ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2016 р. Справа № 922/2337/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Терещенко О.І. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Євтушенку Є.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідачів - 1) ОСОБА_1, дов. №01-16юр/5338 від 18.07.2016 року, 2) не з"явився, 3) не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу першого відповідача (вх. №2219Х/1-35) на рішення господарського суду Харківської області від 05 серпня 2016 року по справі №922/2337/16

за позовом Громадської організації Екологічна безпека, м. Харків

до 1. Акціонерної компанії Харківобленерго, м. Харків;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю Західні енергетичні транзити, м. Івано-Франківськ;

3. Публічного акціонерного товариства Черкасиобленерго, м. Черкаси

про визнання недійсними договорів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 05 серпня 2016 року по справі (суддя Інте Т.В.) в позові відмовлено.

Перший відповідач - Акціонерна компанія Харківобленерго з рішенням суду не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на укладення договору поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015 року представником АК Харківобленерго з перевищенням своїх повноважень та визначення договору поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015 року як значного правочину.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що місцевий господарський суд в мотивувальній частині рішення помилково зазначив про укладення спірного договору поворотної фінансової допомоги з боку представника АК Харківобленерго поза межамисвоїх повноважень наданими довіреністю

При цьому, господарський суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що статут АК «Харківобленерго» (пункти 8.4.13.9 та 8.4.13.16.) не обмежує керівника юридичної особи щодо вчинення жодних правочинів, а отже останній в межах своїх повноважень правомірно уповноважив ОСОБА_2 шляхом видачі довіреності на укладання спірних правочинів.

Разом з цим, Статут АК "Харківобленерго" , Порядок укладення Виконавчим органом компанії правочинів та вчинення дій щодо розпорядження коштами та майном компанії та Положенням про виконавчий орган АК "Харківобленерго" передбачають не попереднє надання дозволу на укладення правочинів, зокрема договорів поворотної фінансової допомоги на суму понад 50 тис. грн., а лише їх подальше затвердження наглядовою радою підприємства, що жодним чином не впливає на взаємовідносини підприємства з контрагентом та третіми особами а отже відсутність подальшого затвердження укладеного правочину, виходячи зі змісту названих актів, не тягне за собою жодних правових наслідків.

Також зазначає, що судом першої інстанції безпідставно зазначено, що спірний договір позики є значним право чином, з огляду на положення статті 70 Закону України «Про акціонерні товариства». При цьому, судом першої інстанції не було досліджено, з урахуванням вказаної норми, вартості активів АК "Харківобленерго" за даними останньої річної звітності, а посилання на пункт 8.3.7.30 статуту АК "Харківобленерго" як на підставу вважати спірний правочин значним є припущенням, так як статут не оперує таким поняттям як "значний правочин".

Також перший відповідач подав додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких зазначив, що ТОВ «Західні енергетичні транзити» як повірений за спірним договором поруки не мало на меті його виконання в частині передачі довірителю - АК "Харківобленерго" отриманих від боржника (по договору позики) - ПАТ «Черкасиобленерго» коштів та що укладення спірного договору доручення є наслідком узгоджених дій ТОВ «Західні енергетичні транзити» та ПАТ «Черкасиобленерго», спрямованих на незаконне заволодіння грошовими коштами АК «Харківобленерго» .

Вказане, на думку заявника скарги, підтверджується тим, що одразу після укладення договору доручення без вжиття будь-яких заходів з боку повіреного боржник перерахував повіреному частину заборгованості у сумі 25 000 000,00 грн. та сплатив іншу частину боргу до 29.12.2015 р. При цьому, таке перерахування мало місце до отримання повіреним від довірителя офіційного повідомлення про укладення договору доручення, при тому, що довіритель ще не передав повіреному пакет документів, необхідних для здійснення довірителем своїх повноважень. Зазначені обставини підтверджуються листом ПАТ «Черкасиобленерго» №6463/09 від 12.10.2015 р., листом АК «Харківобленерго» №04/10531 від 28.12.2005 р. та рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 26 липня 2016 р. у справі №909/487/16.

Таким чином, за висновком першого відповідача, договір доручення б/н від 23.12.2015 р. є таким, що порушує публічний порядок та в силу частини 1, 2 ст. 228 Цивільного кодексу України є нікчемним. При цьому заявник апеляційної скарги вважає, що наведене не спростовує висновку суду першої інстанції про відмову у позові, проте, враховуючи нікчемність договору доручення, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити з інших підстав.

Окрім цього, перший відповідач стверджує, що умови п. 2.1.4.спірного договору доручення щодо права повіреного отримувати кошти на свій рахунок свідчать про те, що за даним договором повірений діяв не від імені АК «Харківобленерго», а від свого імені, що протирічить природі договору доручення.

Разом з цим, на думку першого відповідача, спірний договір доручення вчинений як договір факторингу, хоча і має назву договір доручення. В даних правовідносинах ТОВ «Західні енергетичні транзити» є фактором, а АК «Харківобленерго» - клієнтом. У взаємовідносинах між ПАТ «Черкасиобленерго» та ТОВ «Західні енергетичні транзити» останні виступало не від імені АК «Харківобленерго», а від власному імені, в якості особи, якій відступили права вимоги за договором поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015 р. Отже перший відповідач вважає зазначений правочин удаваним, тобто вчиненим з метою приховати інший правочин договір факторингу, у звязку з чим, з урахуванням вимог ст. 235 Цивільного кодексу України, до відносини сторін за цим право чином мають бути застосовані положення Цивільного кодексу України, які регулюють укладення та виконання не договору доручення, а договору факторингу.

Третій відповідач у відзиві на апеляційну скаргу її підтримує, просить зазначену скаргу задовольнити в повному обсязі.

Свою правову позицію обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо укладення спірного договору поворотної фінансової поза межами повноважень ,наданих довіреністю представнику АК «Харківобленерго» ОСОБА_2 При цьому зазначає, що положеннями статуту АК «Харківобленерго» керівнику виконавчого органу компанії надано право, серед іншого, підписувати та видавати довіреності іншим особам, в тому числі на вчинення правочинів від імені компанії та підписання договорів (п. 8.4.13.9, п. 8.4.13.16 статуту АК «Харківобленерго»).

Також вказує на те, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, зазначивши, що договір поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015 є значним правочином. При цьому судом першої інстанції не враховано вимоги статті 70 ЗУ «Про акціонерні товариства», так як не було проводено аналізу вартості активів за даними останньої річної звітності АК «Харківобленерго для встановлення процентного співвідношення вартості правочину та вартості активів компанії.

Представники другого та третього відповідачів в судове засідання не з"явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце його проведення, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення №610 та № 762 про вручення другому та третьому відповідачам копії ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Представник позивача в судове засідання також не з"явився, на адресу апеляційного господарського суду повернулась надіслана позивачеві копія ухвали від 19.08.2016 року з відміткою пошти "за закінченням строку зберігання".

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК України , зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, позивач вважається повідомленими про дату час та місце судового засідання належним чином.

Отже колегія суддів розглядає апеляційну скаргу за відсутності представників позивача, другого та третього відповідачів за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, додаткових поясненнях до апеляційної скарги доводи першого відповідача та відповідача, заслухавши усні пояснення першого відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали, 23.07.2015 р. між АК "Харківобленерго" (1-й відповідач) та ПАТ "Черкасиобленерго" (3-й відповідач) укладено договір поворотної фінансової допомоги № 2 (а.с. 39), відповідно до умов якого (п. 1.1), в порядку та на умовах, визначених договором, АК "Харківобленерго" передає у власність ПАТ "Черкасиобленерго" грошові кошти (у подальшому фінансова допомога), а ПАТ "Черкасиобленерго" зобовязується повернути їх АК "Харківобленерго" в строки та порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору, сума фінансової допомоги за договором становить 51000000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1 зазначеного договору, строк повернення фінансової допомоги визначено сторонами до 31.07.2015 р.

Положеннями п.п. 3.1-3.3 вказаного договору передбачено, що АК "Харківобленерго" зобовязується надати ПАТ "Черкасиобленерго" суму фінансової допомоги протягом 20 банківських днів з дати укладення договору. АК "Харківобленерго" перераховує суму фінансової допомоги в безготівковому порядку на поточний рахунок ПАТ "Черкасиобленерго" за реквізитами визначеними даним договором, якщо це дозволяє зробити фінансове становище АК "Харківобленерго". Фінансова допомога вважається переданою ПАТ "Черкасиобленерго" в момент зарахування грошових коштів на поточний рахунок ПАТ "Черкасиобленерго".

27.08.2015 р. сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015 р., якою термін остаточного повернення поворотної фінансової допомоги визначено до 30.09.2015 року включно.

Договір та додаткову угоду з боку АК "Харківобленерго" підписано заступником голови правління виконавчим директором АК "Харківобленерго" ОСОБА_2 на підставі довіреності №01-42юр/4503 від 18.06.2015 р., виданої виконуючим обовязки голови правління АК "Харківобленерго" ОСОБА_3

Крім того, 23.12.2015 р. між Акціонерною компанією "Харківобленерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Західні енергетичні транзити" було укладено договір доручення (а.с. 47), який від імені АК "Харківобленерго" був підписаний заступником голови правління виконавчим директором АК "Харківобленерго" ОСОБА_2 на підставі довіреності №01-16юр/9306 від 17.11.2015 р., виданої виконуючим обовязки голови правління АК "Харківобленерго" ОСОБА_3

Відповідно до п. 1.1 договору доручення повірений (ТОВ "Західні енергетичні транзити") зобовязується від імені і за рахунок довірителя (АК "Харківобленерго") здійснити комплекс представницьких заходів з усіх питань, що виникають в процесі правовідносин з субєктом господарювання ПАТ "Черкасиобленерго".

Відповідно до п. 3.2.4 договору доручення довіритель зобовязаний відшкодувати повіреному, всі необхідні витрати для здійснення юридичних дій, визначених у п. 2.1. договору, зокрема виплатити повіреному винагороду в розмірі 100000,00 грн. з моменту підписання акту виконаних робіт.

Пунктом 2.1.4 договору доручення передбачено, що повірений має право отримувати, на власний рахунок/рахунки від зобовязаних перед АК "Харківобленерго" осіб майно, кошти та інше, в тому числі, стягнене за рішенням суду, передане в ході добровільного досудового виконання зобовязань.

Відповідно до п. 2.2.3 договору доручення, повірений зобовязаний негайно передати довірителю все отримане у звязку з виконанням повіреним своїх зобовязань за цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що АК "Харківобленерго" належним чином виконало свої зобов'язання за договором поворотної фінансової допомоги № 2 від 23.07.2015 р., та 28.07.2015 р. платіжним дорученням № 2013 перерахувало ПАТ "Черкасиобленерго" 51000000,00 грн.

В свою чергу, TOB "Західні енергетичні транзити" належним чином не виконало грошові зобов'язання за спірним договором, у зв'язку чим АК "Харківобленерго" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з відповідним позовом.

26.07.2016 господарським судом Івано-Франківської області по справі №909/487/16 було прийнято рішення про стягнення з TOB "Західні енергетичні транзити" на користь АК "Харківобленерго" заборгованості у розмірі 51000000 грн. та штрафних санкцій (2577494,99 грн. - інфляційних втрат, 648713,45 грн. - 3 % річних).

Виходячи зі змісту позовної заяви по даній справі, позивач в обґрунтування позову посилається на те, що спірний договір поворотної фінансової допомоги було укладено від імені АК "Харківобленерго" особою (заступником голови правління виконавчим директором ОСОБА_2С.), яка не мала належних на те повноважень, всупереч частині 3 статті 92 Цивільного кодексу України, а тому просить суд визнати вказаний договір недійсним в порядку статті 215 Цивільного кодексу України. Крім того, позивач зазначив, що керівництво АК "Харківобленерго" діючи в супереч інтересам держави та суспільства вийшло за межі своїх повноважень підписавши оскаржувані договори.

Також позивач зазначає, що Громадська організація Екологічна безпека на підставі статуту вважає своїм статутні завдання, зокрема задоволення та захист законних соціальних, економічних, творчих, вікових, національно-культурних прав членів організації та інших спільних інтересів, відновлення прав членів організації в разі їх порушення, для чого зокрема має право звертатися до суду (п. 3.2 та 3.3 Статуту позивача).

Місцевий господарський суд, відмовляючи в позові, виходив з того, що :

- позивач не має право на звернення до суду з відповідним позовом, оскільки, по-перше, він не є стороною договору, а по-друге, дана організація не наділена правом звернення до суду в інтересах держави та суспільства, таким правом наділені лише органи прокуратури;

- договір поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015 р. мав бути затверджений наглядовою радою АК "Харківобленерго", проте доказів такого затвердження до суду сторонами не надано. За таких умов, підписання цього договору ОСОБА_2 без відповідного затвердження з боку наглядової ради товариства було здійснено з перевищенням його повноважень. Разом з цим відбулося схвалення вказаного договору юридичною особою першого відповідача, оскільки прийняли його до виконання, перерахували відповідні кошти та вжили заходів щодо повернення фінансової допомоги, зокрема, через укладання договору доручення, а тому, з урахуванням вимог статті 241 Цивільного кодексу України, він створює для сторін обумовлені ним права та обовязки;

- Статут АК "Харківобленерго", Порядок укладання Виконавчим органом компанії правочинів та вчинення дій щодо розпорядження коштами та майном компанії та Положення про виконавчий орган АК "Харківобленерго" не містять обмежень щодо укладення головою правління АК "Харківобленерго" договорів доручення, такий правочин також не підпадає під ознаки значного правочину, відповідно до 1 ст. 70 Закону України "Про акціонерні товариства", а отже договір доручення б/н від 23.12.2015 р. укладений представником АК "Харківобленерго" в межах його повноважень, визначених довіреністю №01-16юр/9306 від 17.11.2015 року;

- відсутні одставини, які б свідчили про невідповідність інтересам держави та суспільства укладеного спірного договору доручення, зазначений договір є фактично схваленим державою в особі Фонду державного майна України.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, проте з підстав, наведених нижче.

За змістом ст.ст. 1, 2 ГПК України, до господарського суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Також відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України підставою для захисту цивільного права є його порушення, оспорювання або невизнання.

Отже, вертаючись до суду із вимогами про визнання недійсним спірного договору, укладеного між відповідачами, позивач має довести, яким чином оспорюваний правочин порушує або оспорює права і охоронювані законом інтереси позивача.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правочини було укладено лише між відповідачами і позивач стороною у них не, До того ж жодних майнових або інших цивільних прав позивача зазначені правочини не стосуються.

При цьому, організація позивача не наділена правом звернення до суду в інтересах держави та суспільства, оскільки статтею 121 Контитуції України таке право має прокуратура України.

Таким чином колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що Громадської організації Екологічна безпека не є належним позивачем у справі.

Окрім цього, частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним в судовому порядку за позовом однієї із сторін цього правочину або іншої заінтересованої особи, що заперечують його дійсність на підставах, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Також, згідно з частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України "Про акціонерні товариства" установчим документом акціонерного товариства є його статут.

Пунктом 3.11.6 Статуту АК Харківобленерго передбачено, що компанія наділена правом вчиняти правочини, у тому числі укладати договори (угоди) купівлі-продажу, міни, підряду, страхування, перевезення, зберігання, доручення, комісії, оренди, лізингу та інше.

Відповідно до пункту 8.3.7.30 Статуту АК Харківобленерго наглядова рада компанії затверджує правочини, які вчиняє виконавчий орган компанії від імені компанії про надання поворотної фінансової допомоги (позика, позичка та інші види правочинів тощо) на суму, що перевищує 50 тисяч гривень, та безповоротної фінансової допомоги (дарування, пожертва та інші види правочинів тощо) на суму, що перевищує 10 тис. грн.

Положеннями п. 8.4.13.9. Статуту АК Харківобленерго передбачено, що керівник виконавчого органу компанії має повноваження зокрема проводити переговори, укладати договори (угоди) та вчиняти будь-які інші правочини від імені і інтересах компанії, з урахуванням обмежень, передбачених цим статутом та чинним законодавством.

Згідно з пунктом Пунктом 8.4.13.16 Статуту АК Харківобленерго керівник виконавчого органу компанії має повноваження зокрема підписувати та видавати довіреності іншим особам, в тому числі на вчинення правочинів від імені компанії в межах своєї компетенції, підписувати договори (угоди) та інші документи, рішення про укладання

(оформлення) та/або погодження (затвердження) яких прийняті вищим органом компанії, наглядовою радою компанії та виконавчим органом компанії.

Повноваження голови правління АК Харківобленерго щодо права укладати правочини та видавати довіреності, крім вказаних документів також визначено контрактом №2 від 18.06.2009 р.

Таким чином, статут АК «Харківобленерго» (пункти 8.4.13.9 та 8.4.13.16.) не обмежує керівника юридичної особи щодо вчинення жодних правочинів, а тому останній в межах своїх повноважень правомірно уповноважив ОСОБА_2 шляхом видачі довіреності на укладання спірних правочинів.

У пункті 3.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними від 29 травня 2013 року № 11 зазначено, що якщо господарським судом буде з'ясовано, що статутом товариства право виконавчого органу цього товариства на укладення договору не обмежено, тобто такий орган уклав договір без порушення наданих йому повноважень, то сам лише факт не затвердження договору після його підписання не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 19.08.2014 року по справі № 5013/492/12.

Таким чином, спірний правочин поворотної фінансової допомоги було укладено представником АК ОСОБА_4 в межах наданих йому повноважень згідно з довіреністю, виданою в.о. голови правління АК Харківобленерго» ОСОБА_3 у відповідності з пунктами 8.4.13.9 та 8.4.13.16 статуту вказаної юридичної особи.

Отже позивач не обгрунтував належними доказами позов в частині визнання недійсним спірного договору поворотної фінансової допомоги.

При цьому, в будь-якому разі спірний правочин поворотної фінансової допомоги було схвалено юридичною особою АК «Харківобленерго», про що свідчить факт його виконання сторонами, перерахування відповідні кошти та вжиття заходів щодо повернення фінансової допомоги, зокрема, через укладання договору доручення.

А тому, навіть у разі перевищення представником першого відповідача своїх повноважень при укладенні спірного правочину поворотної фінансової допомоги, він в силу статті 241 Цивільного кодексу України все одно вважався б чинним як такий, що був в подальшому схвалений юридичною особою.

Таким чином, хоча місцевий господарський суд хоча і дійшов помилкового висновку про перевищення представником АК Харківобленерго» при вчиненні спірного правочину поворотної фінансової допомоги своїх повноважень, проте, з урахуванням вищенаведеного, це не вплинуло на правильність резолютивної частини рішення.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що спірний правочин поворотної фінансової допомоги є значним з огляду на положення ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства».

Так, відповідно до частини 1 статті 70 Закону України «Про акціонерні товариства» рішення про надання згоди на вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг,що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої-річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою. Статутом акціонерного товариства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення правочину до значного правочину. У разі неприйняття наглядовою радою рішення про надання згоди на вчинення значного правочину питання про вчинення такого правочину може виноситися на розгляд загальних зборів.

Однак, всупереч вказаній нормі, судом першої інстанції не було досліджено вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності АК «Харківобленерго», та передчасно здійснено висновок про те, що спірний правочин поворотної фінансової допомоги є значним.

Посилання ж на пункт 8.3.7.30. Статуту АК «Харківобленерго» як на підставу вважати такий правочин значним є невірним, оскільки вказаний статут не містить положень, які б визначали поняття «значний правочин», а отже не визначає додаткових критеріїв для віднесення правочину до значного правочину.

Проте, передчасний висновок суду першої інстанції про те, що спірний правочин поворотної фінансової допомоги є значним, жодним чином не вплинуло на відсутність підстав для задоволення позову. Та на правильність резолютивної частини рішення.

Як вже зазначалося, Акціонерною компанією "Харківобленерго", довірителем, також було укладено договір доручення б/н від 23.12.2015 р. з Товариством з обмеженою відповідальністю "Західні енергетичні транзити", повіреним.

Як свідчать матеріали справи, договір доручення з боку АК "Харківобленерго" підписано заступником голови правління виконавчим директором АК "Харківобленерго" ОСОБА_2 на підставі довіреності №01-16юр/9306 від 17.11.2015 р., виданої виконуючим обовязки голови правління АК "Харківобленерго" ОСОБА_3

При цьому, як вірно встановив господарськи суд, Статут АК "Харківобленерго", Порядок укладання Виконавчим органом компанії правочинів та вчинення дій щодо розпорядження коштами та майном компанії та Положення про виконавчий орган АК "Харківобленерго" не містять обмежень щодо укладення головою правління АК "Харківобленерго" договорів доручення, такий правочин також не підпадає під ознаки значного правочину, відповідно до 1 ст. 70 Закону України "Про акціонерні товариства".

За таких обставин, договір доручення б/н від 23.12.2015 р. укладений представником АК "Харківобленерго" в межах його повноважень визначених довіреністю №01-16юр/9306 від 17.11.2015 р.

А тому колегія суддів повністю погоджується із висновком господарського суду першої інстанції щодо відсутності достатніх правових підстав для визнання спірного договору доручення недійсним.

Крім того, слід зазначити, що ТОВ «Західні енергетичні транзити» як повірений за спірним договором поруки не мало на меті його виконання в частині передачі довірителю - АК "Харківобленерго" отриманих від боржника (по договору позики) - ПАТ «Черкасиобленерго» коштів та що укладення спірного договору доручення є наслідком узгоджених дій ТОВ «Західні енергетичні транзити» та ПАТ «Черкасиобленерго», спрямованих на незаконне заволодіння грошовими коштами АК «Харківобленерго» .

Вказане підтверджується тим, що одразу після укладення договору доручення без вжиття будь-яких заходів з боку повіреного боржник перерахував повіреному частину заборгованості у сумі 25 000 000,00 грн. та сплатив іншу частину боргу до 29.12.2015 р. При цьому, таке перерахування мало місце до отримання повіреним від довірителя офіційного повідомлення про укладення договору доручення, при тому, що довіритель ще не передав повіреному пакет документів, необхідних для здійснення довірителем своїх повноважень. Зазначені обставини підтверджуються листом ПАТ «Черкасиобленерго» №6463/09 від 12.10.2015 р., листом АК «Харківобленерго» №04/10531 від 28.12.2005 р. та рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 26 липня 2016 р. у справі №909/487/16.

Таким чином, договір доручення б/н від 23.12.2015 р. є таким, що порушує публічний порядок та в силу частини 1, 2 ст. 228 Цивільного кодексу України є нікчемним.

Разом з цим, наведене не спростовує висновку суду першої інстанції про відмову у позові, проте, враховуючи нікчемність договору доручення, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити з інших підстав.

Перший відповідач у додаткових поясненнях перший відповідач у додаткових поясненнях до апеляційної скарги стверджує, що спірний договір доручення вчинений як договір факторингу, хоча і має назву договір доручення. В даних правовідносинах ТОВ «Західні енергетичні транзити» є фактором, а АК «Харківобленерго» - клієнтом. У взаємовідносинах між ПАТ «Черкасиобленерго» та ТОВ «Західні енергетичні транзити» останні виступало не від імені АК «Харківобленерго», а від власному імені, в якості особи, якій відступили права вимоги за договором поворотної фінансової допомоги №2 від 23.07.2015 р.

Отже перший відповідач вважає зазначений правочин удаваним, тобто вчиненим з метою приховати інший правочин договір факторингу, у звязку з чим, з урахуванням вимог статті 235 Цивільного кодексу України, до відносини сторін за цим право чином мають бути застосовані положення Цивільного кодексу України, які регулюють укладення та виконання не договору доручення, а договору факторингу.

Колегія , дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі статтею 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.

Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.

Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа- суб'єкт підприємницької діяльності, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Зі змісту вказаних норми випливає, що фактором є банк або фінансова установа, а також фізична особа- суб'єкт підприємницької діяльності, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції,

Клієнтом же у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є субєктом підприємницької діяльності.

ТОВ «Західні енергетичні транзити» не є фактором по відношенню до АК «Харківобленерго» у правовідносинах за спірним договором доручення, оскільки він не є банком або іншою фінансовою установою і в матеріалах справи відсутні докази наявності в нього права здійснювати факторингові операції.

Крім того, зміст договору факторингу становлять взаємні права та обов»язки сторін, а саме:

-фактор передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта;

- клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до свого боржника. При цьому, в результаті такої уступки права вимоги фактор стає новим кредитором по відношенню до боржника клієнта.

За умовами договору доручення ТОВ «Західні енергетичні транзити» (якого перший відповідач вважає фактором) не надає в розпорядженя АК «Харківобленерго» свої грошові кошти за плату, а лише виконує посередницьку функцію передачі повернутого боржником (ПАТ Черкасиобленерго) боргу до АК «Харківобленерго» і отримує від довірителя плату саме за посередницькі функції представника.

При цьому внаслідок такої передачі АК «Харківобленерго» (якого перший відповідач вважає клієнтом) стає власником повернутих боржником коштів в силу договору поворотної фінансової допомоги, тоді як за договором факторингу клієнт отримує від фактора грошові кошти лише в розпорядження і за плату.

Крім того, АК «Харківобленерго» (якого перший відповідач вважає клієнтом) в рамках договору доручення не відступала на користь ТОВ «Західні енергетичні транзити» своєї вимоги позикодавця за договором поворотної фінансової допомоги до боржника (ПАТ Черкасиобленерго), а лише доручала ТОВ «Західні енергетичні транзити» отримати від боржника (ПАТ Черкасиобленерго) і негайно передати на користь довірителя грошові кошти (пункт 2.3.3 договору доручення).

При цьому в результаті вказаних дій ТОВ «Західні енергетичні транзити» залишається лише посередником при передачі грошей без отримання статусу нового кредитора, тоді як у договорі факторингу фактор стає новим кредитором по відношенню до боржника, кредитором якого раніше був клієнт.

Отже, спірний договір доручення за суб"єктним складом та за змістом також не відповідає правовій природі договору факторингу.

Таким чином, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, цілком правомірно відмовив позивачу у задоволенні позову. При цьому деякі висновки суду першої інстанції не були обґрунтованими, проте це не вплинуло на правильність резолютивної частини рішення.

Разом з цим, в абзаці 6 пункту 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 07.05.2011 року N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" зазначено про те, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Таким чином, апеляційний господарський суд залишає без змін рішення місцевого господарського суду, окремі висновки якого хоча не були достатньо обґрунтовані, проте не призвели до неправильності резолютивної частини рішення. При цьому апеляційний суд на виконання вимог Закону надав свою власну правової кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи, яка викладена вище.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 05 серпня 2016 року по справі №922/2337/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 09.09.16

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Хачатрян В.С.