РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2016 р. Справа № 902/1598/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демянчук Ю.Г.

судді Крейбух О.Г. ,

судді Юрчук М.І.

при секретарі судового засідання Дика А.І.

за участю представників сторін:

боржника - ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції з господарським судом Вінницької області)

стягувача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 01.07.2016 р. у справі № 902/1598/14 за заявою комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про відстрочення виконання рішення суду в частині стягнення штрафних санкцій на 2 роки у справі № 902/1598/14 (суддя Яремчук Ю.О.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго"

про стягнення 61 922 690,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 17.12.2014р. у справі №902/1598/14, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволені частково; з комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" стягнуто борг в сумі 47 113 420,45грн., пеню в сумі 6 331 122,55грн., 3% річних в сумі 2 001 883,96грн., інфляційні втрати в сумі 6 301 706,44 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 73 080 грн.; в задоволені позову в частині стягнення пені в сумі 90 252,46грн., 3% річних в сумі 23 276,29грн., інфляційних втрат в сумі 61 028,75грн. відмовлено.

22.06.2016 року комунальне підприємство "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" звернулось до господарського суду Вінницької області із заявою про відстрочення виконання рішення суду в частині стягнення штрафних санкцій на 2 роки у справі №902/1598/14, яка мотивована наступним.

Підприємство є організацією, що надає населенню, підприємствам, установам і організаціям (в т.ч. школи, лікарні, дитячі садочки) послуги з водо- теплопостачання у гарячій воді, відповідно до умов, визначених "Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. за № 630, Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.2005р. №2633-ІУ, Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. №1875.

"Вінницяміськтеплоенерго" є комунальним підприємством, фінансування якого здійснюється за рахунок платежів від наданих послуг споживачам, фінансується за рахунок бюджетних коштів та не є організацією, метою створення якої є отримання прибутку. Першочерговим завданням та метою діяльності підприємства є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані, всі вільні обігові кошти направляються на оплату природного газу для забезпечення безперебійного гарячого водопостачання усіх споживачів м. Вінниці, а також на ремонтні та профілактичні роботи з метою підготовки до наступного опалювального сезону.

В свою чергу, тяжкий фінансовий стан КП ВМР «ВМТЕ» зумовлений неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів а теплову енергію фактичним витратам на її виробництво. Так, відповідно із звітів про фінансові результати вбачається, що підприємство має великі збитки. Крім того, збитки утворилися внаслідок несвоєчасного перегляду тарифів за теплову енергію та дебіторською заборгованістю усіх категорій споживачів перед КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».

Окрім того, Постановою департаменту виконавчої служби відділу примусового виконання рішень накладено арешт на всі кошти, що знаходяться на рахунках підприємства в банківських установах. Що унеможливлює проведення своєчасних розрахунків із контрагентами підприємства.

Враховуючи вищенаведене, вважаємо ситуацію, що склалася, винятковою, так як це зачіпає інтереси територіальної громади м. Вінниці Вінницької міської ради в особі підприємства (оскільки подальше примусове виконання рішення суду спричинить блокування рахунків підприємства та надалі призведе до зриву опалювального сезону.

Одночасно зазначає, що Кабінетом Міністрів України після прийняття Закону України «Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування суб'єктів господарювання у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення» буде вирішено питання порядку реструктуризації та часткового списання заборгованості підприємств теплоенергетики та водоканалів за газ та електроенергію, включаючи заборгованість зі сплати штрафних санкцій та заборгованість енергогенеруючих компаній перед НАК «Нафтогаз України», а тому передчасне виконання судового рішення в частині стягнення штрафних санкцій по справі № 902/1598/14 від 05.01.2015 року може негативно вплинути на діяльність Комунального підприємства Вінницької міської Ради "Вінницятеплокомуненерго".

Заявник стверджує, що усі ці обставини роблять неможливим своєчасне виконання рішення суду.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 01.07.2016 р. у даній справі (суддя Яремчук Ю.О.) заяву комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" задоволено частково та відстрочено виконання рішення господарського суду Вінницької області від 17.12.2014 року до 01 липня 2017 року. Приймаючи вказану ухвалу місцевий господарський суд виходив з того, що доводи заявника є обґрунтованими, а обставини які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим виключними, і враховуючи відсутність у відповідача активів, виконання рішення суду на даний час матиме негативний вплив і призведе до катастрофічних наслідків для підприємства (банкрутства), що унеможливить виконання рішення про стягнення коштів взагалі, вважав за доцільне відстрочити виконання рішення господарського суду до 01 липня 2017 року.

Стягувач з ухвалою суду не погодився, звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій, просив ухвалу скасувати, оскільки вважає, її безпідставною, необґрунтованою, прийнятою при недоведеності обставин, що мають значення для справи та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Крім цього, апелянт зазначив, що копію заяви про відстрочення виконання рішення господарського суду не отримував. Пприйняття оскаржуваної ухвали відбулось за відсутності стягувача через неналежне повідомлення останнього про місце та час проведення засідання.

Також, скаржник посилається на те, що невчасне виконання контрагентами своїх зобов'язань перед позивачем, в тому числі за судовими рішеннями, збільшить ризик невчасних розрахунків позивача за зовнішньоекономічними контрактами за поставлений природний газ, також збільшить можливі фінансові втрати позивача.

Окрім того зазначає, що при вирішенні питання про відстрочку виконання рішення суду, місцевим господарським судом не було враховано матеріальні інтереси обох сторін, а саме те, що позивач забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом та є об'єктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави і внаслідок неналежного виконання контрагентами своїх зобов'язань перед позивачем, а в даному випадку таких як відповідач, діяльність апелянта є збитковою. Також, вказує на те, що посилання боржника на важкий фінансовий стан не є винятковою обставиною в розумінні ст. 121 ГПК України, за наявності якої можливе надання відстрочки виконання рішення.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 року у складі колегії суддів: головуючий-суддя Демянчук О.Г., судді Юрчук М.І., судді Крейбух О.Г. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 18.08.2016 року.

Ухвалою суду від 18.08.2016 розгляд справи відкладався, з підстав зазначеній у ній.

Відзив до апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні представник апелянта (стягувач) підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі. Просить оскаржувану ухвалу скасувати, а апеляційну скаргу задоволити з мотивів викладених у ній. У задоволенні заяви комунального підприємства "Вінницяміськтеплоенерго" про відстрочку виконання рішення господарського суду Вінницької області у справі № 902/1598/14 відмовити у повному обсязі. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги, просить увалу господарського суду Вінницької області від 01.07.2016 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" слід задовольнити, а ухвалу господарського суду Вінницької області від 01.07.2016 р. у справі № 902/1598/14 скасувати, виходячи з наступного.

Аналізом матеріалів справи колегією суддів Рівненського апеляційного господарського суду встановлено, що рішенням господарського суду Вінницької області від 17.12.2014р. у справі №902/1598/14, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволені частково; з комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" стягнуто борг в сумі 47 113 420,45грн., пеню в сумі 6 331 122,55грн., 3% річних в сумі 2 001 883,96грн., інфляційні втрати в сумі 6 301 706,44 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 73 080 грн.; в задоволені позову в частині стягнення пені в сумі 90 252,46грн., 3% річних в сумі 23 276,29грн., інфляційних втрат в сумі 61 028,75грн. відмовлено.

05.01.2014 року на виконання рішення видано наказ.

22.06.2016 року комунальне підприємство "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" звернулось до господарського суду із заявою про відстрочку виконання рішення, посилаючись на ту обставину, що підприємство перебуває у важкому фінансово-економічному становищі і виконання вищезазначеного рішення суду унеможливить нормальне функціонування підприємства. На переконання боржника, саме ця обставина є винятковою в розумінні ст. 121 ГПК України.

В підтвердження винятковості обставин, що зумовлюють відстрочення виконання рішення господарського суду Віннницької області від 17.12.2014 року комунальне підприємство "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" подало місцевому господарському суду звіти про фінансові результати за 2015 рік, І кв. 2016 року, баланс (звіт про фінасовий стан) на 31.03.2016, довідки про кредиторську заборгованість станом на 01.06.2016р., постанови про арешт коштів боржника та відкриття виконавчого провадження, що на думку заявника, підтверджують відсутність фінансових засобів для погашення боргу перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання; про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку; в необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю.

Рівненський апеляційний господарський суд, звертає увагу на те, що відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", господарський суд на підставі статті 121 Господарського процесуального кодексу України має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі-рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно із пунктом 7.1.1 даної постанови Пленуму Вищого господарського суду України: відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Як вбачається з пункту 7.2 вищевказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України: підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

При цьому, слід також враховувати, що за змістом частини першої статті 229 ГК України та частини першої ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов'язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій чи бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобов'язання, тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання за будь-яких обставин.

Окрім того, ч. 2 ст. 218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності. Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Задовольняючи відповідну заяву боржника про відстрочку виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив не з того, що виконати рішення неможливо або з певних причин складно, а помилково взяв до уваги негативні наслідки виконання такого рішення для відповідача, що суперечить вимогам ст. 121 ГПК України, так як наявність заборгованості перед відповідачем інших осіб, тяжкий його фінансовий стан, за змістом названої норми права, не є винятковим випадком та підставою для відстрочення виконання рішення, оскільки в оскарженій ухвалі місцевий суд взагалі не зазначив які саме обставини справи він вважає винятковими та конкретно в чому полягає неможливість виконання судового рішення чи його ускладнення, а також не зазначив докази, що підтверджують ці висновки.

Відповідно до пункту 7.6. згаданої постанови Пленуму Вищого господарського суду України: частина третя статті 121 Господарського процесуального кодексу України передбачає від господарського суду винесення ухвали про відстрочку або розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку його виконання. Відповідна ухвала може бути оскаржена в апеляційному та в касаційному порядку. За відсутності підстав для вчинення зазначених процесуальних дій господарський суд виносить ухвалу про відмову відповідно у відстрочці або розстрочці виконання рішення, у зміні способу і порядку його виконання.

Аналіз наведеного вище свідчить про те, що відстрочка або розстрочка виконання рішення суду чи зміна способу його виконання можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Таким чином, виходячи із зазначеного законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

З огляду на викладене вище та аналізуючи матеріали справи колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду приходить до висновку про необґрунтованість задоволення місцевим судом заяви боржника про відстрочку виконання рішення, оскільки останнім не подано належних доказів, які свідчать про наявність виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а подані відповідачем документи не розцінюються колегією суддів як належні докази на підтвердження факту скрутного матеріального становища скаржника чи відсутність надходжень коштів від своїх контрагентів та населення для подальшого розрахунку перед стягувачем.

Обставини, викладені у заяві про надання відстрочки не є достатньою підставою для надання відстрочки виконання рішення господарського суду, незадовільний фінансовий стан підприємства через наявність дебіторської заборгованості населення за спожиті послуги та непогашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, на які, зокрема, посилався заявник, носять загальний характер, дані правовідносини є самостійними та у повній мірі стосуються обох сторін, в яких відповідач, якщо вважає, що його право порушено, може звернутись до суду та бути позивачем у справі, тому такі не можуть вважатися виключними обставинами.

Відповідач є підприємством, яке надає населенню, підприємствам, установам і організаціям послуги з водо- теплопостачання у гарячій воді та володіє обіговими коштами та активами, на які може бути накладене стягнення. Таким чином, обставини, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим відсутні.

Також, боржник у своїй заяві не наводить жодних доказів про те, що виконати рішення неможливо або з певних причин складно, а обґрунтовує свою заяву тим, що передчасне виконання судового рішення (до набрання законної сили Законом України «Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування суб'єктів господарювання у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення») в частині стягнення штрафних санкцій по справі № 902/1598/14 від 05.01.2015 року може негативно вплинути на діяльність Комунального підприємства Вінницької міської Ради "Вінницятеплокомуненерго", однак такі обставини надання відстрочки виконання рішення суперечать ст.121 ГПК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 11.08.2016 року Президентом України внесені пропозиції до Закону України «Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування суб'єктів господарювання у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення». В яких зазначено, що законом, що надійшов на підпис, пропонується встановити мораторій на нарахування та стягнення неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань з оплати використаного природного газу та послуг з його транспортування та/або електричної енергії із суб'єктів господарювання, які надають населенню комунальні послуги з централізованого постачання холодної води, централізованого постачання гарячої води, водовідведення, централізованого водопостачання та водовідведення, централізованого постачання гарячої води, централізованого опалення, яким не відшкодовано різницю між затвердженим розміром цін/тарифів та економічно обгрунтованими витратами на виробництво послуг або не здійснено фінансування витрат, пов'язаних із наданням пільг та житлових субсидій населенню, компенсації додаткових витрат на оплату комунальних послуг в умовах підвищення цін і тарифів на послуги; здійснюють виробництво та/або транспортування теплової енергії, перед якими існує не погашена (не списана), у тому числі реструктуризована, заборгованість надавачів послуг за спожиту теплову енергію, що використана надавачами послуг для надання комунальних послуг; здійснюють постачання електричної енергії надавачам послуг для надання комунальних послуг (статті 1, 2).

Законом, який розглядається, передбачається, що протягом дії мораторію стосовно суб'єктів господарювання, на яких поширюється його дія, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи з примусового виконання рішень у частині стягнення відповідної заборгованості на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги. На період зупинення виконавчого провадження на суму такої заборгованості арешт, накладений у межах виконавчого провадження, на майно, кошти та інші цінності боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішень (пункт 2 статті 3, підпункт 1 пункту 3 статті 6). Це уможливить невиконання боржником на законних підставах рішення суду без будь-якої відповідальності, що не відповідає закріпленим у Конституції України принципу обов'язковості виконання судових рішень (частина п'ята статті 124) та основним засадам судочинства в частині обов'язковості рішень суду (пункт 9 частини третьої статті 129). Як неодноразово наголошував Конституційний Суд України, виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012, від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012, від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013).

Таким чином, виконання Закону, з одного боку, дасть змогу забезпечити дальшу роботу суб'єктів господарювання у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, а з іншого призведе до погіршення платіжної дисципліни на ринках електричної енергії та природного газу, негативно вплине на здатність Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" виконувати свої зобов'язання.

Крім того, боржник не надав належних доказів платоспроможності підприємства, доказів реальної можливості проведення розрахунків зі стягувачем в майбутньому. При цьому Рівненський апеляційний господарський суд враховує можливі наслідки для відповідача при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але, перш за все, враховує такі ж наслідки для стягувача при затримці виконання рішення, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, на підставі ст. 121 ГПК України, місцевий господарський суд не встановив матеріальні інтереси обох сторін, оскільки невиконання протягом тривалого часу рішення суду порушує матеріальні інтереси позивача та також може призвести до негативних наслідків для нього. Поряд з цим, слід зазначити, що заборгованість відповідача перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" виникла з вини відповідача, а саме через неналежне виконання комунальним підприємством "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" взятих на себе зобов'язань.

Згідно зі статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічні положення містить і ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" норми якої передбачають, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до приписів статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Проте, задовольняючи заяву боржника про відстрочку виконання рішення, господарський суд обмежився лише посиланням на передбачене ст. 121 ГПК України право сторони на відстрочку виконання судового рішення, та не навів обґрунтованих доводів, які б могли бути підставою для надання такої відстрочки, не обґрунтував необхідність відстрочки саме до 01 липня 2017 року.

Щодо доводів апеляційної скарги слід зазначити таке.

Відповідно до п. 7.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" заяву про надання відстрочки, розстрочки, зміну способу і порядку виконання рішення слід розглядати за правилами ГПК у межах розглянутої господарським судом справи. Зокрема, заявник повинен подати докази надіслання другій стороні копії цієї заяви і доказів на її обґрунтування, сторони мають бути повідомлені про час і місце розгляду заяви тощо. У разі неподання заявником доказів надіслання другій стороні відповідних копій заява і додані до неї документи не пізніше трьох днів з дати надходження заяви повертаються заявникові без розгляду на підставі пункту 6 частини першої статті 63, статті 121 ГПК, про що виноситься ухвала.

Як встановлено апеляційним господарським судом та вбачається з матеріалів справи, звертаючись із заявою про відстрочку виконання рішення господарського суду Вінницької області від 17.12.2012 року у даній справі, боржником не подано доказів направлення позивачу вищевказаної заяви. В додатках до останньої такі докази теж відсутні, матеріали справи зворотнього не містять.

Окрім цього, ухвалою від 22.06.2016 року місцевий господарський суд прийняв до розгляду заяву комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про відстрочення виконання рішення суду до провадження та призначив її розгляд на 01.07.2016 року.

Положення п. 7.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 року № 9 (із змінами і доповненнями), передбачають, що сторони та прокурор мають бути повідомлені про час і місце розгляду заяви тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 104 ГПК України, підставою для скасування рішення місцевого господарського суду в будь-якому випадку є порушення норм процесуального права, а саме якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Повідомлення сторони вважається належним чином, якщо ухвалу у якій зазначено час і місце розгляду справи, надіслано з дотриманням вимог ст. 87 ГПК України.

У п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 року № 7 зазначено, що стороною, не повідомленою належним чином про місце засідання суду, про що йдеться у пункті 2 частини третьої статті 104 ГПК, слід вважати сторону, стосовно якої судом першої інстанції не дотримано вимог статті 64 ГПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГК України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам, прокурору за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою.

Згідно п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 року № 18 (із змінами і доповненнями), особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ухвала про прийняття заяви та призначення її до розгляду на відповідну дату була отримана позивачем 02.07.2016, про що свідчить відбиток штампу вхідної кореспонденції від 02.07.2016 № 8662/12-16 на отриманому примірнику ухвали. Окрім того, вказана ухвала фактично на адресу позивача судом була направлена 30.06.2016, про що свідчить відбиток календарного штемпелю відділення поштового зв'язку на конверті зі штриховим кодовим ідентифікатором 015 та інформація з офіційного веб-сайту укрпошти про відстеження пересилання поштового відправлення за вказаним штрихкодовим ідентифікатором.

Таким чином, у місцевого господарського суду не було підстав вважати, що на момент прийняття оскаржуваної ухвали від 01.07.2016 року, стягувач у справі був належним чином повідомлений про розгляд заяви, що відповідно до ч. 3 ст. 104 ГПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Зважаючи на вищенаведене, судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку про скасування ухвали господарського суду Вінницької області від 01.07.2016 року та про відмову у задоволенні заяви комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про відстрочку виконання рішення господарського суду Вінницької області від 01.07.2016 р. у справі № 902/1598/14.

Судовий збір за перегляд ухвали господарського суду Вінницької області від 01.07.2016 року в апеляційному порядку покласти на відповідача в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105, 106, 121 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволити.

Ухвалу господарського суду Вінницької області від 01.07.2016 р. у справі № 902/1598/14 скасувати. Прийняти нове рішення. У задоволенні заяви комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про відстрочку виконання рішення господарського суду Вінницької області від 01.07.2016 р. у справі № 902/1598/14 - відмовити.

Стягнути з комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (21100, м.Вінниця, вул. 600-річчя, 13, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1378,00 грн.

Господарському суду Вінницької області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Матеріали оскарження ухвали № 902/1598/14 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.