РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2016Справа №910/13349/16
За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик"

до приватного підприємства "Торговий дім "Ярило"

про стягнення 61 950,14 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача Магалова Д.Г.(дов. від 29.07.2016)

Від відповідача Самойленко В.В.(дов. від 03.08.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення коштів за неналежне виконання умов договору поставки №303-13 від 25.07.2013 в розмірі 61 950,14 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.07.2016 порушено провадження у справі № 910/13349/16 та призначено до розгляду на 03.08.2016.

Представники позивача та відповідача з'явилися в судове засідання 03.08.2016, надали пояснення по суті справи.

Представник позивача подав суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить зменшити позовні вимоги на 35 000,00 грн. у зв'язку з оплатою відповідачем основного боргу на дану суму. Суд прийняв дану заяву.

03.08.2016 в судовому засіданні оголошено перерву на 12.09.2016 для подання додаткових доказів по справі.

Представник позивача з'явився в судове засідання 12.09.2016, надав пояснення по суті справи, позовні вимоги у відповідності до заяви про зменшення позовних вимог підтримав та просив їх задовольнити.

Представники відповідача в судове засідання 12.09.2016 також з'явився, проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні, у зв'язку з тим, що відповідач не має заборгованості перед позивачем, оскільки повернув останньому поставлений товар, що підтверджується накладеною № 4010 від 01.07.2015.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судовому засіданні складено протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши думку представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

25.07.2013 між товариством з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» (далі позивач, за договором - постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Ярило» (далі відповідач, за договором - покупець) уклали договір поставки № 303-13(далі договір).

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов'язується передавати у власність Покупця алкогольні напої (надалі - Товар), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар в порядку, визначеному умова цього Договору.

Як свідчать матеріали справи, на виконання вимог укладеного договору позивач поставив товар відповідачу за видатковою накладною № 74564/70698 від 29.04.2015 на суму 37 953,00 грн.

Згідно п.6.1 договору розрахунки за товар здійснюються покупцем протягом 14 календарних днів з дня отримання Товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника або в іншому узгодженими Сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю Сторін - шляхом попередньої оплати»

Позивач стверджує, що в порушення п.1.1, п.6.1 договору відповідач боргові зобов'язання по оплаті товару за Договором виконав лише частково, в сумі 2 953 (дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят три) гривні 00 коп.

Таким чином, на переконання позивача, сума основного боргу за Договором станом на 14 липня 2016 року становила: 35 000 (тридцять п'ять тисяч) гривень, що підтверджується, зокрема, Актом звірки взаєморозрахунків, підписаним позивачем та відповідачем.

03.08.2016 в судовому засіданні представник позивача подав суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить зменшити позовні вимоги на 35 000,00 грн. у зв'язку з оплатою відповідачем основного боргу на дану суму.

В іншій частині позову позивач підтримав позовні вимоги.

Проте, відповідач проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні, у зв'язку з тим, що він не має заборгованості перед позивачем, оскільки повернув останньому поставлений товар, що підтверджується накладеною № 4010 від 01.07.2015.

Суд зазначає, що в позовній заяві, позивач обґрунтовує позовні вимоги наявністю заборгованості за поставлені відповідачу горілчані вироби - Горілка "Перша гільдія "Престиж" у тарі 0,7 літри у кількості 30 пляшок та горілка "Перша гільдія "Поважна" у тарі 0,7 літри у кількості 440 пляшок, що підтверджується Видатковою накладною від 29.04.2015 за №74564/70698 на загальну суму 37953,00 грн.

Позивач вказав, що поставлена продукція за Видатковою накладною від 29.04.2015 за №74564/70698, сплачена частково на суму 2953,00 грн. та сума боргу станом на 14.07.2016 складає 35 000,00 грн.

Відповідач підтвердив факт отримання горілчаних виробів Горілку "Перша гільдія "Престиж" у тарі 0,7 літри у кількості 30 пляшок та горілку "Перша гільдія "Поважна" у тарі 0,7 літри у кількості 440 пляшок, за Видатковою накладною від 29.04.2015 року за №74564/70698 на загальну суму 37953,00 грн.

Проте, перелічені горілчані вироби були повернуті позивачу з причин неможливості реалізувати великий обсяг продукції в межах ресторанного закладу відповідача. Факт повернення горілчаних виробів Горілка "Перша гільдія "Престиж" у тарі 0,7 літри у кількості 30 пляшок та горілка "Перша гільдія "Поважна" у тарі 0,7 літри у кількості 440 пляшок на загальну суму 37953,00 грн., підтверджується возвратною накладною від покупця №4010 від 01.07.2015.

Як встановлено судом, возвратна накладна від покупця №4010 від 01.07.2015 підписана представниками сторін та скріплена печатками сторін.

Таким чином, Відповідач з 01.07.2015 не має заборгованості перед позивачем за поставлену продукцію за видатковою накладною від 29.04.2015 №74564/70698 на суму 35000,00 грн., а отже безпідставним є також нарахування санкцій та будь-яких інших нарахувань за заборгованість за поставлену продукцію за видатковою накладною від 29.04.2015 №74564/70698.

Отже, судом не встановлено факту наявності порушень відповідачем взятих на себе господарських зобов'язань.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Спірні правовідносини, які виникли у зв'язку з неналежним виконанням договору поставки та поставкою продукції неналежної якості, до їх врегулювання застосовуються положення ст. 265, 268, 269 ГК України, ст. 678 - 681 ЦК України.

Відповідно до ст.688 ЦК України покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували його доводи про обґрунтованість стягнення пені, штрафних санкцій, інфляційних збитків, відсотків річних.

Суд наголошує, що підставою позову є заборгованість відповідача за видатковою накладною від 29.04.2015 №74564/70698 на суму 35000,00 грн., проте судом встановлено, що заборгованість за даною накладеною відсутня, оскільки товар, що був поставлений за даною накладеною був повернутий позивачу з причин неможливості реалізувати великий обсяг продукції в межах ресторанного закладу відповідача. Факт повернення горілчаних виробів Горілка "Перша гільдія "Престиж" у тарі 0,7 літри у кількості 30 пляшок та горілка "Перша гільдія "Поважна" у тарі 0,7 літри у кількості 440 пляшок на загальну суму 37953,00 грн., підтверджується возвратною накладною від покупця №4010 від 01.07.2015.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

3. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення - 19.09.2016