донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

06.09.2016 справа №908/1566/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників:
від позивача:ОСОБА_4, довіреність №699 від 27.04.2016р.
від відповідача :не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, м.Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від24.06.2016р. (повний текст підписано 29.06.2016р.)
у справі№908/1566/16 (суддя Серкіз В.Г.)
за позовомПублічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі регіональної філії Придніпровська залізниця, м.Дніпропетровськ
до Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, м.Запоріжжя
простягнення 18154,08грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Українська залізниця, м.Київ в особі регіональної філії Придніпровська залізниця, м.Дніпропетровськ, позивач, звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, м.Запоріжжя про стягнення 18154,08грн. за несвоєчасне забирання вагонів на коліях станції.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 24.06.2016р. (повний текст підписано 29.06.2016р.) у справі №908/1566/16 позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Приймаючи рішення, господарський суд виходив з правомірності нарахування позивачем плати за користування вагонами у звязку з несвоєчасним забиранням вагонів на коліях станції, а також наявності вини відповідача у такому затриманні.

Публічне акціонерне товариство Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь не погодилося з прийнятим рішенням та звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції прийняв рішення за наслідками неповного зясування обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що у контексті системного аналізу диспозиції ч.2 ст.119 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. за №457 (далі Статут), приписи п.6 Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту від 25.02.1999р. №113 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 15.03.1999р. за №165/3458 суперечать названій нормі Статуту. Тому, з огляду на норму ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), цей пункт Правил користування вагонами і контейнерами не повинен застосовуватися до даних обставин справи. За таким самим принципом, на думку скаржника, не можуть застосовуватися приписи розділу V Тарифного керівництва №1 щодо визначеної у ньому можливості стягувати 50% плати за користування за затримку на станції призначення чи на підходах до неї або на станції відправлення власних порожніх вагонів.

За твердженнями апелянта, вимоги позивача про стягнення плати за користування іноземними вагонами є безпідставним, оскільки, по-перше, плата нарахована за час, коли ці вагони не перебували у відповідача під вантажними операціям, по-друге, позивачем належними доказами не доведено, що ця сума була попередньо сплачена іноземній залізниці.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 21.07.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження у справі №908/1566/16, призначено розгляд скарги на 06.09.2016р.

Через канцелярію суду від Публічного акціонерного товариства Українська залізниця отримано відзив на апеляційну скаргу, який судовою колегією розглянутий та долучений до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 06.09.2016р. проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив рішення господарського суду залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про місце та час судового засідання був повідомлений належним чином. На електронну адресу суду надіслав клопотання про слухання справи без участі його представника, яке судовою колегією було розглянуто та задоволено.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З урахуванням вищенаведеного, судова колегія визнала за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами у справі.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

У грудні 2015р. лютому 2016р. по станції Запоріжжя-Ліве локомотивом залізниці здійснювалось предявлення вагонів на колії парків А та Б станції Запоріжжя-Ліве для обробки та подачі на підїзні колії відповідача під вантажні операції.

Проте, Публічним акціонерним товариством Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь не було своєчасно вивезено вагони, вони перебували на коліях станції Запоріжжя-Ліве під митним оформленням. У звязку з викладеним, працівниками станції були складені акти загальної форми ГУ-23 про затримку з вини клієнта із зазначенням часу: №№5495, 5497 від 20.11.2015р., №5560 від 24.11.2015р., №№5569, 5574, 5580 від 25.11.2015р., №№5586, 5587, 5593, 5591, 5595, 5598, 5601, 5614, 5610 від 26.11.2015р., №№5629, 5633, 5636, 5634, 5637, 5635 від 27.11.2015р., №№5643, 5644, 5649, 5645, 5666, 5648, 5652, 5651, 5653, 5681, 5682, 5684, 5687, 5685, 5686, 5693, 5696 від 29.11.2015р., №№5698, 5702, 5705, 5725, 5706, 5707, 5708, 5717, 5719, 5720, 5721, 5727, 5725, 5733 від 30.11.2015р., №№5734, 5736, 5746, 5737, 5738, 5741, 5745, 5743,5748, 5750, 5739, 5751 від 01.12.2015р., №№5754, 5755, 5762, 5764, 5763, 5769, 5770 від 02.12.2015р., №№5774, 5775, 5776 від 03.12.2015р., №№5793, 5803, 5809, 5810 від 04.12.2015р., №№5815, 5818 від 06.12.2015р., №№5830, 5831 від 09.12.2015р., №№5838, 5843, 5839, 5840, 5842, 5844 від 10.12.2015р., №№5866, 5868, 5872 від 13.12.2015р., №№5873 від 14.12.2015р., №№5895, 5896 від 18.12.2015р., №№5913, 5915 від 20.12.2015р., №5932 від 21.12.2015р., №5934 від 22.12.2015р., №5986 від 29.12.2015р., №5999 від 30.12.2015р., №№30, 49 від 03.01.2016р., №№82, 89 від 05.01.2016р., №90 від 06.01.2016р., №№96, 97, 101, 108, 109, 112, 111 від 07.01.2016р., №№114, 116, 128, 130, 122, 120, 131 від 08.01.2016р., №№133, 139, 147 від 09.01.2016р., №№208, 209 від 15.01.2016р., №№272, 286 від 19.01.2016р., №№346, 359, 360 від 22.01.2016р., №№379, 382, 397 від 23.01.2016р., №№484, 485 від 28.01.2016р., №№499, 500 від 29.01.2016р., №789 від 18.02.2016р., №794 від 19.02.2016р., №№5638, 5632 від 27.11.2015р., №5911 від 20.12.2015р., №5925 від 21.12.2015р., №5690 від 29.11.2015р., №5700 від 30.11.2015р. Зазначені акти Публічне акціонерне товариство Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь підписало із запереченнями.

Облік часу та нарахування плати за користування вагонами станцією Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці здійснювався за відомостями плати за користування вагонами форми ГУ-46, із урахуванням актів загальної форми ГУ-23: №№03129647, 03129648, 03129650, 03129652, 03129654, 03129655, 03129657, 03129659, 04129660, 04129662, 04129664, 04129665, 04129666, 04129668, 04129669, 04129670, 05129671, 05129673, 05129674, 05129675, 05129681, 05129682, 05129683, 06129686,

06129690, 06129691, 06129694, 07129699, 07129700, 07129702, 07129703, 07129705, 07129707, 08129710, 08129711, 08129712, 08129713, 08129715, 08129716, 08129721, 09129723, 09129724, 09129731, 10129732, 10129733, 10129734, 10129735, 10129740, 11129743, 11129744, 11129747, 11129753, 12129755, 12129759, 12129762, 12129764, 12129765, 13129769, 13129770, 13129771, 13129772, 13129774, 13129775, 14129776, 14129778, 14129779, 14129781, 14129786, 15129790, 15129792, 15129797, 16129803, 16129806, 16129807, 17129812, 17129815, 17129816, 17129820, 18129821, 18129823, 18129824, 19129830, 19129831, 19129832, 19129837, 20129838, 21129846, 21129847, 22129863, 23129865, 23129868, 25129878, 31129917, 31129918, 01129627, 01129628, 01129629, 01129630, 01129631, 01129632, 22129858, 27129891, 01019003, 01019004, 02019017, 04019022, 04019023, 04019025, 04019028, 09019059, 09019060, 09019061, 10019063, 10019064, 10019066, 10049067, 10019068, 10019069, 17019121, 22019144, 22019147, 26019163, 26019165, 29019177, 30019183, 10019065, 02129639, 05129679, 09129727, 18019126, 10019062, 04029214, 24029298, 05129679.

Усього через зазначене затримання позивачем було нараховано до сплати за користування вагонами 18154,08грн. У звязку з відмовою відповідача від сплати зазначеної суми Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця звернулося з позовом до суду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України N232/94-ВР від 10.11.1994р. "Про транспорт", Закону України N273/96-ВР від 04.07.1996р."Про залізничний транспорт", Статуту залізниць України та інших актів законодавства України.

Відповідно до ст.5 Статуту, на підставі цього Статуту Міністерство транспорту України затверджує: Правила перевезення вантажів (далі Правила); Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України; інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають, зокрема, порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, є обовязковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

За приписами п.п.1.1, 2.1 Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, (затверджені Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №875/5096) до залізничних під'їзних колій належать колії, що з'єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і належать підприємствам, підприємцям, організаціям, установам, незалежно від форм власності, а також громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності (далі - підприємство). Взаємовідносини залізниці з підприємствами, які виконують вантажні роботи на під'їзних коліях, визначаються договорами про експлуатацію під'їзних колій або договорами про подачу та забирання вагонів (додатки 1 та 2). Договори про експлуатацію під'їзних колій укладаються між залізницею і власниками під'їзних колій у разі обслуговування під'їзної колії власним або орендованим локомотивом.

Згідно з п.2.4 зазначених Правил передача вагонів на під'їзній колії та їх повернення залізниці засвідчується підписом працівників сторін у Пам'ятці про подавання/забирання вагонів, форма якої встановлена Правилами користування вагонами і контейнерами.

Пунктом 2.5 Правил передбачено, що у разі обслуговування під'їзних колій локомотивом власника колії вагони подаються локомотивом залізниці на встановлені договором передавальні колії, на яких провадиться приймання і здавання вагонів. Подальше перевезення вагонів, розставлення їх на місцях навантаження і вивантаження і повернення на передавальні колії забезпечуються локомотивами власника під'їзної колії або його контрагентів.

Умовами п.1.8 Правил визначено, що час користування вагонами обчислюється з моменту подачі на місце навантаження (вивантаження) до моменту одержання залізницею повідомлення вантажовласника про закінчення вантажних операцій. Плата за користування вагонами нараховується і сплачується згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами.

Одержувач зобовязаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу, терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами (Статя 46 Статуту).

За приписами ст.119 Статуту, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Відповідно до п. 5.9 Розяснення Вищого господарського суду України №04-5/601 від 29.05.2002р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" під користуванням вагонами (контейнерами) слід розуміти використання відповідного рухомого складу залізниці певним суб'єктом господарської діяльності, у тому числі власником залізничної під'їзної колії, який безпосередньо приймає вагони (контейнери) від залізниці для виконання подальших операцій з ними, а потім повертає їх залізниці. Час користування, за який цим суб'єктом господарської діяльності вноситься відповідна плата, визначається від моменту прийняття вагонів (контейнерів) від залізниці до моменту їх повернення залізниці.

Облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам'яток про видачу/ приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23 (п.3 Правил користування вагонами і контейнерами).

Пунктом 4 Правил користування вагонами і контейнерами передбачено, що відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами. Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника.

Відповідно до п.6 вищевказаних Правил, час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери (п.8 Правил користування вагонами і контейнерами).

Пунктом 12 зазначених Правил визначено, що загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці (п.13 Правил користування вагонами і контейнерами).

Умовами п.15 Правил користування вагонами і контейнерами передбачено, що за час перебування на під'їзних коліях та інших місцях незагального користування вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, плата не вноситься. Якщо такі вагони затримані на станції призначення чи на підходах до неї або на станції відправлення з причин, що залежать від вантажовласника, то плата за користування сплачується в розмірі 50 відсотків.

З урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з висновком господарського суду Запорізької області про те, що позовні вимоги про стягнення 18154,08грн. за несвоєчасне забирання вагонів на коліях станції є обґрунтованими, заснованими на законі, і такими, що підлягають задоволенню.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що за системним аналізом норми ч.2 ст.119 Статуту зазначена плата у розмірі 50% щодо власних вагонів, може вноситися за час затримки цих вагонів на станціях призначення і на підходах до них (тобто на коліях залізниць) лише за наявності одночасно двох умов: по-перше, що зазначені вагони затримані в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження; по-друге, що зазначені вагони затримані саме з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної підїзної колії, порту, підприємства. Затримані залізницею вагони були порожніми, тобто не надходили до відповідача для вивантаження чи перевантаження.

Однак, з такими доводами колегія суддів не погоджується з наступних підстав. Пунктом 5.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів (затверджені Наказом Міністерства інфраструктури України №17 від 29.01.2015р., зареєстровані в Міністерстві юстиції України 14.02.2015р. за №168/26613) встановлено, що перевезення власних вагонів у завантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів.

Порядок та розмір нарахування плати за перевезення власних приватних порожніх вагонів встановлений у пункті 14 розділу 2 Тарифного керівництва №1.

Отже, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", які залізниця зобов'язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов'язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, обов'язок отримати їх від залізниці, а у разі несвоєчасного приймання вагонів від залізниці - сплатити плату за користування вагонами, які знаходяться на коліях залізниці, та збір за зберігання у розмірах, встановлених Тарифним керівництвом №1, а також інші права та обов'язки, які має одержувач відносно вантажу, що прибув на його адресу.

За твердженнями апелянта, вимоги позивача про стягнення плати за користування іноземними вагонами є безпідставним, оскільки, по-перше, плата нарахована за час, коли ці вагони не перебували у відповідача під вантажними операціям, по-друге, позивачем належними доказами не доведено, що ця сума була попередньо сплачена іноземній залізниці. З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Згідно пункту 1 розділу 1 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво №1) вагон парку залізниць це вагон, що належить залізничним адміністраціям учасницям Угоди про спільне використання вантажних вагонів і контейнерів власності інших держав учасниць Співдружності, Азербайджанської Республіки, Республіки Грузія, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Естонської Республіки, яка підписана Україною та набула чинності для України 12.03.1993р.

Документом, що регулює облік, курсування та експлуатацію вагонів, котрі належать іншим державам є Правила експлуатації, пономерного обліку та розрахунків за користування вантажними вагонами власності інших держав. Відповідно частини 2 пункту 1 вказаних Правил передбачено, що кожна залізнична адміністрація держав учасниць Угоди має право направити вантаж у належному їй вагоні на будь яку станцію, відкриту для вантажних, залізничних доріг, які входять в мережу держав учасниць Угоди або інших доріг, з якими прикордонна адміністрація держава учасника Угоди має договір про передачу вагонів.

Згідно пункту 1.12 Правил до перевезень як всередині залізничної адміністрації так і в міждержавній мережі допускаються вагони, які належать на правах власності промисловим підприємствам, організаціям, установам або приватним особам, власних вагонів (АБД ПВ) ГВЦ МПС РФ з курсуванням по дозволеним районам. Використання таких вагонів, для перевезень повинно виконуватись у точній відповідності з Правилами курсування та обліку власних вантажних вагонів, які належать підприємствам, організаціям та фізичним особам.

Пунктом 1.28 цих Правил визначено, що до обігу як всередині держави так і за її межами допускаються вагони всіх типів, належних залізничним адміністраціям держав учасниць Угоди про спільне користування парку вантажних вагонів та контейнерів, а також власні вантажні вагони підприємств, організацій та фізичних осіб, які мають право виходу на шляхи загального користування, які відповідають вимогам, викладеним у розділі 2 вказаних Правил. А відтак, з наведеного слідує, що існує чітке розмежування понять "парк залізниць інших держав" та поняття "власні вантажні вагони".

Перевізні документи свідчать про те, що вагони, які були затримані з вини відповідача на станції призначення Запоріжжя Ліве та простоювали в очікуванні забирання локомотивом відповідача, - не відносяться до вагонів інвентарного парку залізниць інших держав, тобто не належать іншим державам, а знаходяться у власності підприємств, організацій.

Плата за користування іновагонами встановлена "Правилами експлуатації, пономерного обліку та розрахунків за користування вантажними вагонами власності інших держав", затвердженими 24.05.1996р. Рішенням 15 засідання Ради по залізничному транспорту держав-учасниць СНД, згідно з якими залізнична адміністрація - користувачка сплачує залізничній адміністрації - власниці вагонів за користування вантажними вагонами її інвентарного парку. Плата за користування іновагонами інвентарного парку нараховується на підставі даних про пономерний облік передавання вагонів по міждержавним стиковим пунктам. Тобто розрахунки між державними залізничними адміністраціями інших держав за користування вагонами, які є власними (приватними) і не належать до інвентарного парку залізниць, - не проводяться.

Плата за користування власними (приватними) іновагонами, які простоюють на коліях загального користування станцій залізниці, стягується на підставі ч.2 ст.119 Статуту залізниць України, пункту 6 Правил користування вагонами і контейнерами, пункту 5 розділу V Тарифного керівництва № 1.

Посилання Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь на позицію, викладену в постанові Донецького апеляційного господарського суду від 27.04.2016р. по справі №908/4222/15, судовою колегією не приймаються з огляду на те, що постановою Вищого господарського суду України від 14.07.2016р. по зазначеній справі постанова апеляційної інстанції була скасована.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 24.06.2016р. (повний текст підписано 29.06.2016р.) у справі №908/1566/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 ГПК України, підстав для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги за наведеними в ній мотивами не вбачається.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, м.Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 24.06.2016р. (повний текст підписано 29.06.2016р.) у справі №908/1566/16 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 24.06.2016р. (повний текст підписано 29.06.2016р.) у справі №908/1566/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Судді Д.О. Попков

ОСОБА_3

Надруковано 6 прим.:

2 - позивачу

1 - відповідачу

1 до справи

1 ГСЗО

1 - ДАГС