ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2016 р. Справа № 911/2433/16

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства Анжи, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Київська

обл., Києво-Святошинський р-н, с. Чайка

про стягнення 42609,83 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 (директор), ОСОБА_3 (дов. б/н від 01.09.2016 р.);

від відповідача: не зявився;

Обставини справи:

Приватне підприємство Анжи (далі позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 42609,83 грн. заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору-заявки про транспортно-експедиторське обслуговування експортних перевезень вантажу № 4 від 07.04.2015 р. в частині зобов'язання по оплаті вартості наданих послуг, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у сумі 42609,83 грн.

Представник позивача у судове засідання 16.08.2016 р. не зявився, про причини неявки суд не повідомив, а у судовому засіданні 06.09.2016 р. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судові засідання 16.08.2016 р. та 06.09.2016 р. не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судових засідань відповідач був повідомлений належним чином, оскільки кореспонденція направлялась на адресу відповідача, за якою він зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідач відзив на позов до суду не надіслав.

Згідно з абзацом 3 пункту 3.9.1 постанови № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 ГПК України в разі якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Підставою виникнення взаємних прав та обовязків сторін у справі є укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (замовник/експедитор) та приватним підприємством Анжи (перевізник) договір-заявка про транспортно-експедиторське обслуговування експортних перевезень вантажу № 4 від 07.04.2015 р. (далі договір-заявка), відповідно до якої перевізник зобовязався здійснити перевезення вантажу.

Як вбачається з договору-заявки, перевізник зобовязався здійснити перевезення вантажу за маршрутом м. Дніпропетровськ (Україна) м. Єреван (Вірменія), вартість перевезення складає 3000 доларів США, які сплачуються замовником перевізнику у гривнях за міжбанківським курсом валют частинами: 50% - після митного оформлення протягом 3-4 днів та решту 50% - після вивантаження автомобіля протягом 3-4 днів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч.1 ст. 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м. Женеві, яка набрала чинності для України 17 травня 2007р. (Конвенція), ця конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Відповідно до ст. 4 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Згідно ч. 1 ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 9 Закону України Про транспортно-експедиторську діяльність перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом в тому числі може бути міжнародна автомобільна накладна (CMR). Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Як вбачається з міжнародної автомобільної накладної (CMR) № 0693290, на виконання умов договору-заявки 15.04.2015 р. позивачем здійснено митне оформлення вантажу, що підтверджується відміткою Харківської митниці, та 29.04.2015 р. виконано перевезення вантажу за встановленим маршрутом та доставлено вантаж за призначенням у м. Єреван (Вірменія), що підтверджується відміткою митної служби Вірменії та вантажоодержувача ТОВ «TAMCAM».

Отже, враховуючи умови договору-заявки оплата відповідачем першої частини платежу у розмірі 50% від вартості перевезення повинна була здійснена 19.04.2015 р., а остаточний платіж 03.05.2015 р.

22.04.2015 р. відповідачем здійснено часткову оплату у сумі 31800,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 123 від 22.04.2015 р.

У звязку з неналежним виконанням умов договору-заявки позивачем на адресу відповідача була направлена претензія від 18.12.2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням на конвертом, в якій позивач просив оплатити заборгованість у сумі 1717 доларів США. Проте, вказана претензія повернулась на адресу позивача.

У звязку з вищевикладеним позивач просить стягнути з відповідача 42609,83 грн. заборгованості.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наданий позивачем розрахунок суми заборгованості є невірним, оскільки заборгованість позивача визначена за міжбанківським курсом гривні до долару США станом на 15.07.2016 р., а часткова оплата у сумі 31800,00 грн. розрахована станом на 22.04.2016 р., в той час як повинен бути застосований курс на день платежу за договором-заявкою.

Як вбачається із договору-заявки, оплата відповідачем першої частини платежу мала бути здійснена 19.04.2015 р. у сумі 31507,50 грн. (1500 доларів США за міжбанківським курсом станом на 19.04.2015 р.), а остаточний платіж 03.05.2015 р. у сумі 31612,50 грн. (1500 доларів США за міжбанківським курсом станом на 03.05.2015 р.), всього 63120,00 грн.

Отже, враховуючи оплату першого платежу у сумі 31800,00 грн. та застосовуючи міжбанківський курс гривні до долару США, судом встановлено, що на день остаточного платежу 03.05.2016 р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 31320,00 грн.

Відтак, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 42609,83 грн. заборгованості підлягає частковому задоволенню у сумі 31320,00 грн. В іншій частині позов не підлягає задоволенню як необґрунтований.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладається судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (08130, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь приватного підприємства Анжи (49107, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Шинна, буд. 14, код 24241033) 31320,00 грн. (тридцять одну тисячу триста двадцять грн. 00 коп.) заборгованості, та 1012,89 грн. (одну тисячу дванадцять грн. 89 коп.) судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення підписано 13.09.2016 р

Суддя О.О. Рябцева