КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2016 р. Справа№ 910/13575/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Буравльова С.І.

Алданової С.О.

секретар: Горбунова М.Є.

представники сторін:

від позивача: Пустовойтов Д.М.;

від відповідача-1: Трохимчук О.І.;

від відповідача-2: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім

"Євротрубопласт"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 29.07.2016р., винесену за результатами розгляду

заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім

"Євротрубопласт"

про поновлення строку пред'явлення судового наказу до

виконання

у справі №910/13575/14 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім

"Євротрубопласт"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквамарін-Глоу"

2) Приватного акціонерного товариства "ЗАНГАС-НГС"

про стягнення 6 784 629,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2016р. у справі №910/13575/14 у задоволенні заяви позивача про відновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва від 24.06.2016р. у справі №910/13575/14 до виконання було відмовлено.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.07.2016р. у справі №910/13575/14 та прийняти нове рішення, яким відновити пропущений строк для пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва від 29.07.2016р. у справі №910/13575/14 до виконання.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, внаслідок чого невірно застосовано норми процесуального права, зокрема, ст. ст. 115, 119 Господарського процесуального кодексу України. Позивач вважає, що ним було наведено об'єктивні причини пропуску строку пред'явлення наказу до виконання, але суд на ці причини не зважив.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2016р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Буравльов С.І.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.08.2016р.

30.08.2016р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про безпідставність доводів позивача, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання 30.08.2016р. з'явилися представники позивача та відповідача-1. Представник відповідача-2 не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

В судовому засіданні 30.08.2016р. представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду справи відповідно до ст. ст. 69, 102 Господарського процесуального кодексу України.

Вказане клопотання було задоволено судом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016р., на підставі ст. ст. 69, 77, 102 Господарського процесуального кодексу України, строк розгляду апеляційної скарги було продовжено на 15 днів, розгляд справи відкладено на 15.09.2016р.

В судовому засіданні 15.09.2016р. представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.07.2016р. у справі №910/13575/14 та відновити позивачу пропущений строк для пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва від 29.07.2016р. у справі №910/13575/14 до виконання.

В судовому засіданні 15.09.2016р. представник відповідача-1 заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду - без змін як таку, що була винесена з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм процесуального права.

Представник відповідача-2 в судове засідання 15.09.2016р. не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін у судові засідання не була визнана судом обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін про місце, дату та час судового розгляду, а також враховуючи обмеженість строку розгляду апеляційних скарг на ухвали місцевого господарського суду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача-2 за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 15.09.2016р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача та перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубопласт" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквамарін-Глоу" (далі - відповідач-1) та Приватного акціонерного товариства "ЗАНГАС-НГС" (далі - відповідач-2) заборгованості у розмірі 6 784 629,06 грн. (з них: 6 034 241,68 грн. - основний борг, 622 749,62 грн. - неустойка, 127 637,76 грн. - 3% річних).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.09.2014р. у справі №910/13575/14 позов було задоволено частково (том справи - 2, аркуші справи - 132-136), присуджено до стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача основний борг в сумі 6 034 241,68 грн., пеню в розмірі 582 842,55 грн., 3% річних в сумі 123 112,36 грн. та судовий збір в розмірі 72 601,40 грн.

19.09.2014р. на виконання вказаного судового рішення Господарським судом міста Києва було видано наказ зі строком пред'явлення до виконання протягом одного року з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили, тобто до 19.09.2015р. (том справи - 2, аркуш справи - 162).

08.02.2016р. позивачем було подано до Господарського суду міста Києва заяву про виправлення помилки в наказі від 19.09.2014р. у справі № 910/13575/14, в якій він просив суд виправити помилку та видати на кожного з боржників окремий наказ із застереженням про те, що стягнення є солідарним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2016р. у задоволенні заяви про виправлення помилки в наказі від 19.09.2014р. у справі №910/13575/14 було відмовлено.

Вказана ухвала місцевого господарського суду була залишена без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2016р. та Вищого господарського суду України від 07.06.2016р. у справі №910/13575/14.

17.06.2016р. позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу наказу на виконання рішення суду від 03.09.2014р. у справі №910/13575/14 про стягнення солідарно заборгованості з відповідача-1 (том справи - 3, аркуші справи - 28-29).

24.06.2016р. Господарським судом міста Києва було видано наказ у справі №910/13575/14, в якому зазначено про те, що вказаний наказ видано на виконання рішення від 03.09.2014р. у справі №910/13575/14, яке набрало законної сили 19.09.2014р. Наказ може бути пред'явлений до виконання протягом одного року з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили (том справи - 3, аркуш справи - 32).

В липні 2016 року позивач звернувся до суду із заявою про відновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва від 24.06.2016р. у справі №910/13575/14 до виконання (том справи - 3, аркуші справи - 46-48), посилаючись на наступне:

- 06.03.2015р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області Сазоновим Д.К. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №46799949 щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/13575/14 від 19.09.2014р.;

- 04.01.2016р. було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження №46799949;

- 08.02.2016р. позивач звернувся до суду із заявою про виправлення помилки в наказі, в якій просив суд видати наказ на кожного боржника, із застереженням про те, що стягнення є солідарним. Однак у задоволенні вказаної заяви було відмовлено ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2016р., залишеною без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2016р. та Вищого господарського суду України від 07.06.2016р. При цьому, в постанові суду касаційної інстанції зазначено про те, що не може вважатися помилковим видача одного наказу замість двох та стягувач не позбавлений можливості звернутись із заявою про видачу ще одного наказу про стягнення заборгованості з першого солідарного боржника;

- 30.06.2016р. Господарським судом міста Києва повторно видано позивачу наказ на виконання рішення від 03.09.2014р. у справі № 910/13575/14. Однак, станом на день отримання наказу було пропущено строк його пред'явлення до виконання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2016р. у справі №910/13575/14 у задоволенні вищевказаної заяви позивача було відмовлено у зв'язку з її необґрунтованістю (том справи -3, аркуші справи - 58-60).

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України „Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України „Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ст. 6 Закону України „Про виконавче провадження").

Державний виконавець, зокрема, зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження").

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ч.1, п.3 ч.2 ст. 17 Закону України „Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як судові накази.

Підстави для відкриття виконавчого провадження наведені в ст. 19 Закону України „Про виконавче провадження", згідно з якою державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Як було встановлено судом, 06.03.2015р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області було винесено постанову ВП №46799949 про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва у справі №910/13575/14 від 19.09.2014р. (том справи - 1, аркуш справи - 169). З тексту вказаної постанови вбачається, що заява про примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2014р. у справі №910/13575/14 була подана до органу державної виконавчої служби 04.03.2015р.

Постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області від 04.01.2016р. ВП №46799949 (том справи - 2, аркуш справи - 170) виконавче провадження було зупинено відповідно до п.8 ч.1 ст. 37, ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» до розгляду по суті справи №915/1918/15 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «ЗАНГАС-НГС» (відповідача-2).

Згідно з ч.1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України процесуальні дії вчиняються у строки, встановлені цим Кодексом.

В ч.1 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом.

В ч.2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання з причин, визнаних господарським судом поважними, пропущений строк може бути відновлено.

Як уже зазначалося вище, фактично доводи як заяви позивача про поновлення строку пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва від 24.06.2016р. у справі №910/13575/14 до виконання, так і апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий господарський суд за заявою позивача повторно видав наказ з уже пропущеним строком його пред'явлення до виконання станом на день такої видачі.

В процесі перегляду справи було встановлено, що на дату звернення до місцевого господарського суду із заявою про відновлення строку пред'явлення наказу від 24.06.2016р. у справі №910/13575/14 до виконання, раніше виданий наказ у даній справі (тобто наказ від 19.09.2014р.) перебуває на виконання у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області. На даний час провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 19.09.2014р. у справі №910/13575/14 зупинено відповідно до постанови від 04.01.2016р. ВП №46799949.

Як вірно зазначив у своїй ухвалі місцевий господарський суд, строк пред'явлення судового наказу від 19.09.2014р. до виконання переривається його пред'явленням до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області.

Вищевказаний наказ від 19.09.2014р., який є ідентичним по змісту до наказу від 24.06.2016р., окрім дати самого наказу, позивачу, як стягувачу у виконавчому провадженні, не повертався і виконавче провадження з виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2014р. у справі №910/13575/14 не закривалося. Постанови органу державної виконавчої служби з цього приводу відсутні. Докази, які б свідчили про протилежне ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Оскільки виконавче провадження з виконання наказу, виданого Господарським судом міста Києва 19.09.2014р. у справі №910/13575/14, не закінчене, а місцевим господарським судом позивачу було видано наказ від 24.06.2016р. ідентичний за змістом, тобто із зазначенням не одного боржника, як просив позивач в своїй заяві, а обох боржників, як і в попередньо виданому наказі від 19.09.2014р., колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про те, що лише після повернення відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області наказу від 19.09.2014р. у справі №910/13575/14, позивач матиме змогу пред'явити наказ до виконання стосовно іншого боржника, як він і просив в своїй заяві від 14.06.2016р.

Колегією суддів враховано посилання позивача на постанову Вищого господарського суду України від 07.06.2016р. у справі №910/13575/14, в якій, зокрема, зазначено про те, що позивач, як стягувач не був позбавлений можливості звернутись, але не звертався до суду з заявою про видачу ще одного наказу про стягнення та з заявою до державної виконавчої служби про стягнення боргу з першого солідарного боржника.

Проте, як уже зазначалося вище, повторно виданий наказ від 24.06.2016р. повністю дублює раніше виданий наказ від 19.09.2014р., за винятком дати його видачі.

При цьому позивач не надав суду доказів, які б свідчили про те, що він у встановленому діючим законодавством порядку звертався до відповідного органу державної виконавчої служби з наказом від 24.06.2016р. у справі №910/13575/14 та заявою про стягнення з першого солідарного боржника (відповідача-1) і, з урахуванням наявності виконавчого провадження, відкритого за наказом від 19.09.2014р. у справі №910/13575/14 та переривання у зв'язку з цим строку пред'явлення наказу до виконання, позивачу було відмовлено в прийнятті до провадження наказу від 24.06.2016р.

Окрім того, в постанові від 07.06.2016р. у справі №910/13575/14 Вищий господарський суд України зазначив про те, що наказ Господарського суду міста Києва від 19.09.2014р. у справі №910/13575/14 оформлений відповідно до вимог законодавства України. Підстав, передбачених ст. 117 Господарського процесуального кодексу України, для виправлення помилки у вказаному наказі під час розгляду заяви позивача про виправлення помилки в наказі від 19.09.2014р. судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій встановлено не було.

Згідно зі ст. 8 Закону України „Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Відповідно до ст. 12 названого Закону сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Позивач, як безпосередній учасник виконавчого провадження, не позбавлений можливості скористатися вищевказаними правами, зокрема, правом на оскарження дій або бездіяльності державного виконавця у разі, якщо позивач вважає, до рішення суду у справі №910/13575/14 не виконується або виконується з порушенням діючого законодавства.

Натомість позивачем не було надано доказів оскарження у встановленому законодавством порядку дій чи бездіяльності державного службовця (органу державної виконавчої служби) при здійсненні виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 19.09.2014р. у справі №910/13575/14.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для відновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва від 24.06.2016р. у справі №910/13575/14 до виконання.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За результатами перегляду справи апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм процесуального права, тоді як доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 49, 75, 77, 86, 99, 101-106, 115, 119 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубопласт" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.07.2016р. у справі №910/13575/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/13575/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.І. Буравльов

С.О. Алданова