КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2016 р. Справа№ 925/261/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Верета А.В., Павлова В.В.

від відповідача: не з'явився.

розглянувши

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ватутінський

хлібокомбінат"

на рішення

Господарського суду Черкаської області

від 14.04.2016 року

у справі № 925/261/16 (суддя Грачов В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рік сервіс"

до Публічного акціонерного товариства "Ватутінський

хлібокомбінат"

про стягнення 84 996 грн. 92 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 14.04.2016 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Ватутінський хлібокомбінат" , місцезнаходження: вул. Транспортна, 53, м. Ватутіне, Черкаська область, 20250, на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Рік сервіс" , місцезнаходження: 02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 9, корп. 61 - 55103 грн. 01 коп. основного боргу, 24220 грн. 76 коп. пені, 4 245 грн. 21 коп. інфляційних втрат, 1427 грн. 91 коп. 3% річних та 1378 грн. витрат на сплату судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 14.04.2016 року змінити та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково. Стягнути з ТОВ "Ватутінський хлібокомбінат" на користь ТОВ "Рік сервіс" 53103,01 грн основного боргу, 24220,76 грн. пені, 1378,00 грн. судового збору. У стягнення 1427,91 грн. 3 % річних та 4245,21 грн. інфляційних відмовити. .

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2016 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ватутінський хлібокомбінат" на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.04.2016 року прийнято до розгляду, порушено апеляційне провадження.

Представником позивача подано заперечення на апеляційну скаргу, в якому останній просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання 06.09.2016 року представник відповідача не з'явився.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалав даної справи, 03.01.2012 року між позивачем - товариством з обмеженою відповідальністю "Рік сервіс" (СТО), як виконавцем, і відповідачем - публічним акціонерним товариством "Ватутінський хлібокомбінат", як замовником, укладено договір на виконання ремонтних робіт № 150112 (далі - Договір). За умовами якого СТО виконує технічне обслуговування та ремонт ДТЗ замовника, а замовник бере на себе зобов'язання перед СТО сплатити виконанні роботи, використані для ремонту матеріали, та встановлені ДТЗ або надані замовнику запасні частини повністю та в строк згідно п. 4.2. Договору (а. с. 12-13).

Сторони договору погодили усі його істотні умови і, зокрема, домовились про таке:

згідно п. 2.1 Договору замовник в усній формі чи письмовій формі заявляє СТО про необхідність виконання робіт ти заміни запасних частин на ДТЗ, який подає на територію СТО в узгоджений термін;

відповідно до п.п. 2.5, 2.7 Договору підпис уповноваженої особи замовника на рахунку - накладній або її факсованій копії свідчить про узгодження сторонами цін та загальної вартості робіт, запасних частин та матеріалів, передача виконаних робіт проводиться на підставі Акту прийому - передачі виконаних робіт;

у п.п. 4.1, 4.2 Договору сторони узгодили, що загальна сума договору визначається сумарною вартістю робіт та запасних частин зазначених у Рахунках-накладних за весь термін дії договору, оплата виконаних робіт, використаних для виконання ремонтних робіт запасних частин та матеріалів проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок СТО на протязі трьох банківських днів з моменту передачі виконаних робіт;

пунктом 6.1 Договору сторони передбачили, що у випадку затримки повної оплати виконаних робіт, вартості встановлених матеріалів за запасних частин в терміни згідно п. 4.2. даного договору, замовник сплачує СТО пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочення, до моменту повного розрахунку;

договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2013 року (п.9.1 Договору);

за п. 9.3 Договору, якщо жодна зі сторін не повідомила іншу сторону за 20 календарних днів до закінчення строку дії даного Договору про його розірвання, договір вважається автоматично пролонгованим ще на 1 календарний рік.

На виконання умов Договору, позивачем було виконано роботи, а відповідачем було прийнято такі роботи без зауважень, що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями актів виконаних робіт та видаткових накладних.

Відповідач свої зобов'язання за Договором вчасно та повному обсязі не виконав, за виконані роботи розрахувався частково, що підтверджується виписками по рахунку позивача.

За розрахунком позивача заборгованість відповідача за виконані роботи становить 55103 грн. 01 коп., яка відповідачем визнається, що підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.05.2015 року по 02.12.2015 року, підписаним та скріпленим печатками обох сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору на виконання ремонтних робіт № 150112 від 03.01.2012 року, вимоги позивача витікають із суті прав та обов'язків сторін за цим договором.

За змістом ст.ст. 173, 174, 193, 202 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст.ст. 11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, припиняється на підставах, встановлених договором або законом, зокрема належним виконанням.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 7 статті 193 ГК України та статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами статті 629 ЦК України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, наявність і розмір невиконаного грошового зобов'язання за спірним Договором у розмірі 55103 грн. 01 коп. позивачем обґрунтовані і доведені належними і допустимими доказами, відповідачем не спростовані, тому ця вимога позивача підлягає задоволенню повністю.

У зв'язку з простроченням відповідачем строків оплати робіт, позивач також заявляв у позові вимогу про стягнення з відповідача 24220 грн. 76 коп. пені на підставі п. 6.1 Договору, 4245 грн. 21 коп. інфляційних втрат, 1427 грн. 91 коп. 3% річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України за фактичний період прострочення.

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання зобов'язання, згідно з ч. 1 ст. 1 546 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею), згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

За нормою ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимога позивача про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних відповідає п. 6.1. Договору, ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", нормам ч. 6 ст. 232 ГК України, ч. 2 ст. 625 ЦК України, нараховані на суми фактичного прострочення за відповідні періоди, їх розрахунок судом перевірений, визнаний вірним, тому вказані вимоги підлягають задоволенню в заявленій сумі.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Однак, посилаючись на своє тяжке фінансове становище як на підставу для зменшення розміру пені, скаржник не надав жодних доказів на підтвердження даного факту.

Слід зазначити, що надана копія наказу про простій підприємства скаржника у лютому 2016 року не доводить відсутності грошових коштів на рахунках Публічного акціонерного товариства "Ватутінський хлібокомбінат».

Доказами матеріального становища можуть бути фінансова звітність, в тому числі Форма 1 «Баланс»; співвідношення загального обсягу кредиторської та дебіторської заборгованості - звіт про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованість (форма N1-6); наявність або відсутність грошових коштів на розрахункових рахунках підприємства - Форма 2 «Звіт про рух грошових коштів»; наявність або відсутність основних та оборотних засобів та їх вартість; розмір та вартість інших матеріальних активів підприємства.

Однак, до апеляційної скарги всупереч вимогам закону скаржником не додано жодної фінансової звітності та всі суми щодо заборгованості по заробітній платі та щодо кредитних зобов'язань скаржника є необгрунтованими та непідтвердженими жодними доказами.

Крім того, додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

В судді першої інстанції скаржник не подав як доказ свого тяжкого фінансового становища наказ про простій від 15 лютого 2016 року, натомість подав його до суду апеляційної інстанції без жодного обґрунтування неможливості подання такого доказу в суді першої інстанції, а тому останній не приймається колегією суддів.

Отже, апелянтом ПАТ «Ватутінський хлібокомбінат» не надано доказів в підтвердження того, що грошові зобов'язання перед позивачем не виконувались внаслідок виняткового випадку або непереборної сили і що відповідач вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Також відповідач не надав належних обґрунтувань та розрахунків того, що розмір неустойки, нарахований позивачем, значно перевищує розмір завданих йому збитків і що суд першої інстанції мав обґрунтовані підстави його зменшити.

З урахуванням викладеного, відповідно до умов Договору, обставин справи та вимог законодавства суд вважає, що відповідач не виконав договірні зобов'язання щодо порядку розрахунків за виконанні роботи, прострочив їх оплату, тому позовні вимоги про стягнення 55103 грн. 01 коп. основного боргу, 24 220 грн. 76 коп. пені, 4 245 грн. 21 коп. інфляційних втрат, 1427 грн. 91 коп. 3% річних визнаються обґрунтованими, доведеними і задовольняються.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Черкаської області від 14.04.2016 року у справі № 925/261/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 925/261/16 повернути до Господарського суду Черкаської області.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло