі в справі в якості відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Вищий господарський суд України у постанові Пленуму від 24.10.2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» вказав, що виходячи з приписів частини другої статті 50 Закону України «Про нотаріат», право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, права та інтереси якої стосуються такі дії чи акти. Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо субєктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ГПК. При цьому за змістом статей 1, 2, 18, 22, 27 ГПК, статей 1 і 3 названого Закону нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а залучається до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Водночас слід мати на увазі, що до господарського суду не можуть оскаржуватися дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства (п. 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.201 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам»).

В той же час, як вбачається зі змісту позовної заяви, вимоги позивача стосуються захисту його прав, заснованих на приписах цивільного та господарського законодавства. Спірне рішення прийнято в інтересах відповідача і є таким, що порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.

Також, в процесі розгляду справи, відповідач подав заяву про скасування заходів до забезпечення позову. Розглянувши дану заяву, суд вважає за необхідне відмовити в її задоволенні виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 67 Господарського процесуального кодексу України позов, зокрема, забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії, що стосується предмета спору.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент предявлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Також, суд приймає до уваги Висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 31.03.2016 року № 2719/2720/15-42/5432-5466/16-42 (справа № 911/426/13-г за участю ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» і ПАТ «Броварський завод пластмас»), яким визначено ринкову вартість нерухомого майна комплексу, що розташований за адресою Київська обл., м. Бровари, бульв. Незалежності, 53 у розмірі 157 542 933 грн. і значно нижчу стартову вартість аукціонної ціни продажу, запланованого на 01.09.2016 року, в розмірі 96 988 719, 60 грн. та оціночної вартості по якій відповідач набув права власності на це майно за спірним рішенням третьої особи в розмірі 62 838 000,00 грн. За наведених вище обставин, скасування заходів до забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Київської області від 01.07.2016 року є не лише передчасним, а й залежно від результатів розгляду даної справи може спричинити порушення майнових інтересів позивача або держави.

Таким чином, суд вважає, що з урахуванням подальших спроб відповідача, направлених на реалізацію майна, набутого за спірним рішенням третьої особи, потреба у заходах до забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Київської області від 01.07.2016 року, не відпала.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відшкодування понесених позивачем витрат на сплату судового збору покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з сум судового збору, які підлягали сплаті за заявленими в позові вимогами. Зокрема, в позові фактично заявлялось три вимоги немайнового характеру, які мали бути оплачені судовим збором в загальній сумі 4134 грн. і з яких задоволено дві вимоги, тобто відшкодуванню підлягає 2756 грн. витрат по сплаті судового збору. Решта зайво сплачених позивачем сум судового збору не підлягає покладенню на відповідача і може бути повернута позивачу з державного бюджету за його заявою в установленому законодавством порядку.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29592505 від 13.05.2016 16:18:09, приватний нотаріус ОСОБА_2, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ щодо права власності Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1», , країна реєстрації: Україна, 04119, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 27Т на комплекс, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бровари, бульвар Незалежності, 53; реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 06; номер запису про право власності: 14497621.

3. Скасувати запис про право власності: 14497621 щодо права власності Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1», , країна реєстрації: Україна, 04119, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 27Т на комплекс, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бровари, бульвар Незалежності, 53; реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 06, внесений 13.05.2016 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором приватний нотаріус ОСОБА_2, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» (04119, м. Київ, вул Дегтярівська, 27-т, код 19017842) на користь Публічного акціонерного товариства «Броварський завод пластмас» (07400, Київська обл., м. Бровари, б-р Незалежності, 53, код 00203594) 2756 грн. витрат по сплаті судового збору.

5. В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 15.09.2016 р.