ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2016 р. Справа № 922/1061/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 01/44-848Д від 18.12.2015)

відповідача ОСОБА_2 (договір про надання правової допомоги адвокатом №13-1/49/КАУ від 27.08.2015, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю № 1978 від 09.03.2016, довіреність б/н від 27.04.2016)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЕКВАТОР ОСОБА_4", с. Комунар, Харківський район, Харківська область (вх. №1542 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 19.04.2016 у справі № 922/1061/16

за позовом Державного підприємства "ЕНЕРГОРИНОК", м. Київ

до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЕКВАТОР ОСОБА_4", с. Комунар, Харківський район, Харківська область

про стягнення 63000,00 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

28.03.2016 Державне підприємство "ЕНЕРГОРИНОК", м. Київ звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЕКВАТОР ОСОБА_4" с. Комунар, Харківський район, Харківська область про стягнення штрафу у розмірі 63000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на статті 193, 216, 231 Господарського кодексу України, статті 526, 611 Цивільного кодексу України та неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, визначених у пункті 1 Додаткової угоди № 11232/01 від 02.04.2015 до Договору №11231/01 від 02.04.2015, а саме щодо строків реєстрації автоматизованої системи комерційного обліку електроенергії (АСКОЕ) у Головного оператора системи комерційного обліку Оптового ринку електричної енергії відповідно до Порядку реєстрації автоматизованих систем комерційного обліку електричної енергії на Оптовому ринку електричної енергії України, у зв'язку з чим ДП "ЕНЕРГОРИНОК" нарахувало штраф у зазначеному в позові розмірі.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.04.2016 у справі № 922/1061/16 (суддя Суслова В.В.) позов задоволено та стягнуто з відповідача - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЕКВАТОР ОСОБА_4" на користь позивача - Державного підприємства "ЕНЕРГОРИНОК" штраф в сумі 63000,00 грн. та судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЕКВАТОР ОСОБА_4", с. Комунар, Харківський район, Харківська область, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 19.04.2016 у справі № 922/1061/16 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення господарського спору, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Заявник також звернувся до суду з клопотанням про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.06.2016 клопотання відповідача про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено, прийнято апеляційну скаргу відповідача до провадження, а розгляд скарги призначено на 13 липня 2016 р. о 10:00 год.

12.07.2016 на адресу суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 6944), в якому Державне підприємство "ЕНЕРГОРИНОК", м. Київ проти вимог апеляційної скарги категорично заперечує, вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не змінюють суть прийнятого у справі цілком законного рішення, в звязку з чим просить рішення господарського суду Харківської області від 19.04.2016 у справі № 922/1061/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача просить залишити без задоволення, з підстав, викладених у даних запереченнях.

У судовому засіданні 13.07.2016 оголошено перерву до 01.08.2016 о 12:00 год.

29.07.2016 до суду від позивача надійшли доповнення до відзиву на апеляційну скаргу (вх. № 7517), відповідно до яких правова позиція Державного підприємства "ЕНЕРГОРИНОК" є незмінною, він просить рішення суду першої інстанції у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 01.08.2016 оголошено перерву до 12.09.2016 о 12:00 год.

Згідно з частинами першою та другою статті 101 та пункту 7 частини другої статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши у судовому засіданні 12.09.2016 уповноважених представників сторін, які підтримали свої правові позиції у справі, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з огляду на нижченаведене.

Як обґрунтовано встановлено господарським судом Харківської області під час вирішення даного господарського спору по суті та підтверджується в ході розгляду апеляційного розгляду справи, 02.04.2015 між позивачем - Державним підприємством "ЕНЕРГОРИНОК" (далі - ДПЕ), який діє на підставі ліцензії на право здійснення підприємницької діяльності з оптового постачання електричної енергії від 18.01.2012 за № 579645, та відповідачем ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЕКВАТОР ОСОБА_4" (далі - ВАД), що діє на підставі ліцензії на право здійснення підприємницької діяльності з виробництва електричної енергії від 17.07.2014 за № 288294, було укладено договір купівлі-продажу електричної енергії №11231/01 (далі - Договір) (том 1 аркуш справи 11-16).

У пункті 1.1. Договору сторони передбачили, що ВАД зобов'язується продавати, а ДПЕ зобов'язується купувати електроенергію, вироблену ВАД та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору.

Згідно з пунктом 2.1. Договору сторони визнають свої зобов'язання згідно з Договором між Членами Оптового ринку електричної енергії (далі - ДЧОРЕ) України, чинними додатками до нього та керуються його положеннями та положеннями законодавства України при виконанні цього Договору.

Пунктом 3.1. Договору сторонами визначено, що обсяг фактично проданої та купленої електроенергії визначається згідно з Інструкцією про порядок здійснення розрахунків на ОРЕ України з використанням погодинних даних, отриманих з автоматизованої системи комерційного обліку електроенергії (далі - АСКОЕ), яка охоплює точки обліку згідно з Інструкцією про порядок комерційного обліку електричної енергії (далі - ІКО).

Облік електроенергії, що ВАД продає ДПЕ та експлуатація АСКОЕ здійснюються згідно з ІКО (пункт 3.2. Договору).

Згідно пункту 5.2.1. Договору ВАД зобов'язаний здійснювати виробництво та продаж електроенергії ДПЕ в обсягах, які забезпечуються наявними альтернативними джерелами енергії.

У пункті 8.3. Договору сторони передбачили, що зміни до цього Договору оформлюються у вигляді додаткової угоди (за виключенням повідомлень про зміну поштових та банківських реквізитів) за підписами уповноважених осіб Сторін та скріплені їх печатками.

Так, згідно Додаткової угоди № 11961/07 від 28.12.2015 до Договору дія даного Договору продовжена до 31.03.2016 (том 1 аркуш справи 17).

Крім того, 02.04.2015 сторонами у справі підписано Додаткову угоду №11232/01, яка підписана їх уповноваженими представниками і скріплена печатками підприємств позивача та відповідача, а також є невід'ємною частиною Договору і набирає чинності 01 травня 2015 року (пункти 5, 6 Додаткової угоди).

Додатковою угодою №11232/01 від 02.04.2015 до Договору сторонами було обумовлено, що ВАД (відповідач) зобов'язується в термін до 15 вересня 2015 року здійснити реєстрацію АСКОЕ у Головного оператора системи комерційного обліку Оптового ринку електричної енергії відповідно до Порядку реєстрації автоматизованих систем комерційного обліку електричної енергії на Оптовому ринку електричної енергії України.

Відповідно до пункту 2 Додаткової угоди №11232/01 від 02.04.2015 до Договору у випадку порушення ВАД умов пункту 1 цієї Додаткової угоди, ДПЕ має право нарахувати штраф у розмірі 3000,00 грн. за кожен день такого порушення, а ВАД, в разі нарахування ДПЕ штрафу, зобов'язується сплатити його на користь ДПЕ. Сплата штрафу здійснюється ВАД на поточний рахунок ДПЕ.

Господарським судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що відповідач прийняті на себе договірні зобов'язання, у тому числі і за Додатковою угодою №11232/01 від 02.04.2015 до Договору, не виконав, а саме до 15.06.2015 не здійснив реєстрацію АСКОЕ у Головного оператора системи комерційного обліку Оптового ринку електричної енергії, тому позивачем правомірно був нарахований відповідачу штраф у розмірі 63000,00 грн. за період з 16.06.2015 по 06.07.2015.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією №03/35-7729 від 07.07.2015 про сплату штрафних санкцій, яка направлена цінним листом з описом вкладення (том 1 аркуші справи 20-24).

Матеріали справи свідчать про те, що претензія позивача №03/35-7729 від 07.07.2015 залишена відповідачем без задоволення.

Згідно частини першої статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та статтею 174 Господарського кодексу України, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд правильно зазначив, що умови укладеного між сторонами Договору (з урахуванням Додаткової угоди №11232/01 від 02.04.2015) відповідають вимогам Цивільного кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, а особи, які уклали Договір та Додаткову угоду мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цих правочинів було вільним і відповідало їх внутрішній волі, сторони визначили та погодили на свій розсуд у Додатковій угоді №11232/01 від 02.04.2015 до Договору умови щодо нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язань з реєстрації АСКОЕ до 15.06.2015, дотрималися вимог статті 203 Цивільного Кодексу України і мали на меті реальне настання правових наслідків, про що свідчить той факт, що сторони приступили до їх виконання.

Статтею 193 Господарського кодексу України унормовано, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Як правильно встановлено місцевим господарським судом і підтвердилось при повторному розгляді справи в суді апеляційної інстанції, пунктом 1 Додаткової угоди №11232/01 від 02.04.2015 до Договору була встановлена гранична дата виконання відповідачем обов'язку із реєстрації АСКОЕ - до 15.06.2015, але фактичною датою її реєстрації є 06.07.2015, що підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією Свідоцтва про внесення до Реєстру автоматизованих систем комерційного обліку ринку електричної енергії (реєстраційний номер 390) (том 1 аркуш справи 19).

За встановлених вище фактичних обставин справи в їх сукупності, колегія суддів погоджуючись із висновками господарського суду першої інстанції також вважає, що відповідач допустив порушення (прострочення) договірного зобовязання, адже останній у встановлені Додатковою угодою №11232/01 від 02.04.2015 до Договору строки взятий на себе обовязок з реєстрації АСКОЕ у Головного оператора системи комерційного обліку Оптового ринку електричної енергії до 15.06.2015 не виконав.

Згідно положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 Цивільного кодексу України).

Згідно приписів статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Статтею 217 Господарського кодексу України закріплено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

У статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції - це господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Застосування штрафних санкцій є одним із способів захисту прав субєктів господарювання (частина друга статті 20 Господарського кодексу України).

Колегія суддів вважає, що наданий позивачем розрахунок в підтвердження його вимог про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 63000,00 грн. належним чином й повному обсязі перевірений судом першої інстанції та є вірним, а позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу у зазначеному розмірі заявлені з правомірних підстав.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною першою статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (частина перша статті 43 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини другої статті 43 Господарського процесуального кодексу України ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили, а обставини справи підлягають встановленню судом при наданні оцінки усім представленим доказам в обґрунтування заявлених вимог.

Зазначеною нормою процесуального права встановлено принцип обєктивної (судової) істини, зміст якого полягає в обовязку суду зясувати всі дійсні обставини, повязані із спірними правовідносинами, і на їх основі вирішити питання про права і обовязки сторін спору. Разом з цим, вимоги цього принципу можна вважати виконаними, якщо, не обмежуючись наданими матеріалами та поясненнями, суд вжив усіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і обєктивного зясування дійсних обставин справи, прав і обовязків сторін.

Згідно частини другої статті 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу (частина перша статті 101 Господарського процесуального кодексу України).

В апеляційній скарзі відповідач проти факту прострочення виконання ним договірного зобовязання із реєстрації АСКОЕ не заперечує. Разом з цим, відповідач в якості підстав для залишення позовних вимог про стягнення штрафу без задоволення зазначає, що неможливість виконання ним умов пункту 1 Додаткової угоди №11232/01 від 02.04.2015 до Договору щодо обов'язку здійснити в строк до 15.06.2015 реєстрацію АСКОЕ у Головного оператора системи комерційного обліку Оптового ринку електричної енергії відповідно до Порядку реєстрації автоматизованих систем комерційного обліку електричної енергії на Оптовому ринку електричної енергії України (ДП "Енергоринок"), виникла внаслідок розбіжності в алгоритмах обробки даних програмним забезпеченням, встановленим у АК "Харківобленерго".

Проте вказані твердження не можуть бути підставами для скасування прийнятого судом першої інстанції у даній справі цілком законного та обґрунтованого рішення, оскільки в даному випадку правові підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення договірного зобовязання відсутні та скаржником не наведені.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 218 Господарського кодексу України визначені підстави господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, зокрема це вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За частиною 4 статті 219 Господарського кодексу України сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Так, у Договорі купівлі-продажу електричної енергії № 11231/01 від 02.04.2015 сторони передбачили, що єдиною підставою для звільнення сторони від виконання передбачених у Договорі зобовязань, а отже й передбаченої у Додатковій угоді № 11232/01 від 02.04.2015 відповідальності, є обставини непереборної сили (пункт 6 Договору), які підтверджені відповідною довідкою Торгово-промислової палати України (пункт 6.3. Договору). Однак такі докази в матеріалах справи не містяться і відповідачем суду апеляційної інстанції не представлені.

При цьому, виходячи з умов пункту 6.1. Договору, розбіжності в алгоритмах обробки даних програмним забезпеченням не відносяться до обставин непереборної сили, у тому числі за ознаками надзвичайності та невідворотності, оскільки запобігання зазначеним розбіжностям є цілком можливим, контрольованим і необхідним технічним процесом, який відповідачем своєчасно не був дотриманий, що призвело до порушення ним зобовязання. Інших доказів, які б свідчили про наявність правових підстав для звільнення відповідача від обовязку сплатити штраф за несвоєчасне виконання договірного зобовязання, останнім не надані.

Колегія суддів також відзначає, що оскільки для застосування майнової відповідальності у вигляді сплати штрафу на відміну від відшкодування збитків, достатньо лише однієї умови факту господарського правопорушення за договором, яке в даному випадку підтверджується наявними у справі доказовими матеріалами, а відповідачем не доведено та не підтверджено у розумінні статей 218, 219 Господарського кодексу України належними та допустимими доказами, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили (надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності), тому зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги.

Стаття 42 Господарського кодексу України визначає як самостійну, ініціативну, систематичну, на власний ризик господарську діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. При цьому здійснення підприємницької діяльності и власний ризик означає покладення на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЕКВАТОР ОСОБА_4" є юридичною особою, зареєстрованою за законодавством України, суб'єктом господарювання, з основним видом господарської діяльності - виробництво електроенергії, а отже несе економічну відповідальність за свої дії і ризики та самостійно відповідає за своїми зобовязаннями (стаття 96 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип Верховенства права.

Як зазначається в Рішенні Конституційного суду України від 02.11.2004 у справі № 15-рп/2004, принцип Верховенства права полягає у здійсненні правосуддя шляхом забезпечення захисту гарантованих Конституцією України та законами України прав і законних інтересів громадян, юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Нормами частин 1 та 3 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суди здійснюють правосуддя самостійно. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому принцип Верховенства Права.

Правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом (стаття 4-2 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, колегія суддів дійшла висновку, що гарантоване Конституцією України та законами України порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення заявлених у справі позовних вимог.

Не приймаються колегією суддів до уваги і доводи відповідача про те, що судом першої інстанції не були досліджені під час розгляду справи обставини про існування у ТОВ "ЕКВАТОР ОСОБА_4" (ВАД) технічних проблем з реєстрації АСКОЕ, що не залежали від ВАД, які підтверджуються листами відповідача за вих. № 15 від 27.05.2015 та за вих. № 16 від 29.05.2015.

Згідно з частиною першою статті 101 Господарського процесуального кодексу України додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Надані заявником апеляційної скарги на підтвердження неодноразового повідомлення позивача про існування певних технічних проблем та вжиття відповідачем відповідних заходів для вирішення даного питання листи за вих. № 15 від 27.05.2015 та за вих. № 16 від 29.05.2015 з проханням продовження строків попереднього випробування АСКОЕ у тестовому режимі та строків реєстрації АСКОЕ, не можуть бути прийнятими колегією суддів до уваги, оскільки заявник не обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Більше того, згідно зі статтею 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частиною третьою статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до пунктів 8.1. та 8.3. Договору сторони погодили, що у Договір та його додатки у разі необхідності можуть бути внесені зміни та доповнення за взаємною домовленістю сторін. У випадку несення змін до цього Договору, вони мають бути оформлені у вигляді додаткових угоди (за виключенням повідомлень про зміну поштових та банківських реквізитів) за підписами уповноважених осіб сторін та скріплені їх печатками.

Відповідач не надав як суду першої, так і суду апеляційної інстанції, жодних доказів, які б у розумінні вищезазначених норм та погоджених між сторонами домовленостей були складовими Договору, а саме належним чином оформленою зміною його умов та умов Додаткової угоди в частині продовження терміну реєстрації АСКОЕ. Наявні у справі повідомлення, на що звертає увагу суду скаржник, є листуванням між сторонами і носять лише інформативний характер.

Доказів погодження сторонами іншого терміну реєстрації АСКОЕ, ніж той, що вже визначений сторонами (до 15.06.2015), у формі додаткової угоди згідно пункту 8.3. Договору у справі не міститься.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Відповідно до даної статті правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір купівлі-продажу електричної енергії № 11231/01 від 02.04.2015 та Додаткова угода №11232/01 від 02.04.2015 не визнавалися недійсними у судовому порядку, а тому в силу положень статті 629 Цивільного кодексу України є обов'язковими для виконання сторонами.

Вирішуючи даний господарський спір, відповідно до покладених на суд завдань щодо ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, колегія суддів апеляційної інстанції ретельно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, дійшла висновку, що позовні вимоги Державного підприємства "ЕНЕРГОРИНОК", м. Київ виходячи із предмету, підстав позову та з урахуванням презумпції правомірності правочину є обґрунтованими, що зумовлює висновок про правильне їх задоволення судом першої інстанції.

Доводи відповідача, з яких подана апеляційна скарга, не спростовують правильних висновків місцевого господарського суду, які викладені в оскаржуваному рішенні, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що у справі, яка розглядається, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та не припустився порушень норм процесуального права, якими закріплено та визначено обовязковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходить при вирішенні даної справи. Наслідком виконання зазначених процесуальних дій є прийняття господарським судом Харківської області цілком законного та обґрунтованого рішення у даній справі, через що правові підстави для його скасування у суду апеляційної інстанції відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 110 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ЕКВАТОР ОСОБА_4", с. Комунар, Харківський район, Харківська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 19.04.2016 у справі № 922/1061/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Слободін М.М.