ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2016 р. Справа № 917/471/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Плахов О.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1Г.(довіреність від 05.07.2016р. № 1-17/1296); ОСОБА_2 (довіреність від 25.01.2016р. №121),

відповідача не з'явився,

третя особа не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Лубенської міської ради, м. Лубни, (вх. №1778П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 31.05.2016р. у справі № 917/471/16

за позовом Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго", м. Лубни,

до відповідача ОСОБА_3 громади міста Лубни в особі Лубенської міської ради, м. Лубни,

за участю третьої особи Управління з питань комунального майна та земельних відносин, м. Лубни,

про стягнення суми основного боргу,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 31.05.2016р. у справі № 917/471/16 (суддя Сірош Д.М.) позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_3 громади міста Лубни в особі Лубенської міської ради на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго" вартість безпідставно отриманої теплової енергії в сумі 6450,26 грн, 896,91 грн судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що у зв'язку з відсутністю договору на надання житлово-комунальних послуг, відповідач має зобов'язання по оплаті вартості безпідставно спожитої теплової енергії.

Лубенська міська рада з рішенням суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 31.05.2016р. у справі № 917/471/16 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що обовязком споживача є укладення договору на житлово-комунальні послуги, а обовязком виконавця (позивача) ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» є підготовка проекту відповідного договору. Однак, позивач не надав відповідачу належно підготовленого договору, тим самим порушивши порядок укладання договорів.

Позивач надав відзив (вх. № 7049 від 14.07.2016 р.) на апеляційну скаргу, в якій просить залишити рішення господарського суду Полтавської області від 31.05.2016 року по справі № 917/471/16 без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

На виконання ухвали суду від 25.07.2016р. позивач надав витребувані документи (вх. № 8057 від 15.08.2016р.)

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.08.2016р. у зв'язку з відпусткою судді Лакізи В.В. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Плахова О.В., судді Здоровко Л.М., судді Шутенко І.А.

Від позивача надійшли супровідним листом (вх. 8846 від 08.09.2016р.) документи по справі на виконання ухвали суду від 29.08.2016р.

Від третьої особи надійшли супровідним листом (вх. 8915 від 12.09.2016р.) документи по справі на виконання ухвали суду від 29.08.2016р., крім того, просять провести судове засідання без участі представника.

Від відповідача надійшло клопотання (вх. 8942 від 12.09.2016р.), в якому він просить розглянути справу та винести рішення без участі його представника, а також зазначає, що апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.

У судовому засіданні 14.09.2016 р. представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві та просив рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Розпорядженням Лубенського міського голови від 19.11.2012р. №324р Про передачу приміщення Лубенське комунальне підприємство фірма Житло передано нежитлове приміщення загальною площею 49,8 м2 за адресою: м. Лубни, вул. Радянська, 99 Управлінню з питань комунального майна та земельних відносин Виконавчого комітету Лубенської міської ради, яке визначено балансоутримувачем (а.с. 15-16).

14.01.2013р. між комунальним підприємством фірмою Житло та Управлінням з питань комунального майна та земельних відносин підписаний акт приймання-передачі приміщення, загальною площею 49,8 м2, розташованого на першому поверсі п'ятиповерхового цегляного гуртожитку, за адресою: м. Лубни, вул. Радянська, 99 (а.с. 16 на звороті).

Власником нежилого приміщення, загальною площею 49,8 м2, за адресою: м. Лубни, вул. Радянська, 99 є територіальна громада міста Лубни в особі Лубенської міської ради.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, вищезазначене нежитлове приміщення не має окремого теплового вводу та забезпечується опаленням єдиною з житловим будинком системою централізованого опалення.

Система опалення вищезазначеного приміщення є частиною внутрішньобудинкової системи централізованого опалення багатоквартирного будинку, так як при проектуванні будинку закладався засіб теплопостачання - централізоване опалення. Згідно з вимогами будівельних норм щодо питання влаштування системи опалення, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі гідравлічно ув'язані між собою для забезпечення стабільної роботи системи опалення будинку. Опалення є системою, яка гідравлічно та теплотехнічно об'єднує всі приміщення будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.12.2014р. позивач звернувся з листом №7-1/561 до Лубенського міського голови з пропозицією укласти договір купівлі-продажу теплової енергії на приміщення, загальною площею 49,8 м2, за адресою: м. Лубни, вул. Радянська, 99 (а.с. 17).

У відповідь на пропозицію щодо укладення договору купівлі-продажу теплової енергії, позивач отримав листа від Управління з питань комунального майна та земельних відносин Лубенської міської ради від 15.12.2014р. №01-13/1332, в якому зазначалося, що проекти договорів повертаються без оформлення, так як Управління не перебуває у договірних відносинах з ОКПВТГ Лубнитеплоенерго. Власником даного приміщення є Лубенська міська рада, яка не надавала Управлінню повноважень щодо укладення договорів на теплопостачання та проведення послуг по оплаті за надані послуги (а.с. 18).

19.12.2014р. позивачем повторно направлено на ім'я міського голови лист №7-1/579, з проханням підписати договір купівлі-продажу теплової енергії та законодавчим обґрунтуванням обов'язку щодо його укладення. Однак, відповіді на даний лист відсутній, а також не було повернуто підписаний примірник договору купівлі-продажу теплової енергії.

Таким чином, договір про постачання теплової енергії між позивачем та відповідачем не укладений.

В період з 14.01.2013р. по 12.04.2014р. позивачем надавалися відповідачу послуги з постачання теплової енергії, що підтверджується довідкою про теплопостачання багатоквартирного будинку №99 по вул. Радянській в м. Лубни, виданої балансоутримувачем будинку - КП фірмою Житло, актами на включення та відключення системи централізованого опалення багатоквартирного житлового будинку №99 по вул. Радянській у м. Лубни.

Враховуючи відсутність приладу комерційного обліку теплової енергії у відповідача та письмового договору з ним, кількість теплової енергії, наданої відповідачеві, визначена позивачем згідно з погодинного теплового навантаження.

Таким чином, враховуючи відсутність договору купівлі-продажу теплової енергії укладеного між позивачем та відповідачем, а також відсутність оплати відповідачем постачання теплової енергії, позивач звернувся до господарського суду першої інстанції про стягнення з відповідача вартість безпідставно отриманої теплової енергії за період з січня 2013 року по квітень 2014 року у сумі 9910,06 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 31.05.2016р. позов задоволено частково з підстав, зазначених вище.

Колегія суддів погоджується з таким висновком господарського суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 3 і 4 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору (ч. 3 ст. 184 Господарського кодексу України).

Відповідно ч.2 ст. 275 Господарського кодексу України, відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

За змістом статті 1 Закону України "Про теплопостачання", статті 275 Господарського кодексу України, споживач теплової енергії використовує теплову енергію на підставі договору.

Статтями 19, 20 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватися суб'єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності; теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання - споживача до теплової мережі, а споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Ця норма кореспондується з статтею 1 Закону України "Про теплопостачання", якою визначено, що споживач теплової енергії використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно п. 1 ч. 3 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання", серед основних обов'язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Натомість, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право: укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами.

Таким чином, у споживача обовязок укласти договір на постачання теплової енергія, а у теплопостачальної організації лише право на укладання відповідного договору.

Отже, згідно із зазначеними нормами законодавства споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг (відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 25.11.2014р. по справі № 916/3566/13).

За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити послуги з теплопостачання виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Недійсність договору купівлі-продажу теплової енергії у зв'язку з недодержанням юридичними особами письмової форми законом не встановлена, а тому виниклі між сторонами зобов'язання є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

Правовідносини щодо надання та отримання житлово-комунальних послуг, в тому числі щодо послуг з постачання теплової енергії врегульовано нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про теплопостачання", Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до яких у споживача послуг виникає обов'язок їх оплатити, виходячи з обсягу та вартості наданих послуг; таким чином, для правильного вирішення даного спору необхідно з'ясувати обсяг та вартість наданих послуг, обсяг виконання зобовязань з їх оплати відповідачем та, відповідно, розмір заборгованості, яку належить стягнути з відповідача.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

За частиною 2 пункту 20 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, у разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання у розрахунковому періоді. Також умови проведення розрахунків, визначені пунктом 23 наведених Правил, передбачають здійснення у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, розрахунку обсягу фактично спожитої теплової енергії відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання у розрахунковому періоді.

Відповідно до пункту 9 наведених вище Правил теплові навантаження об'єкта теплоспоживання (максимальне проектне з опалення, вентиляції, кондиціонування, інших технологічних потреб і середньогодинне, середньодобове та максимальне з гарячого водопостачання) повинно бути визначено під час розроблення технічних умов для приєднання.

Розрахунок погодинного теплового навантаження на опалення приміщення відповідача, що розташоване в будинку №99 по вул. Радянській, загальною площею 49,8 м2 та опалювальним об'ємом 197,3 м3 виконано відповідно до КТМ 204 України 244-94 Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні, затверджені Держжитлокомунгоспом України 14.12.1993.

Вихідні дані для розрахунку навантаження з поверхневого плану на об'єкт відповідача, КТМ 204 Україна 244-94 Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні та ДСТУ-Н Б В.1.1-27:2010 Будівельна кліматологія, затверджених наказом Мінрегіонбуду України №511 від 16.12.2010.

Обсяг фактично спожитої теплової енергії, використаної на опалення приміщення відповідача за адресою: вул. Радянська, 99 в м. Лубни, загальним об'ємом 193,7м3, обчислений з урахуванням фактичної середньомісячної температури зовнішнього повітря (за даними метеостанції м. Лубни) та кількості діб роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді (з січня 2013 року по квітень 2014 року), відповідно до розрахунку, складає 10,504 Гкал.

ОКВПТГ Лубнитеплоенерго здійснило розрахунок вартості теплової енергії спожитої на опалення нежилого приміщення об'ємом 193,7 м3 за адресою: вул. Радянська, 99 м. Лубни, за період з 14.01.2013р. по 12.04.2014р., що складає 9910,06 грн.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у відповідача існує зобов'язання по оплаті позивачу вартості безпідставно спожитої теплової енергії за період з 14.01.2013 по 12.04.2014 на суму 9910,06 грн, для опалення приміщення площею 49,8 м2, за адресою: вул. Радянська, 99 в м. Лубни, загальним об'ємом 193,7 м3.

Відповідачем було подано клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності на частину періоду, за який позивач просить провести стягнення.

Враховуючи норми Цивільного кодексу України, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що строк позовної давності позивачем частково пропущений.

Колегія суддів погоджується із заявою відповідача щодо наявності підстав застосування строків позовної давності частково.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Позивач з позовною заявою звернувся до суду 17.03.2016р.

Таким чином, позовна давність пропущена щодо стягнення 906,14 грн за період з 14.01.2013 по 31.01.2013, 1187,74 грн за період з 01.02.2013 по 28.02.2016, 1371,92 грн за період з 01.03.2013 по 31.03.2016. Всього позовна давність пропущена щодо стягнення 3459,80 грн. за період 14.01.2013 - 31.03.2013.

Враховуючи вищевикладене та доведеність факту порушення відповідачем умов чинного законодавства, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 6450,26 грн. за період з 01.04.2013р. по 12.04.2014р.

Щодо посилання апелянта на те, що позивач неналежно підготував договір і тим самим порушив порядок укладення договору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо відповідач був проти укладення договору в запропонованій редакції позивачем, то він не позбавлений права звернутися з пропозиціями для внесення змін у зазначений договір, для приведення його у належну форму, але як вбачається з матеріалів справи відповідач відмовився від підписання договору про надання теплової енергії та не надав своїх пропозицій, для врегулювання розбіжностей які виникли у сторін для підписання договору.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведені обставини справи та норми права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення господарського суду Полтавської області від 31.05.2016р. у справі № 917/471/16 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 99, ст. 101, п.1 ч1. ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Лубенської міської ради, м. Лубни, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 31.05.2016р. у справі № 917/471/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 15.09.2016р.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя І.А. Шутенко