ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2016 р.Справа № 922/2323/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Фреш Груп", с. Малинці
до ТОВ "Харківагро", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фреш Груп", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківагро" заборгованість в сумі 12000,00 грн. та судовий збір, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань за договором-замовленням № 10/16 від 29.02.16 р.

Представник позивача судове засідання не з'явився, вимоги суду не виконав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги суду не виконав, письмовий відзив не надав, про час та місце розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 21).

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

29.02.16 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фреш Груп" (позивач, перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківагро" (відповідач, замовник) був укладений договір перевезення № 10/16 (далі - договір, а.с. 13), відповідно до умов якого, позивач зобов'язався виконати для відповідача перевезення, а відповідач зобов'язався сплатити за перевезення обумовлену вартість перевезення (ставку).

Відповідно до умов договору, вартість перевезення складає 12000,00 грн.

Крім того, сторони визначили порядок розрахунку: 50% на вивантаженні та 50% по оригіналах документів.

На виконання умов договору, позивач здійснив, а відповідач прийняв перевезення товару, що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № Ф-00000018 від 02.03.16 р. (а.с. 14), який був підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств. Вартість наданих послуг, відповідно до вказаного акту, склала 12000,00 грн.

27.04.16 р. позивач направив на адресу відповідача оригінали документів разом з претензією (а.с. 17) про сплату заборгованості в сумі 12000,00 грн.

Втім, відповідач ніяким чином на вказану претензію не відреагував, заборгованість не сплатив, що і стало причиною для звернення з даним позовом до господарського суду Харківської області.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вже було зазначено, відповідно до умов спірного договору, сторони домовились, що оплата вартості наданих послуг відбувається наступним чином: 50% на вивантаженні та 50% по оригіналах документів.

Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) був підписаний сторонами 02.03.16 р., отже, відповідач мав оплатити послуги в сумі 6000,00 грн. (50% від загальної вартості) 02.03.16 р. Решту вартості послуг в сумі 6000,00 грн. відповідач мав оплати після отримання від позивача оригіналів документів, які були направлені на адресу відповідача 27.04.16 р.

Проте, відповідач свої зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг не виконав.

Суд наголошує, що відповідач вищевикладені обставини не спростував, контррозрахунок заборгованості на надав, хоча мав таку можливість (ухвала суду про порушення провадження по даній справі отримана відповідачем ще 22.07.16 р.).

Враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання грошових зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг за договором перевезення відправлень № 10/16 від 29.02.16 р.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 12000,00 грн. заборгованості, належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України, відповідно до приписів якої, при задоволенні позову - витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківагро" (61007, АДРЕСА_1, код 39328668) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фреш Груп" (60024, Чернівецька область, Хотинський район, с. Малинці, ) заборгованість в cумі 12000,00 грн. та судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 19.09.2016 р.

Суддя ОСОБА_1