УХВАЛА

08 вересня 2016 року Справа № 913/476/16

Провадження № 6/913/476/16

Розглянувши заяву про затвердження мирової угоди у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Мегабанк", м. Харків

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агентство безпеки "Тайфун", м. Луганськ

про стягнення 2008213 грн. 45 коп.

Господарський суд Луганської області у складі судді Голенко І.П.

Секретар судового засідання-помічник судді Гуленко К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_2, провідний юрисконсульт управління позовної роботи Головного юридичного управління, довіреність від 21.12.2015 № 13-890/15д;

від відповідача - ОСОБА_3, начальник юридичного відділу, довіреність від 01.02.2016 № 02-к.

в с т а н о в и в:

Від сторін у справі 29.08.2016 надійшла заява (вх. № 813/16) про затвердження мирової угоди у справі у процесі виконання судового рішення, у якій просять зупинити стягнення на підставі наказу № 913/476/16, виданого 19.07.2016, на виконання рішення господарського суду Луганської області від 30.05.2016, яке набрало законної сили 19.07.2016, до затвердження судом мирової угоди, та затвердити мирову угоду в поданій стягувачем та боржником редакції та винести ухвалу про її затвердження.

Представники сторін підтримали заяву про затвердження мирової угоди.

Розглянувши заяву та матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Луганської області від 30.05.2016 позов задоволено частково та присуджено до стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Агентство безпеки Тайфун, м. Луганськ, вул. Почтовая, б. 1 ч, на користь Публічного акціонерного товариства Мегабанк, м. Харків, вул. Артема, 30 (поштова адреса м. Харків, вул. Алчевських, буд. 30), , заборгованість за кредитом в сумі 999200,00 грн., заборгованість по процентам 145748,45 грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 17174 грн. 23 коп.

На виконання рішення суду позивачу було видано наказ від 19.07.2016 № 913/476/16.

На підставі наказу Ленінським відділом державної виконавчої служби м. Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області відкрито виконавче провадження ВП № 52049098 про примусове виконання вищевказаного наказу.

Від сторін у справі надійшла заява про затвердження мирової угоди у справі у процесі виконання судового рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 121 Господарського процесуального кодексу України мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв відповідне судове рішення. Про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу.

Згідно із пунктом 7.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012, №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" судом може бути затверджено мирову угоду на підставі статті 121 Господарського процесуального кодексу лише за умови наявності відкритого виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення згідно з Законом України "Про виконавче провадження". Якщо таке виконавче провадження не відкрито на момент звернення до суду щодо затвердження мирової угоди, суд відмовляє в її затвердженні, що не виключає повторного звернення з відповідною заявою вже після відкриття виконавчого провадження.

Якщо виконавче провадження стосовно судового рішення відкрито, сторони відповідно до частини третьої статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" мають право укласти мирову угоду про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується судом. Заява про затвердження такої мирової угоди розглядається в судовому засіданні за правилами частини першої статті 121 Господарського процесуального кодексу.

Відповідно до ч. 3 статті 78 Господарського процесуального кодексу України мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету спору.

Згідно з п.3.19 постанови Вищого господарського суду «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов'язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини однозначно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Дослідивши текст поданої суду мирової угоди від 26.08.2013, суд дійшов до висновку про відмову у затвердженні мирової угоди в редакції, поданій стягувачем та боржником на затвердження, з наступного.

Господарським судом Луганської області було видано наказ від 19.07.2016 № 913/476/16 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 999200,00 грн., заборгованості по процентам 145748,45 грн., витрат зі сплати судового збору в сумі 17174 грн. 23 коп.

Відповідно до п. 2.1 мирової угоди заборгованість боржника перед стягувачем станом на 01.08.2016 складається з:

- заборгованості за кредитом в сумі 999200,00 грн.,

- заборгованості по процентам за період з 01.11.2014 по 29.02.2016 в сумі 145748,45 грн.,

- заборгованості за процентами за період з 01.03.2016 по 31.07.2016 в сумі 424,66 грн.

- витрат зі сплати судового збору в сумі 17174 грн. 23 коп.

Таким чином, п 2.1 мирової угоди доповнено заборгованістю за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом за період з 01.03.2016 по 31.07.2016 в сумі 424 грн. 66 коп., яка не була присуджена до стягнення за судовим рішенням від 30.05.2016 у справі № 913/476/16.

У зв"язку з чим, п. 5 мирової угоди про зобов"язання боржника в строк до 31.08.2016 включно сплатити стягувачу нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.03.2016 по 31.07.2016 включно в розмірі 424,66 грн., також безпідставно включено до мирової угоди.

В той же час в порядку ст. 121 Господарського процесуального кодексу України мирова угода в рамках господарської справи укладається на виконання судового рішення, тобто тих сум, які присуджені до стягнення вказаним рішенням.

Згідно із п. 8 мирової угоди боржник зобовязується сплачувати стягувачу проценти за користування кредитом за кредитним договором № 12-02/2012/ГД-01/2012 від 22.06.2012 в розмірі 0,1% річних, нарахованих на залишок заборгованості за кредитом методом визначення днів для нарахування процентів «факт/360», починаючи з 01.08.2016 і до повного погашення кредиту щомісячно, не пізніше останнього робочого дня звітного місяця, а також в день повернення кредиту.

Таким чином, мирова угода містить умову, за якою передбачається стягнення у майбутньому з відповідача сум, які також не присуджені судовим рішенням у цій справи.

Пунктом 15 мирової угоди передбачено, що затвердження мирової угоди господарським судом Луганської області є підставою для закінчення виконавчого провадження, що буде відкрито по примусовому виконанню рішення згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, з матеріалів заяви вбачається, що на підставі наказу № 913/476/16 від 19.07.2016 Ленінським відділом державної виконавчої служби м. Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області вже відкрито виконавче провадження ВП № 52049098 про примусове виконання вищевказаного наказу.

В пункті 20 мирової угоди передбачено, що боржник та стягувач домовилися, що будь-які витрати, що виникатимуть чи можуть виникнути після затвердження судом умов цієї мирової угоди, покладаються на боржника.

Вказаним пунктом мирової угоди передбачено стягнення у майбутньому з відповідача сум, які також не присуджені судовим рішенням у цій справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що за своїм змістом мирова угода у справі № 913/476/16 не відповідає закону та може призвести до виникнення нового спору.

Таким чином, суд відмовляє у затвердженні мирової угоди в запропонованій сторонами редакції.

Щодо вимоги про зупинення стягнення на підставі наказу до затвердження мирової угоди в порядку ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Вказана правова норма кореспондується із ст. 121-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої суд касаційної інстанції за заявою сторони чи прокурора або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення господарського суду до закінчення його перегляду в порядку касації. Про зупинення виконання судового рішення виноситься ухвала. Після закінчення перегляду оскарженого судового рішення господарський суд може поновити виконання судового рішення, про що виноситься ухвала.

У п. 8 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" зазначається, що згідно з вимогами статті 121-1 Господарського процесуального кодексу України зупиняти виконання судового рішення має право виключно суд касаційної інстанції.

Отже, суд відмовляє в задоволенні вимоги про зупинення стягнення на підставі наказу до затвердження судом мирової угоди.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди повністю.

Відмова у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду.

Керуючись ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви про затвердження мирової угоди відмовити повністю.

Суддя І.П.Голенко

Надр. 3 прим.

1 до справи

2-позивачу за адресою м. Харків, вул.. Алчевських. 30

3 відповідача за адресою м. Київ, ОСОБА_4Лепсе, буд. 23 «Б»