КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2016 р. Справа№ 910/10297/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Герасимов Д.О. (довіреність б/н від 01.02.2016 р.), Потрохов А.О. (довіреність №3 від 01.02.2016 р.)

від відповідача - Пилипець А.Ю. (довіреність №1264 від 28.12.2015 р.), Акусова О.М. (довіреність №1263 від 28.12.2015 р.)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛ-Лізинг»

на рішення господарського суду міста Києва від 25.07.2016 р.

у справі №910/10297/16 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛ-Лізинг»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

про зобов'язання виконати умови договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛ-Лізинг» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про зобов'язання відповідача, у відповідності до умов договору страхування №375001/4091/0000101 від 13.05.2015 р., визнати подію, а саме - незаконне заволодіння транспортним засобом Тойота Камрі, д/з НОМЕР_1, страховим випадком.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.07.2016 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, при цьому суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, неправильно та неповно дослідив докази, невірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Представники позивача в судовому засіданні повністю підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

13.05.2015 р. між ПАТ «Страхова компанія «Уніка» (страховик) та ТОВ «Український лізинговий фонд» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування на транспорті, за умовами якого:

- дані транспортного засобу: марка, модель - «Toyota Camry»; рік випуску - 2013; реєстраційний номер - АА 9663 МТ; кузов (шасі) №JTNBF4FKX03023416; дійсна вартість ТЗ - 550000,00 грн. (п. 1.1 договору);

- добровільне страхування наземного транспорту: страхова сума - 550000,00 грн. (пп. 1.3.4 п. 1.3 договору);

- строк дії договору: з 05.06.2015 р. по 04.06.2016 р. (п. 1.4 договору).

Предметом договору є майнові інтереси страхувальника/вигодонабувача, які не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням транспортними засобами, які зазначені у страхових сертифікатах, що становлять невід'ємну частину договору (п. 2.1 договору);

Визначення термінів:

незаконне заволодіння транспортним засобом - це вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення способом грабежу, крадіжки, розбою транспортного засобу у власника чи користувача транспортного засобу всупереч їх волі;

страховий випадок - це подія, передбачена договором, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування згідно з договором (п. 2.2 договору);

Страховими ризиками вважаються:

незаконне заволодіння транспортним засобом («Незаконне заволодіння»);

дорожньо-транспортна пригода, в тому числі викид каменів чи інших твердих фракцій з-під коліс транспорту («ДТП»);

протиправні дії третіх осіб, за виключенням «Незаконного заволодіння» («Протиправні дії третіх осіб»);

стихійне лихо (повінь, буря, ураган, смерч, шторм, злива, град, обвал, лавина, зсув, вихід ґрунтових вод, сель, удар блискавки, осідання ґрунту, землетрус тощо) («Стихійне лихо»);

пожежа, вибух або самозаймання («Пожежа») (п. 3.1 договору);

Страховими випадками не є пошкодження або знищення транспортного засобу, якщо вони сталися внаслідок, зокрема, незаконного заволодіння транспортним засобом та/або набуття права власності на транспортний засіб шляхом обману, шахрайства, зловживанням довірою тощо, включаючи випадки неповернення транспортного засобу, що був переданий іншій особі, згідно з відповідним договором, довіреністю або іншим чином в користування, на збереження, для ремонту, для продажу, в оренду, прокат, сублізинг чи з іншою метою (п. 4.1 договору).

15.03.2015 р. між ТОВ «Український лізинговий фонд» (первісний кредитор) та ТОВ «ОЛ-Лізинг» (новий кредитор) укладено договір №15/03 про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і став кредитором за договором.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст.ст. 526, 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період з 07.11.2015 р. по 09.11.2015 р. застрахований транспортний засіб було викрадено в м. Харків. Дана подія, на думку позивача, у відповідності до пп. 1.3.1 п. 1.3 договору є страховим випадком - «Незаконне заволодіння». У зв'язку з чим позивач звернулося до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Проте, відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки вказана подія у відповідності до п. 4.1 договору не є страховим випадком.

Відповідно до інформаційної довідки Московського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області 09.11.2015 р. до відділу звернувся ОСОБА_6 із повідомлення про неповернення із прокату автомобіля «Toyota Camry». В ході перевірки відділом було встановлено, що малознайомі особи на ім'я ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в період з 07.11.2015 р. по 09.11.2015 р. шахрайським шляхом під приводом оренди транспортного засобу заволоділи автомобілем «Toyota Camry».

Московським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області 09.11.2015 р. було відкрито досудове розслідування за кваліфікацією незаконне заволодіння транспортним засобом (ч. 2 ст. 289 КК України).

10.11.2015 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно з поясненнями, доданими позивачем до вказаної заяви, автомобіль «Toyota Camry» було передано в оренду за договором прокату.

Листом від 30.12.2015 р. №8442 відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки заволодіння транспортним засобом відбулося шахрайським шляхом, що є виключенням із страхових випадків, передбачених договором.

Згідно ст.16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання; страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Як зазначалось вище, відповідно до п.2.2 договору страхування, незаконним заволодінням транспортним засобом є вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення способом грабежу, крадіжки, розбою транспортного засобу у власника чи користувача транспортного засобу всупереч їх волі.

Згідно ч. 1 ст.787 ЦК України, за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов'язується передати рухому річ наймачеві у користування за плату на певний строк.

Отже, позивачем, як наймодавцем за договором прокату, укладеним з громадянином ОСОБА_6, наймачем за цим договором, передано у користування автомобіль «Toyota Camry» на певний строк. Таким чином, автомобіль «Toyota Camry» від позивача перейшов у користування громадянину ОСОБА_6 на підставі цивільно-правової угоди - договору прокату автомобіля, а не внаслідок незаконного заволодіння транспортними засобами (копія договору міститься в матеріалах справи).

В п. 4.1.1 договору страхування зазначено, що страховими випадками не є пошкодження або знищення ТЗ, якщо вони сталися внаслідок, у тому числі, заволодіння ТЗ та/або набуття права власності на ТЗ шляхом обману, шахрайства, зловживання довірою, тощо, включаючи випадки неповернення ТЗ, що був переданий іншій особі, згідно з відповідним договором, довіреністю або іншим чином в користування, на збереження, для ремонту, для продажу, в оренду, прокат, сублізинг, чи з іншою метою.

Крім того, п. 6.3.3. договору страхування передбачено, що страховик зобов'язаний під час дії договору протягом 5 робочих днів письмово повідомити страховика про нові обставини, які впливають на ступінь страхового ризику (продаж, заміна кузова, установка додаткового обладнання (крім того, що застраховано за договором та не впливає/змінює технічні характеристики ТЗ), передача ТЗ в прокат, втрата ключів або реєстраційних документів).

В матеріалах справи відсутні, а позивачем не надано належних та допустимих доказів повідомлення позивачем відповідача про передачу автомобіля в прокат, відповідно до вимог п. 6.3.3 договору страхування.

Таким чином, позивачем не доведено факту настання страхового випадку, внаслідок якого згідно з договором страхування у відповідача виникло зобов'язання виплатити позивачу страхову виплату.

Враховуючи викладене, беручи до уваги п. 4.1 договору, а також те, що автомобіль та документи на нього було добровільно передано особам на ім'я ОСОБА_7 і ОСОБА_8, подія, яка сталася, не є страховим випадком, а отже судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача, у відповідності до умов договору страхування №375001/4091/0000101 від 13.05.2015 р., визнати подію, а саме - незаконне заволодіння транспортним засобом Тойота Камрі, д/з НОМЕР_1, страховим випадком є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, неповно з'ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, неправильно та неповно досліджено докази, невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 25.07.2016 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛ-Лізинг» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 25.07.2016 р. у справі №910/10297/16 залишити без змін.

Справу №910/10297/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець