ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 вересня 2016 р. Справа № 903/486/16

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання - Сердюкова Аліна Олегівна

за участю представників сторін:

від позивача: - ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 (довіреність від 12.09.2016р.)

від відповідача: Прокопюк І.С. ( довіреність №09-8/956 від 09.03.2016р.)

від третіх осіб: Пахомова О.М.( довіреність №12-04/324/-3073 від 20.05.2016 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні господарського суду Волинської області справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Держави Україна в особі Головного територіального управління юстиції України у Волинській області, треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління державної казначейської служби України у Волинській області, Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до Держави в особі Головного територіального управління юстиції України у Волинській області про стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в процесі здійснення підприємницької діяльності отримав замовлення від Горохівської міської ради Волинської області на здійснення робіт з виготовлення та встановлення монументальної споруди (пам'ятника). В результаті чого був створений монумент Т.Г. Шевченка, який наразі знаходиться в місті Горохів, проте розрахунок за виконану роботу Горохівська міська рада практично не провела. Постановою Львівського апеляційного господарського суду стягнуто з Горохівської міської ради 309 000,00 грн. з розстрочкою виконання рішення терміном на один рік. Крім того, рішенням господарського суду Волинської області від 16.05.2012 стягнуто з Горохівської міської ради на користь позивача 162607,62 грн. 3% річних, інфляційних витрат та витрат по оплаті судового збору. Проте, Управлінням державної виконавчої служби рішення суду не виконане в повному обсязі.

Вважаючи, що державним виконавцем ігнорувались посадові обов'язки не забезпечувалося виконання рішення суду позивач звернувся до суду зі скаргами на протиправну бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (від 14.12.2015р.) та на протиправну бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Турчинського В.Є. (від 17.12.2015р.).

Ухвалами суду від 03.02.2016р. та 11.02.2016р. скарги задоволено та визнано протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Турчинського В.Є., а також визнано протиправною бездіяльність відділу примусового рішень.

Внаслідок бездіяльності державного виконавця Турчинського В.Є. протягом тривалого періоду часу з Горохівської міської ради не було стягнуто суми боргу за виконання робіт із спорудження пам'ятника позивач зазнав душевних страждань, а також приниження своєї честі та гідності.

В обґрунтування моральної шкоди в розмірі 30000 грн. слугувало те, що два виконавчі провадження на протязі 7 років не виконувались. Внаслідок чого не мав можливості повноцінно працювати (споруджувати пам'ятники та скульптури) та заробляти кошти. Внаслідок затягування процесу із стягнення суми боргу з Горохівської міської ради витрачав значних сил та часу на оскарження бездіяльності працівників виконавчої служби. Постійно змушений робити візити до державного виконавця та в судові засідання для того, щоб довести неправомірність затримки примусового виконання рішення, відчував страх та переживання. Встановлення істини в справі та доказування протиправної бездіяльності потребували значних коштів та моральних сил. Як наслідок численних баталій - негативні коментарі в Інтернет виданнях. Люди вважали, що позивач незаконно вимагає кошти від Горохівської міської ради як боржника та безпідставно звертається в органи судової влади. При чому, органи державної влади заперечували свою бездіяльність, яка була настільки очевидною, чим ще більше спричинили появу людського осуду. Як творча людина позивач постійно звертає увагу на критику та різні відгуки людей, оскільки його діяльність пов'язана із створенням робіт та монументів саме для мешканців населених пунктів України. Бездіяльність державних виконавців призвела до того, що позивач не міг працювати, залишився без коштів, в результаті чого - численні борги за комунальні послуги. У зв'язку із тим, що витрачав час на боротьбу за виконання рішень судів, часу на творчість та роботу не залишалось.

На підставі ст.ст. 23, 1167, 1174 Цивільного Кодексу України (далі по тексту ЦК України) численної практики Європейського суду з прав людини просить суд стягнути з Держави Україна 30000,00 грн.

Ухвалою господарського суду від 15.07.2016 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі та призначено розгляд останньої в судовому засіданні.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просять суд задовольнити їх в повному об'ємі, засвідчили на тому, що у відповідності статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності держаного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

В судовому засіданні представник Головного територіального управління юстиції у Волинської області Прокопюк І.С. позовні вимоги позивача не визнала, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, а також підтримала доводи викладені в запереченні на позов.

Представник третіх осіб Пахомова О.М. в судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позовних вимог, адже вважає, що представники позивача не подали належних доказів завдання моральної шкоди позивачу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду господарським судом Волинської області 05.09.2008 року видано наказ №06/19-1, згідно якого стягнуто з Горохівської міської ради на користь суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_5 309 000,00 грн. з розстрочкою виконання рішення терміном на один рік рівними щоквартальними виплатами з дати набрання чинності постанови (а.с.11).

Крім того, як вбачається з наказу господарського суду Волинської області №5004/369/12-1 від 04.06.2012р. стягнуто з Горохівської міської ради на корить підприємця ОСОБА_5 81283,93 грн. (а.с.12).

З досліджених в судовому засіданні ухвал господарського суду Волинської області від 11.02.2016 р. та 03.02.2016 р. скарги ФОП ОСОБА_5 задоволено та визнано протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Турчинського В.Є. при виконанні наказу №5004/369/12-1 від 04.06.2012р. та визнано протиправною бездіяльність Відділу примусового виконань рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області по виконанню постанови Львівського апеляційного господарського суду від 13.08.2008р. по справі №06/16-08.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено представниками сторін вищезазначені накази не виконані до теперішнього часу.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» (далі по тексту Закон № 202/98-ВР) державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України.

Відповідно до положень статті 11 Закону № 202/98-ВР шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

У плані визначення кола суб'єктів, яким може присуджуватися компенсація за завдану моральну шкоду, принципове значення має однозначне визнання ЄСПЛ можливості застосування такого способу захисту також і в інтересах юридичних осіб. При цьому, напевно, можна говорити про потенційно необмежений за видами і організаційно-правовими формами перелік приватних юридичних осіб - зокрема, ними можуть бути і непідприємницькі (громадські, релігійні організації, політичні партії тощо), і підприємницькі товариства. Наочною ілюстрацією тому слугує рішення у справі "Комінгерсол С.А. проти Португалії", у якому Суд визнав можливість стягнення компенсації за моральну шкодує завдану комерційному товариству. Серед складових ймовірних немайнових втрат такого роду юридичної особи було названо непевність у плануванні необхідних рішень, порушення в управлінні підприємством і навіть ("хоча й меншою мірою") страх і неприємності, що їх відчували члени органів управління товариства.

Виконання будь-якого судового рішення є невід'ємною стадією процесу правосуддя, а отже має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як наголосив Європейський суд з прав людини у рішенні ухваленому 7.05.2002 року в справі «Бурдов проти Росії» виправдання неможливості виконання судового рішення відсутністю фінансування є неприпустимим для держави. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду не може вважатись дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним, чином і без контролю суду за їх виконанням.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд зазначив, що виконання рішення ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

У справі «Півень проти України» Європейський суд констатував порушення ст.6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання.

Зокрема в рішенні Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 р. у справі «ОСОБА_10 проти України» (п. 51) «суд наголошує що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок».

Згідно п. 54 Рішення «Суд також повторює, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (див. згадане вище рішення у справі Войтенка (980_223); рішення у справі "Ромашов проти України"( 980J227 ) (Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України" ( 980 251 ) (Dubenko v. Ukraine), N 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України" ( 974_196 ) (Kozachek v. Ukraine), N 29508/04, від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (див. рішення у справі "Шмалько проти України" ( 980_226 ) (Shmalko v. Ukraine), N 60750/00, п. 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України" ( 980 351 ) (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Відповідно до п. 68 рішення до справі «Піалопулос та інші проти Греції» «якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені ст. 6 гарантії, які забезпечують стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 р. №4 встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. Визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 5 згаданої Постанови, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 9 Постанови роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Оскільки, бездіяльність державного виконавця та органу виконавчої служби встановлена ухвалами господарського суду Волинської області від 03.02.2016 року та від 11.02.2016 року, які набрали законної сили, тому суд погоджується з доводами позивача про наявності такої шкоди, як протиправність діяння її заподіювача.

Судом приймаються також доводи викладені в позові, стосовно причинно-наслідкового зв'язку між діянням особи та заподіянням шкоди, яка полягає в тому, що позивач як скульптор-монументаліст, заслужений діяч мистецтв України, голова благодійної організації «Чорнобривці України», двічі визнаний за свої роботи Людиною року Волинського краю та у 2012 у загальнонаціональному конкурсі. Тричі відзначений у «Книзі рекордів України» у сфері «Благодійність і добрі вчинки», зазнав моральних страждань у зв'язку із протиправною поведінкою державного виконавця, яка була наслідком погіршення його статусу та іміджу митця, а також задля відновлення своїх порушених прав на протязі тривалого часу (7 років) вимушений був змінити режим життя, постійно контролювати хід виконавчого провадження, витрачати час на численні судові засідання, що негативно впливало на його самопочуття, вимагало додаткових зусиль для відновлення морального стану. Таким чином, все це позначилось на укладі життя. У зв'язку із чим, постійно переймався, був пригнічений, не міг займатись творчістю. Бездіяльність працівників виконавчої служби призвели до погіршення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршилася відносини з оточуючими людьми, оскільки постійно витрачав свій час на думки про стягнення з недобросовісного боржника чесно зароблені кошти. Все це супроводжувалось моральним виснаженням, а не займатись роботою скульптора, що призвело до морального виснаження.

Судом не приймаються до уваги викладені в позові посилання як на підставу позову долучені скриншоти з інтернет-видань, оскільки поширення по сторонніми (третіми особами) негативних відгуків, що впливає в свою чергу на репутацію позивача (внаслідок чого, не думку позивача, зазнав душевних страждань, приниження честі та гідності) вказує на протиправність третіх осіб, а не державного виконавця або органу виконавчої служби.

Тобто, бездіяльність державного виконавця та вина останнього в її заподіянні судом встановлена.

Оскільки, судом встановлено всі елементи складу правопорушення, враховуючи вимоги розумності і справедливості, характер правопорушення, глибину душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, у відшкодування моральної шкоди з відповідача слід стягнути 5000 грн.

Стосовно доводів, які викладені відповідачем та третіми особами у відзивах, а саме, що позивачем не доведено складу заподіяння моральної шкоди, судом до уваги не приймаються, оскільки спростовані вищенаведеним.

Керуючись ст.ст. 33, 44, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна в особі Головного територіального управління юстиції України у Волинській області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 5 000, 00 грн. ( п'ять тисяч гривень).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через господарський суд Волинської області до Рівненського апеляційного господарського суду протягом 10 днів з моменту підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено

19.09.2016

Суддя І. О. Гарбар