ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2016 року Справа № 904/2716/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.

за участю представників сторін:

від позивача: юрисконсульт претензійно-позовного бюро юридичного відділу правового управління ОСОБА_1, довіреність № 10 від 29.01.2016 року

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність № 09/09/2014юр від 09.09.2014 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2016 року у справі № 904/2716/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тондо", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 57 769, 55 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тондо" про стягнення з останнього на свою користь основного боргу у сумі 38 862, 40 грн., інфляційних втрат у сумі 17 211, 63 грн., 3% річних у сумі 1 695, 52 грн., а всього: 57 769, 55 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2016 року у справі № 904/2716/16 (суддя Дубінін І.Ю.) позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тондо" на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" 8 957, 40 грн. основного боргу, 447, 87 грн. інфляційних втрат, 271, 47 грн. 3% річних, 230, 82 грн. витрат по сплаті судового збору; в решті позову відмовлено.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що відповідач не виконав належним чином свої зобовязання перед позивачем щодо своєчасної оплати вартості наданих позивачем відповідачу послуг по здійсненню перепусткового та внутрішньооб'єктового режиму за договором про надання послуг по здійсненню перепусткового та внутрішньообєктового режиму № 13-1690-01 від 30.08.2013 року, у звязку з чим дійшов висновку про наявність боргу відповідача перед позивачем за надані послуги у сумі 8 957, 40 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних у відповідних сумах місцевим господарським судом на підставі ст. 625 ЦК України задоволені частково, а саме у сумах, які розраховані від суми основного боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача оплати за порушення перепусткового та внутрішньооб'єктового режиму працівниками відповідача протягом 2014 року у сумі 29 905, 00 грн., дійшовши висновку, що ця сума не є вартістю послуг, а є штрафними санкціями, суд, врахувавши заяву відповідача про застосування позовної давності, відмовив у звязку з пропуском позивачем спеціальної позовної давності строком в один рік, встановленої п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В решті вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на вказану суму 29 905, 00 грн., судом відмовлено з тих підстав, що застосування ст. 625 ЦК України до вимог про сплату штрафу (неустойки) є неправомірним.

Не погодившись частково з прийнятим господарським судом рішенням, Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильне застосування місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі норм матеріального та порушення норм процесуального права, позивач просить скасувати це рішення в частині відмови позивачу в стягненні основного боргу у сумі 29 905, 00 грн., інфляційних втрат у сумі 16 763, 76 грн., 3 % річних у сумі 1 424, 05 грн. та прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає про те, що щомісячна сплата відповідачем платежів, на підставі виставлених позивачем рахунків, а саме: витрат за надані послуги по здійсненню перепусткового та внутрішньообєктового режиму; штрафу за порушення працівниками відповідача перепусткового та внутрішньообєктового режиму входило до кола обовязків відповідача. Правова природа штрафу, передбаченого п. 4.2. договору періодичний (щомісячний) платіж, який зобовязаний сплачувати відповідач при настанні певної події на підставі виставленого рахунку. Тобто, на думку позивача, у даному випадку штраф, передбачений п. 4.2. договору, слід розглядати як основне зобовязання; вказаний штраф не є господарською санкцією за порушення господарського договору у розумінні ч. 1 ст. 230 ГК України та положень розділу 5 договору "Відповідальність сторін". За доводами позивача, актами обліку затриманих працівників підрядної організації ТОВ "Тондо" і сум нарахованих штрафних санкцій по пункту 4.3.3. договору, що складені 30.06.2014 року, 31.07.2014 року, 31.08.2014 року, 30.09.2014 року, 31.10.2014 року, 30.11.2014 року, 31.12.2014 року та підписані уповноваженими представниками сторін, визначено перелік затриманих працівників відповідача, зазначені дати затримання, вид порушення перепусткового та внутрішньооб'єктового режиму, а також сума, що підлягає до сплати на користь позивача на підставі п.п. 4.2., 4.3.3. договору. Позивач вважає, що суд першої інстанції не з'ясував, яка правова кваліфікація відносин сторін цього спору та помилився стосовно правової природи штрафу, передбаченого пунктом 4.2. договору, оскільки визначив цей платіж не як основне зобовязання, в якому встановлено строки та порядок його виконання, а як захід відповідальності за порушення зобовязання (невідомо якого саме). Враховуючи, що предметом позову у справі не було стягнення неустойки у вигляді штрафу, на думку позивача, у спірних правовідносинах не підлягає застосуванню норма, що регулює скорочену позовну давність ч. 2 ст. 258 ЦК України. За доводами позивача, мова про пропуск позивачем позовної давності, встановленої щодо вимог про стягнення неустойки, могла йти лише у випадку, коли б позивач предявив до стягнення штрафні санкції за порушення відповідачем строку оплати штрафів, передбачених пунктом 4.2. договору. Отже, позов, що розглядався судом першої інстанції у даній справі, подано позивачем в межах загального строку позовної давності.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав. У судових засіданнях апеляційного господарського суду представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає, що суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні дійшов правильного висновку, що заявлена до стягнення сума 29 905, 00 грн., яка включена позивачем до суми основного боргу, є штрафною санкцією (штрафом), тоді як до відносин щодо сплати штрафних санкцій законодавством встановлена спеціальна позовна давність в один рік, яку на підставі відповідної заяви відповідача і було застосовано місцевим господарським судом та у звязку з цим правомірно відмовлено позивачу в позові про стягнення 29 905, 00 грн. та нарахованих на цю суму інфляційних втрат та 3% річних, оскільки обовязок сплатити суму неустойки (штрафу, пені) за невиконання зобовязання не є зобовязанням в розумінні положень частини першої статті 509 ЦК України, відповідно, до вимог про стягнення штрафу відсутні підстави для застосування ст. 625 ЦК України.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 року у даній справі розгляд апеляційної скарги відкладено у судове засідання на 05.09.2016 року.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів по даній справі від 02.09.2016 року у звязку з перебуванням у відпустці судді Пархоменко Н.В. для розгляду справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Коваль Л.А. (доповідач), судді Парусніков Ю.Б., Чередко А.Є.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 05.09.2016 року суд у складі зазначеної колегії суддів прийняв апеляційну скаргу у даній справі до свого провадження.

У судовому засіданні 05.09.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тондо" (підрядником) у 2013 році укладені договори будівельного підряду (а.с. 134-171, т. 1), за умовами яких підрядник на виконання доручення замовника зобовязується на свій ризик, власними силами та у встановлений строк виконати будівельно-монтажні роботи по монтажу металевих конструкцій, монтажу обладнання на визначених договорами (додатками до них) обєктах; місце виконання робіт: м. Дніпродзержинськ, вул. Кірова, 18б, тобто за адресою, яка є адресою місцезнаходження Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського".

30.08.2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Тондо" (замовник) та Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (комбінат) укладено договір про надання послуг по здійсненню перепусткового та внутрішньооб'єктового режиму № 13-1690-01 ( далі Договір) (а.с. 13-15, т. 1).

За цим Договором комбінат бере на себе зобов'язання:

організувати та контролювати перепустковий режим для робітників, спеціалістів та службовців замовника, що виконують роботу на комбінаті або за його договорами; здійснювати перепустковий режим, контролювати ввезення і вивезення (внесення і винесення) товарно-матеріальних цінностей, що належать замовнику, на територію або з території комбінату у відповідності з вимогами чинного "Стандарту" (п.п. 1.1.1., 2.1.1. Договору);

здійснювати видачу та заміну особистих перепусток на підставі оформлених замовником дозвільних документів; забезпечити представників замовника необхідними бланками особистих тимчасових перепусток, додатків до них та іншими документами, необхідними для здійснення перепусткового режиму (п.п. 1.1.2., 2.1.2. Договору);

надавати послуги по затриманню і оформленню документів на порушників перепусткового та внутрішньооб'єктового режиму; затримувати осіб, що порушили перепустковий або внутрішньооб'єктовий режим (перебування в стані алкогольного і наркотичного сп'яніння, запізнення на роботу чи передчасне залишення роботи, порушення правил безпеки при слідуванні через межі території і територією комбінату, вчинення крадіжки матеріальних цінностей, незаконний збір промислового металобрухту та інше) (п.п. 1.1.3., 2.1.3. Договору);

надавати послуги з надання швидкої та невідкладної медичної допомоги на території комбінату в здравпунктах СЛПР; надавати послуги з транспортування і госпіталізації хворих та потерпілих бригадами швидкої допомоги з території комбінату до лікувальних закладів міста (п.п. 1.1.4., 1.1.5. Договору);

проводити освідування працівників на наявність алкоголю у повітрі, що видихається, із застосуванням газоаналізатора (п. 1.1.6. Договору);

проводити передбачені огляди водіїв транспортних засобів (п. 1.1.7. Договору);

не допускати на територію осіб, які раніше затримувались за порушення перепусткового та внутрішньооб'єктового режиму з ознаками алкогольного і наркотичного спяніння, знаходження у стані алкогольного і наркотичного спяніння, за незаконний збір промислового металобрухту, здійснення крадіжки матеріальних цінностей згідно вимог чинного "Стандарту" (п. 2.1.4. Договору).

У свою чергу, замовник зобов'язується:

виконувати вимоги комбінату з дотримання стандартів підприємства, що діють на комбінаті, наказів та розпоряджень, що регламентують перепустковий та внутрішньооб'єктовий режим, - "Стандарту", які для замовника є обов'язковими та підлягають безумовному виконанню; контролювати виконання "Стандарту" робітниками та службовцями замовника (п.п. 1.2.1., 3.1.1. Договору);

у випадку невиконання замовником вимог "Стандарту" настає матеріальна відповідальність у межах, встановлених розділом 4 даного Договору (п. 1.2.2. Договору);

відшкодувати витрати за надані послуги по здійсненню перепусткового та внутрішньооб'єктового режиму згідно пункту 4.3. Договору (п. 1.2.3. Договору);

вживати заходи дисциплінарного впливу у відповідності з діючим законодавством до порушників перепусткового та внутрішньооб'єктового режиму та у 5-ти денний термін повідомляти у письмовій формі про прийняті заходи до порушників (п. 3.1.2. Договору);

у випадку звільнення працівника, закінчення строку дії перепустки, перепустка обовязково підлягає передачі в бюро перепусткового режиму; при невиконанні перерахованого вище замовник зобовязаний оплачувати вартість перепустки у пятикратному розмірі (п. 3.1.4. Договору);

у випадку затримання працівника за порушення перепусткового та внутрішньооб'єктового режиму, вказані в п. 4.3.3., отримувати акти обліку затриманих робітників не пізніше першого числа місяця, наступного за звітним (п. 3.1.5. Договору).

Замовник несе повну відповідальність за своїх субпідрядників за дотримання ними "Стандарту" (п. 3.1.3. Договору).

Замовник має право знайомитися з документами, що встановлюють факт порушення вимог "Стандарту" працівниками замовника, оскаржити дії осіб, що здійснювали документування факту порушення (п. 3.2.1. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору за надання послуг по здійсненню перепусткового та внутрішньооб'єктового режиму замовник здійснює оплату шляхом перерахування грошових коштів на рахунок комбінату на підставі виставленої платіжної вимоги (рахунку) згідно з фактичними витратами за надання послуг по затриманню і оформленню документів на порушників перепусткового режиму, а також заміні і видачі перепусток. Крім того, виставляється на розрахунковий рахунок разова сума за оформлення перепусток, надання медичних послуг.

За порушення перепусткового та внутрішньооб'єктового режиму замовник здійснює щомісяця оплату шляхом перерахування грошових коштів на рахунок комбінату на підставі виставленої платіжної вимоги (рахунку) за актами обліку затриманих працівників замовника (п. 4.2. Договору).

Вартість послуг та розмір штрафних санкцій за порушення працівниками замовника перепусткового та внутрішньооб'єктового режиму сторони погодили у пункті 4.3. Договору.

Так, відповідно до п. 4.3. Договору замовник оплачує комбінату:

послуги з видачі та заміни особистих перепусток у розмірі 9, 00 грн./шт. без ПДВ (підпункт 4.3.1.);

послуги по затриманню порушників і з оформлення документів на них у розмірі 27, 50 грн. з людини без ПДВ (підпункт 4.3.2.);

послуги по наданню швидкої та невідкладної медичної допомоги на території комбінату в здравпунктах СЛПР у розмірі 23, 55 грн. з людини без ПДВ (підпункт 4.3.4. Договору);

послуги по транспортуванню і госпіталізації хворих та потерпілих бригадами швидкої допомоги з території комбінату до лікувальних установ міста у розмірі 300, 00 грн./год. без ПДВ (підпункт 4.3.5.);

послуги по освідуванню працівників на наявність алкоголю у повітрі, що видихається, з застосуванням газоаналізатора у розмірі 7, 85 грн. з людини без ПДВ (підпункт 4.3.6.);

послуги з проведення передбачених оглядів водіїв транспортних засобів у розмірі 15, 70 грн. з людини без ПДВ (підпункт 4.3.7.).

Також, відповідно до підпункту 4.3.3. пункту 4.3. Договору замовник оплачує комбінату штрафні санкції за порушення перепусткового та внутрішньооб'єктового режиму, зокрема, за такі види порушень та у такому розмірі:

за вхід, вихід, перебування на території комбінату у стані наркотичного, алкогольного сп'яніння, з ознаками алкогольного сп'яніння: за перше порушення працівниками організації - штраф у розмірі 1 000, 00 грн., за кожне наступне порушення у період дії Договору штраф у розмірі 2 000, 00 грн.;

за вхід, вихід, перебування на території комбінату без оформлених перепусток встановленого зразка, перепусткових документів; вхід/вихід у невстановленому місці: за перше порушення працівниками організації - 500, 00 грн., за кожне наступне порушення у період дії Договору - 1 000, 00 грн.;

за ввезення та вивезення, внесення-винесення матеріальних цінностей без оформлення відповідних документів: за перше порушення працівниками організації - 500, 00 грн., за кожне наступне порушення у період дії Договору - 1 000, 00 грн.;

за незаконне збирання промислового металобрухту на території комбінату: за перше порушення працівниками організації - штраф у розмірі 1 000, 00 грн., за кожне наступне порушення у період дії Договору штраф у розмірі 2 000, 00 грн.

Пунктом 4.6. Договору встановлено, що всі розрахунки за Договором здійснюються протягом п'яти днів після пред'явлення комбінатом платіжної вимоги (рахунку).

Відповідно до п. 6.1. Договору даний Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 31.12.2013 року, проте, сторони дійшли згоди, що даний Договір поширюється на відносини, що виникли з 01.08.2013 року.

31.12.2013 року позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії Договору № 13-1690-01 від 30.08.2013 року до 31.12.2014 року.

31.12.2014 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 3 до Договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії Договору до 31.12.2015 року, а також внесли зміни до п. 4.3.3. Договору щодо розміру штрафних санкцій за порушення перепусткового та внутрішньооб'єктового режиму.

Позивач протягом 2014 року здійснював затримання працівників відповідача за вчинення ними ряду порушень, що підтверджується наступними актами обліку затриманих працівників підрядної організації ТОВ "Тондо" і сум нарахованих штрафних санкцій (сум штрафу), та предявляв відповідачу відповідні рахунки на оплату сум штрафних санкцій (сум штрафу), визначених цими актами (а.с. 30-43, т. 1):

акт від 30.06.2014 року та рахунок № 9184/0 від 30.06.2014 року на загальну суму 19 000, 00 грн. (рахунок отримано відповідачем 16.07.2014 року);

акт від 31.07.2014 року та рахунок № 9200/0 від 31.07.2014 року на загальну суму 5 000, 00 грн. (рахунок отримано відповідачем 15.08.2014 року);

акт від 31.08.2014 року та рахунок № 9239/0 від 23.09.2014 року на загальну суму 4 500, 00 грн. (рахунок отримано відповідачем 13.10.2014 року);

акт від 30.09.2014 року та рахунок № 9254/0 від 30.09.2014 року на загальну суму 2 500, 00 грн. (рахунок отримано відповідачем 13.10.2014 року);

акт від 31.10.2014 року та рахунок № 9432/0 від 31.10.2014 року на загальну суму 1 000, 00 грн. (рахунок отримано відповідачем 17.11.2014 року);

акт від 30.11.2014 року та рахунок № 9466/0 від 18.12.2014 року на загальну суму 1 000, 00 грн. (рахунок отримано відповідачем 15.01.2015 року);

акт від 31.12.2014 року та рахунок № 9482/0 від 31.12.2014 року на загальну суму 1 000, 00 грн. (рахунок отримано відповідачем 15.01.2015 року).

Вищезазначені акти підписані повноваженими представниками сторін, в яких наведено перелік затриманих працівників відповідача, зазначені дати їх затримання, вид порушення перепусткового та внутрішньообєктового режиму, а також сума штрафу по кожному працівнику за допущене ним порушення, що підлягає до сплати на користь позивача.

Вказані вище акти складені щодо наступних видів допущених працівниками порушень: заходив в нетверезому стані вперше або повторно, виходив без дозвільних документів, товарно-матеріальні цінності без документів, виходив в неустановленому місці, незаконний збір металобрухту, тобто щодо видів порушень перепусткового та внутрішньообєктового режиму, за які застосовуються штрафні санкції (штраф у відповідному розмірі) відповідно до підпункту 4.3.3. пункту 4.3. Договору.

Отримання відповідачем наведених вище рахунків на оплату у зазначені вище дати підтверджується відповідними записами в Книзі обліку видачі рахунків, податкових накладних, актів звірки та інших документів, яка ведеться позивачем з 09.07.2013 року та засвідчений витяг з якої позивач долучив до матеріалів справи (а.с. 46-52, т. 1).

Також, відповідно до складеного позивачем та відповідачем, підписаного їх повноважними особами акту прийому-здачі виконаних робіт від 28.02.2015 року (а.с. 45, т. 1) позивач у 2014 році на підставі Договору надав відповідачу, а відповідач прийняв послуги по здійсненню контролю за перепустковим та внутрішньооб'єктовим режимом, обсяг яких відповідає умовам Договору, та вартість яких з урахуванням ПДВ становить 8 957, 40 грн.

Матеріали справи містять наданий позивачем на вимогу апеляційного господарського суду (ухвала від 27.07.2016 року) розрахунок вартості наданих позивачем відповідачу у 2014 році послуг на загальну суму 8 957, 40 грн. (а.с. 121, т. 1), складений до вищенаведеного акту прийому-здачі виконаних робіт, у якому наведений перелік послуг, що надавалися, їх кількість, ціна в розрізі за одну одиницю по кожному виду послуг та вартість послуг в розрізі кожного виду наданих послуг.

Відповідно до цього розрахунку позивач у 2014 році надав відповідачу наступні послуги: послуги з видачі і заміни особистих перепусток (п. 4.3.1. Договору), послуги по затриманню порушників і оформленню документів на них (п. 4.3.2. Договору), послуги з надання швидкої і невідкладної медичної допомоги на території комбінату в здравпунктах СЛПР (п. 4.3.4. Договору), послуги по освідуванню працівників на наявність алкоголю у повітрі, що видихається, з застосуванням газоаналізатора (п. 4.3.6. Договору).

Також, матеріали справи містять надані позивачем на вимогу апеляційного господарського суду (ухвала від 27.07.2016 року) докази в підтвердження складеного розрахунку (а.с. 122-133, т. 1), а саме: перелік працівників ТОВ "Тондо", які отримували перепустки у 2014 році (п. 4.3.1. Договору); перелік працівників ТОВ "Тондо", затриманих у 2014 році на КПП та території комбінату за порушення перепусткового режиму (п. 4.3.2. Договору); перелік працівників ТОВ "Тондо", які у 2014 році звернулись в здравпункти СЛПР (п. 4.3.4. Договору); перелік працівників ТОВ "Тондо", які у 2014 році пройшли освідування на наявність алкоголю у повітрі, що видихається (п. 4.3.6. Договору).

На оплату наданих позивачем відповідачу у 2014 році послуг по здійсненню контролю за перепустковим та внутрішньооб'єктовим режимом, надання яких підтверджується складеним позивачем та відповідачем, підписаним їх повноважними особами актом прийому-здачі виконаних робіт від 28.02.2015 року, складеним позивачем розрахунком вартості наданих позивачем відповідачу у 2014 році послуг та зазначеними вище доказами в підтвердження цього розрахунку, позивач пред'явив відповідачу до сплати рахунок № 7846/0 від 28.02.2015 року на суму 8 957, 40 грн. (а.с. 44, т. 1), який відповідач отримав 25.03.2015 року та який, враховуючи умови Договору (п. 4.6.), повинен був оплатити протягом п'яти днів після його пред'явлення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на ті обставини, що станом на 04.04.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем (основний борг) з урахуванням часткової оплати відповідачем на користь позивача коштів у сумі 4 095, 00 грн. складає 38 862, 40 грн. Відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку суми основного боргу до суми основного боргу позивач включив як вартість наданих позивачем відповідачу у 2014 році передбачених Договором послуг на загальну суму 8 957, 40 грн. (послуги з видачі і заміни особистих перепусток (п. 4.3.1. Договору), послуги по затриманню порушників і оформленню документів на них (п. 4.3.2. Договору), послуги з надання швидкої і невідкладної медичної допомоги на території комбінату в здравпунктах СЛПР (п. 4.3.4. Договору), послуги по освідуванню працівників на наявність алкоголю у повітрі, що видихається, з застосуванням газоаналізатора (п. 4.3.6. Договору)), так і передбачені підпунктом 4.3.3. пункту 4.3. Договору штрафні санкції (штраф) за порушення працівниками відповідача перепусткового та внутрішньооб'єктового режиму щодо наступних видів допущених працівниками порушень: заходив в нетверезому стані вперше або повторно, виходив без дозвільних документів, товарно-матеріальні цінності без документів, виходив в неустановленому місці, незаконний збір металобрухту.

Переглядаючи оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

В силу приписів частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави (глава 63; Послуги. Загальні положення) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

З огляду на наведені вище правові норми та умови Договору щодо строку оплати вартості наданих послуг (п. 4.6., з урахуванням дати отримання рахунку), строк оплати вартості наданих позивачем відповідачу у 2014 році послуг на суму 8 957, 40 грн., факт надання яких підтверджується актом прийому-здачі виконаних робіт від 28.02.2015 року, на дату звернення позивача з позовом до суду є таким, що настав.

Доказів повного або часткового погашення боргу у зазначеній сумі на дату прийняття місцевим господарським судом оскаржуваного рішення відповідач не надав як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції, як не надав і заперечень щодо наявності основного боргу за надані послуги у сумі 8 957, 40 грн. та не спростував шляхом надання належних доказів доводи позивача щодо наявності основного боргу у вказаній сумі.

За наведеного, місцевий господарський суд правомірно задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у сумі 8 957, 40 грн.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, окрім вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у сумі 8 957, 40 грн. (складова частина загальної заявленої позивачем до стягнення суми основного боргу), заявив вимогу про стягнення з відповідача на свою користь 3 % річних, розрахованих від суми боргу - 8 957, 40 грн. за період прострочення виконання грошового зобовязання з оплати наданих послуг у вказаній сумі з 02.04.2015 року по 04.04.2016 року, у сумі 271, 67 грн. та інфляційні втрати, розраховані від суми боргу - 8 957, 40 грн. із застосуванням індексів інфляції за травень 2015 року-лютий 2016 року, у сумі 447, 87 грн.

Місцевий господарський суд, встановивши наявність прострочення з оплати вказаної суми основного боргу та здійснивши перевірку розрахунку заявлених до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, правомірно задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 271, 47 грн. та інфляційних втрат у сумі 447, 87 грн. та відмовив у решті вимог щодо стягнення 3% річних, розрахованих від вказаної суми боргу.

Відносно решти заявленої позивачем до стягнення суми основного боргу - 29 905, 00 грн., вимоги про стягнення якої ґрунтуються на складених та підписаних повноважними особами позивача та відповідача актах обліку затриманих працівників підрядної організації ТОВ "Тондо" і сум нарахованих штрафних санкцій по п. 4.3.3. Договору, предявлених позивачем відповідачу рахунках на оплату сум, вказаних в цих актах, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Частина перша статті 199 Господарського кодексу України передбачає, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

При цьому відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 213 Цивільного кодексу України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Пунктом 4.3.3. Договору передбачено перелік порушень перепусткового та внутрішньооб'єктового режиму працівників відповідача, за які передбачена відповідальність у вигляді штрафу, та визначено розмір штрафу щодо кожного порушення окремо.

Саме на виконання вказаного пункту Договору сторонами і складалися акти обліку затриманих працівників підрядної організації ТОВ "Тондо" і сум нарахованих штрафних санкцій.

Апеляційний господарський суд, дослідивши умови укладеного між сторонами Договору у їх взаємозв'язку, не вбачає підстав дійти висновку, що вказані акти підтверджують надання позивачем відповідачу на підставі спірного Договору саме послуг, які, як такі, були визначені умовами Договору, а вказані в актах суми є обумовленою Договором вартістю цих послуг та, у звязку з їх не оплатою, основним боргом відповідача перед позивачем.

Як встановлено вище, до зобовязань комбінату за Договором (п.п. 1.1.1, 2.1.1, 1.1.2, 2.1.2, 1.1.3, 2.1.3, 1.1.4., 1.1.6. Договору) віднесено організацію та здійснення перепусткового режиму працівників відповідача, контроль за перепустковим режимом працівниками відповідача, за ввезенням-вивезенням (внесенням-винесенням) товарно-матеріальних цінностей, що належать замовнику, на територію або з території комбінату; видачу та заміну особистих перепусток на підставі оформлених замовником дозвільних документів; забезпечення представників замовника необхідними бланками особистих тимчасових перепусток, додатками до них та іншими документами, необхідними для здійснення перепусткового режиму; надання послуг по затриманню і оформленню документів на порушників перепусткового та внутрішньооб'єктового режиму у разі допущення таких порушень як знаходження в стані алкогольного і наркотичного спяніння, запізнення на роботу або передчасне залишення роботи, порушення правил безпеки при переміщенні через межі території та територією комбінату; здійснення крадіжки матеріальних цінностей; незаконне збирання промислового металобрухту; надання послуг з надання швидкої та невідкладної медичної допомоги на території комбінату в здравпунктах СЛПР, освідування працівників замовника на наявність алкоголю у повітрі, що видихається, із застосування газоаналізатора тощо.

За надання вище перелічених послуг, у тому числі і за затримання порушників перепусткового та внутрішньооб'єктового режиму і оформлення документів на порушників, пунктами 4.3.1, 4.3.2, 4.3.4, 4.3.5, 4.3.6, 4.3.7. Договору передбачена плата у певному розмірі.

Порядок оплати вказаних послуг визначено п. 4.1. Договору.

Замовник несе повну відповідальність за своїх субпідрядників, за забезпечення ними "Стандарту" (п. 3.1.3. Договору).

Згідно положень пункту 1.2.2. Договору, невиконання замовником вимог "Стандарту" має наслідком його матеріальну відповідальність у межах, встановленому розділом 4 даного Договору.

Пунктом 4.3.3. Договору передбачено саме штрафні санкції за порушення працівниками замовника перепусткового та внутрішньооб'єктового режиму, а пунктом 4.2. Договору визначено порядок оплати вказаних штрафних санкцій, при цьому визначення порядку оплати вказаних штрафних санкції на підставі платіжної вимоги (рахунку) не переводить їх в статус основного зобовязання за Договором.

Отже, заявлені позивачем до стягнення з відповідача кошти у сумі 29 905, 00 грн., включені позивачем до суми основного боргу за надані послуги, не є вартістю наданих позивачем відповідачу обумовлених Договором послуг, а є засобом матеріальної відповідальності відповідача - штрафними санкціями (штрафом) за невиконання відповідачем передбачених п. 1.2. Договору (з урахуванням підпунктів цього пункту Договору) зобов'язань з дотримання вимог комбінату, які регламентують перепустковий та внутрішньооб'єктовий режим, які для замовника є обовязковими і підлягають безумовному виконанню замовником.

Відносно нарахування позивачем на вказану суму 3% річних та інфляційних втрат колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти на неустойку не нараховуються.

При цьому обов'язок сплатити суму неустойки (штрафу, пені) за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень частини першої статті 509 ЦК України, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин статті 625 ЦК України.

Вказане узгоджується з розясненнями, наведеними у п. 7.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму штрафу - 29 905, 00 грн., не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач подав до місцевого господарського суду в період розгляду ним даної справи заяву про застосування позовної давності відносно заявленої вимоги про стягнення штрафних санкцій у сумі 29 905, 00 грн. (а.с. 85, т. 1).

Останній акт обліку затриманих працівників підрядної організації ТОВ "Тондо" і сум нарахованих штрафних санкцій по п. 4.3.3. Договору датовано 31.12.2014 року, рахунок на оплату штрафу за цим актом отримано відповідачем 15.01.2015 року та мало бути оплачено по 20.01.2015 року включно (прострочення починається з 21.01.2015 року), отже, позовна заява з вимогою про стягнення суми штрафу за вказаним актом в межах позовної давності мала бути подана до суду, виходячи з приписів частини першої ст. 254 ЦК України, по 21.01.2016 року включно. Однак, позивач звернувся до місцевого господарського суду з відповідною позовною заявою лише 11.04.2016 року, відтак, на дату звернення позивача з позовом позовна давність до вимог про стягнення штрафу за наведеним актом спливла. Щодо заявлених вимог про стягнення штрафних санкцій за рештою актів обліку затриманих працівників підрядної організації ТОВ "Тондо" і сум нарахованих штрафних санкцій по п. 4.3.3. Договору, які датовані раніше, ніж 31.12.2014 року, то позовна давність за ними також спливла.

Отже, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій (штрафу) у сумі 29 905, 00 грн. не підлягають задоволенню у звязку зі спливом позовної давності.

Враховуючи встановлені обставини справи, наведені положення законодавства, доводи позивача про неправомірність прийнятого місцевим господарським судом оскаржуваного рішення є необґрунтованими, підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, передбачені статтею 104 ГПК України, відсутні, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2016 року у справі № 904/2716/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2016 року у справі № 904/2716/16 залишити без змін.

Повна постанова складена 12.09.2016 року.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя А.Є. Чередко