ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

13 вересня 2016 р. Справа № 902/733/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ЗЕРНО-ПРОДУКТ» (вул. Мамсурова, 10, м. Луцьк, 43022)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ситковецьке»

(вул. Мандролька, 19, смт. Ситківці, Немирівський район, Вінницька область, 22865)

про стягнення заборгованості 27 910,85 грн.

при секретарі судового засідання Вознюк К.В..

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1 за довіреністю № 12 від 15.06.2016 року,

відповідача : не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ЗЕРНО-ПРОДУКТ» звернулося до Господарського суду Вінницької області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ситковецьке» заборгованості за договором про надання послуг спецтехнікою № 01/2707/15 від 27.07.2015 року в загальному розмірі 27 910,85 грн..

Позовні вимоги мотивовано тим, що на виконання укладеного 27.07.2015 року договору про надання послуг спецтехнікою № 01/270715, позивач надав відповідачеві послуги з перевезення вантажу за допомогою лавети. За вказані послуги відповідач зобовязався проводити розрахунки в розмірах та у строки визначені пункту 3.3 договору. В порушення взятих на себе зобовязань відповідач не провів розрахунків за надані послуги, в результаті чого за останнім рахується заборгованість в розмірі 20 001,00 грн..

Ухвалою суду від 26.08.2016 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/733/16 з призначенням до розгляду на 13.09.2016 року та зобов'язано сторін надати докази необхідні для вирішення спору в даній справі.

13.09.2016 року до суду надійшло клопотання б/н. від 12.09.2016 року за підписом представника позивача за довіреністю ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи на іншу дату у звязку з хворобою представника.

Розглянувши дане клопотання, суд зважає на наступне.

У пункті 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (надалі Постанова) зазначено, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ситковецьке», всупереч вимогам ухвали суду від 26.08.2016 року, не забезпечило явку уповноваженого представника на визначену дату в судове засідання, а причини неявки, вказані в клопотанні, не є поважними з огляду на зміст п.3.9.2 Постанови, оскільки відповідач не позбавлений був можливості забезпечити явку в засідання іншого представника, що є підставою для відмови в задоволенні клопотання.

Окрім того суд зважає, що підставою для відкладення є не відсутність представника сторони, а саме неможливість вирішити спір у судовому засіданні, тобто відкладення справи є правом, а не обовязком суду.

В судове засідання 13.09.2016 року зявився представник позивача. Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, пояснень щодо обставин викладених в позові та визначених судом документів не надав. При цьому, про розгляд справи в суді останній повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення № 6538 від 08.09.2016 року.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Беручи до уваги той факт, що неявка в засідання суду сторін або їх представників, належним чином та відповідно до законодавства повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

27 липня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ЗЕРНО-ПРОДУКТ» (позивач, за договором Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ситковецьке» (відповідач, за договором Замовник) укладено договір про надання послуг спецтехнікою № 01/270715 (надалі Договір).

Згідно п.1.1 Договору Виконавець надає Замовнику послуги наявною у Виконавця спецтехнікою, а саме перевезення лаветою на території Замовника, а Замовник приймає виконані послуги та оплачує їх вартість на умовах цього Договору.

Послуги спецтехніки надаються Виконавцем за заявкою Замовника, яка направляється у письмовому вигляді (факсом) або усно. В заявці зазначається місце проведення робіт, тип необхідної техніки, дату початку робіт, термін робіт, а також інші умови, які ускладнюють процес експлуатації (у разі їх наявності). (п. 2.1. Договору)

Замовник повинен надати заявку на послуги техніки не пізніше ніж за добу, що передує дню, в який потрібно отримати послуги (п. 2.2. Договору)

Час фактичного надання послуг фіксується уповноваженими на те представниками Сторін (час початку та час закінчення надання послуг) (п. 2.3. Договору)

По закінченню робіт Сторонами складається Акт приймання-передачі виконаних робіт (п. 2.4. Договору).

Вартість транспортування техніки лаветою становить 40,00 грн. з ПДВ за один кілометр. Оплата праці персоналу, що обслуговує техніку, а також вартість палива входить до ціни послуги. (п. 3.1. Договору)

Оплата послуг здійснюється на підставі виставлених рахунків не пізніше 3-х календарних днів з моменту отримання послуги (п. 3.3. Договору)

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на умовах Договору надав відповідачу транспортні послуги на загальну суму 62 481,00 грн., що стверджується актами виконання робіт (надання послуг) № 3040 від 31.07.2015 року, № 3519 від 31.08.2015 року.

З метою оплати наданих послуг позивачем виставлено відповідні рахунки № 1253 від 31.07.2015 року, № 1619 від 31.08.2015 року.

В порушення взятих на себе зобовязань за Договором відповідачем здійснено розрахунок лише по акту № 3040 від 31.07.2015 року на суму 42 480,00 грн. (виписка банку від 18.08.2015 року). Водночас, по акту № 3519 від 31.08.2015 року не проведено розрахунків за надані послуги, і станом на день розгляду справи за останнім рахується заборгованість в розмірі 20 001,00 грн..

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Беручи до уваги зміст договору укладеного між сторонами, характер взятих на себе сторонами зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору про надання послуг, регулювання яких здійснюється в главі 63 «Послуги. Загальні положення», ст.ст.901-907 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимогу позивача про стягнення боргу в розмірі 20 001,00 грн. правомірною та обґрунтованою з огляду на що задовольняє її в повному обсязі.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивачем заявлено до стягнення 7 909,85 грн. пені за період з 04.09.2015 року по 16.08.2016 року.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2. Договору визначено, що у разі прострочення сплати послуг Виконавця, Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Таким чином суд вважає, що вимога про стягнення пені є правомірною, оскільки відповідає умовам укладеного Договору та чинному законодавству.

Разом з тим, при нарахуванні пені позивачем допущено помилку в періоді нарахування.

Так, як наголошено у 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» при нарахуванні пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

З урахуванням наведеного правомірним є нарахування пені за період з 04.09.2015 року по 04.03.2016 року, розмір якої становить 4524,98 грн. (розрахунок додається).

За таких обставин 3 384,87 грн. пені заявлено безпідставно та не підлягають задоволенню.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог.

Зважаючи на наведене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з розподілом судових витрат за правилами ст. 49 ПК України.

Керуючись ст.ст.43, 33, 43, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ситковецьке» (вул. Мандролька, 19, смт. Сітківці, Немирівський район, Вінницька область, 22865) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ЗЕРНО-ПРОДУКТ» (вул. Мамсурова, 10, м. Луцьк, 43022, ) 20 001 (двадцять тисяч одну) грн. 00 коп. боргу; 4 524 (чотири тисячі пятсот двадцять чотири) грн. 98 коп. пені та 1 210 (одну тисячу двісті десять) грн. 88 коп. - витрат зі сплати судового збору.

3. В позові в частині стягнення 3 384,87 грн. пені відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити відповідачеві рекомендованим листом.

Повне рішення складено 16 вересня 2016 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (вул. Мандролька, 19, смт. Ситківці, Немирівський район, Вінницька область, 22865)