РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016Справа №910/4675/16

За позовом керівника Київської місцевої прокуратури № 8

в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Київського управління механізації № 519 дочірнього підприємства акціонерного товариства - фірми "Сантехмонтаж-1"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Київська міська державна адміністрація (КМДА)

про внесення змін до договору

Суддя Цюкало Ю.В.

У засіданні брали участь:

прокурор: Бондарчук І.П. - за посвідченням;

від позивача: Баранов М.С. - за довіреністю;

від відповідача: Мельников Д.О - за довіреністю;

від третьої особи: не з'явились.

В судовому засіданні 29 червня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

У березні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява керівника Київської місцевої прокуратури № 8 в інтересах держави в особі Київської міської ради до Київського управління механізації № 519 дочірнього підприємства акціонерного товариства - фірми "Сантехмонтаж-1" про внесення змін до Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 21.02.1996 року, зареєстрований Київською міською державною адміністрацією у книзі договорів на право тимчасового користування землею 21.02.1996 року за № 75-004, викласти п. 2.1. у наступній редакції: "Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3% від її нормативної грошової оцінки".

Позовні вимоги обґрунтовані ст. 288.5.1. Податкового кодексу України.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав проти позову заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2016 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі №910/4675/16. Розгляд справи призначено на 11.04.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 року розгляд справи відкладено на 16.05.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 року розгляд справи відкладено на 30.05.2016 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Київську міську державну адміністрацію (КМДА).

30.05.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про виклик для дачі пояснень ОСОБА_3., голову Київської міської державної адміністрації станом на день підписання договору про право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 21.02.1996р. та клопотання про виклик для дачі пояснень ОСОБА_4, директора Київського управління механізації № 519 дочірнього підприємства акціонерного товариства - фірми "Сантехмонтаж-1".

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 року в задоволенні клопотань відповідача про виклик для дачі пояснень ОСОБА_3, ОСОБА_4, про залишення позову без розгляду, про призначення судової експертизи відмовлено. Відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 22.06.2016 року. В задоволенні заяви представника відповідача про відвід судді відмовлено.

В судовому засіданні 22.06.2016 року у справі оголошено перерву до 29.06.2016 року.

29.06.2016 року через канцелярію до суду від відповідача надійшло клопотання, у якому останній просив відтворити в судовому засіданні технічний запис судового засідання 30.05.2016 року в частині вимог суду щодо змісту письмових пояснень.

Розглянувши вказане клопотання, заслухавши учасників судового процесу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення останнього, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 9 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України відтворення технічного запису судового процесу здійснюється в судовому засіданні при розгляді справи судом у першій інстанції, в апеляційному чи касаційному порядку, а також при розгляді зауважень на протокол судового засідання на вимогу сторін чи за ініціативою суду.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги право відповідача на отримання копії технічного запису судового засідання 30.05.2016 року, суд дійшов висновку, що відповідне клопотання підлягає відхиленню.

13.05.2016 року через канцелярію до суду від відповідача надійшла заява про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, яке було задоволено судом, оскільки на підставі ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України, на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.02.1996 року між Київською міською державною адміністрацією та Київським управлінням механізації № 519 дочірнього підприємства акціонерного товариства-фірми "Сантехмонтаж-1" (землекористувач) укладено Договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), зареєстрований у книзі договорів на право тимчасового користування землею 21.02.1996 за № 75-004 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Київська міська державна адміністрація на підставі рішення Київської міської ради народних депутатів від 12.01.1995 року № 38 надає, а Київське управлінням механізації № 519 дочірнього підприємства акціонерного товариства-фірми "Сантехмонтаж-1" приймає в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 12 893 кв.м., в тому числі, за рахунок земель Київського сантехзаводу тресту "Сантехмонтаж-1" 12 893 кв.м. згідно з планом землекористування, що додається.

Земельна ділянка надається в тимчасове довгострокове користування на умовах оренди строком на 25 років для експлуатації виробничої бази по вул. Сім'ї Сосніних, 7а в Ленінградському районі (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору плата за землю вноситься землекористувачем згідно з Законом "Про плату за землю" у вигляді орендної плати у розмірі двох земельних податків.

Прокурор стверджує, що відповідач використовує земельну ділянку на підставі Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), зареєстрованого у книзі договорів на право тимчасового користування землею 21.02.1996 за № 75-004 від 21.02.1996 року, проте розмір річної суми орендної плати не приведений у відповідність до вимог ст. 288 Податкового кодексу України та рішення Київради №89/9146 від 28.02.2013 року "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України" та відповідно до податкової декларації становить 2%.

Відповідач у відзиві вказав, що прокурор не має права звертатись до суду із позовом через відсутність підстав для захисту інтересів держави, ним неправильно визначено позивача, оскільки договір оренди земельної ділянки укладено з Київською міською державною адміністрацією. Крім того, стверджує що прокурором не дотримано порядок внесення змін до договору.

Оцінивши в наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування (ст. 3 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року в редакції чинній на день укладення договору).

Отже, з урахуванням змісту вказаної правової норми земельна ділянка передана відповідачу в оренду знаходилась у державній власності.

Згідно зі ст. 4 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на день укладення договору) суб'єктами права державної власності на землю виступають, зокрема, обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

Відповідно до ст. 8 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року (в редакції чинній станом на день укладення договору) орендодавцями землі є сільські, селищні, міські, районні Ради народних депутатів і власники землі.

Згідно з п. 1 ст. 9 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (в редакції чинній станом на день укладення договору) до відання міських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (в редакції чинній станом на день укладення договору) міська Рада народних депутатів надає земельні ділянки (крім ріллі і земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) для будь-яких потреб у межах міста.

Згідно з пп. 4в п. 18 розділу 4 Положення про обласну, Київську, Севастопольську міську державну адміністрацію та Положення про районну, районну у містах Києві та Севастополі державну адміністрацію, затверджене Указом Президента України № 760/95 від 21.08.1995 року (діяло станом на день укладення договору) державна адміністрація для виконання покладених на неї завдань має такі повноваження, зокрема, у галузі використання й охорони земель, інших природних ресурсів та охорони навколишнього природного середовища: передає земельні ділянки у власність, надає їх у користування, у тому числі на умовах оренди, припиняє право власності або користування земельною ділянкою чи її частиною у випадках передбачених законодавством.

Рішенням Київської міської ради народних депутатів від 12.01.1995 року № 38 наділено Київську міську державну адміністрацію повноваженнями щодо укладення Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), зареєстрований у книзі договорів на право тимчасового користування землею 21.02.1996 за № 75-004 від 21.02.1996 року.

Отже, станом на день укладення Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), зареєстрований у книзі договорів на право тимчасового користування землею 21.02.1996 за № 75-004 від 21.02.1996 року Київська міська державна адміністрація була уповноважена на передачу в оренду відповідної земельної ділянки.

Разом з набуттям чинності Земельного кодексу України 25.10.2001 року, законодавство, яке регулює земельні правовідносини, доповнено інститутом комунальної власності на землю (ст. 83), тобто правом власності територіальних громад сіл, селищ, міст, в т.ч., на землю в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, та визначено, що передача в оренду земельних ділянок комунальної власності в межах міста Києва відноситься виключно до компетенції Київської міської ради (відповідно до п. в) ст. 9), яка і є уповноваженим позивачем у даній справі.

Відповідно до ст. 8 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (в редакції чинній станом на день укладення договору) у тимчасове користування на умовах оренди земля надається громадянам України, підприємствам, установам і організаціям, громадським об'єднанням і релігійним організаціям, спільним підприємствам, міжнародним об'єднанням і організаціям з участю українських, іноземних юридичних осіб і громадян, підприємствам, що повністю належать іноземним інвесторам, а також іноземним державам, міжнародним організаціям, іноземним юридичним особам та фізичним особам без громадянства.

Право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Форма договору і порядок його реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України (ст. 24 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (в редакції чинній станом на день укладення договору).

Як встановлено судом, 21.02.1996 року між Київською міською державною адміністрацією та Київським управлінням механізації № 519 дочірнього підприємства акціонерного товариства-фірми "Сантехмонтаж-1" укладено Договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), зареєстрований у книзі договорів на право тимчасового користування землею 21.02.1996 за № 75-004, відповідно до п. 1.1. якого Київська міська державна адміністрація на підставі рішення Київської міської ради народних депутатів від 12.01.1995 року № 38 надає, а Київське управлінням механізації № 519 дочірнього підприємства акціонерного товариства-фірми "Сантехмонтаж-1" приймає в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 12 893 кв.м., в тому числі, за рахунок земель Київського сантехзаводу тресту "Сантехмонтаж-1" 12 893 кв.м. згідно з планом землекористування, що додається.

При цьому, суд відмічає, що право власності на земельну ділянку передану на підставі Договору змінилося з державної (ст.ст. 3, 4 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року) на комунальну (ст. 83 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року) на підставі закону - Земельного кодексу України, і передача в оренду земельних ділянок комунальної власності в межах міста Києва відноситься виключно до компетенції Київської міської ради (п. в) ст. 9 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року).

Згідно з ч. 1 ст. 770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Отже, з урахуванням ст. 83 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року і ч. 1 ст. 770 Цивільного кодексу України наймодавцем за Договором на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), зареєстрованого у книзі договорів на право тимчасового користування землею 21.02.1996 за № 75-004 від 21.02.1996 року стала Київська міська рада.

Відповідно до ст. 36 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (в редакції чинній станом на день укладення договору) використання землі на Україні є платним. Власники землі та землекористувачі щорічно сплачують плату за землю у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначаються залежно від якості та місцеположення земельної ділянки виходячи з кадастрової оцінки земель. Орендар сплачує за землю орендну плату, розмір якої встановлюється за угодою сторін у договорі оренди. Порядок оподаткування і середні ставки земельного податку та граничні розміри орендної плати за землю встановлюються Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про плату на землю" (в редакції чинній станом на дату укладення договору) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від якості та місцеположення земельної ділянки виходячи з кадастрової оцінки земель. Власники землі та землекористувачі, крім орендарів, сплачують земельний податок. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Статтею 18 Закону України "Про плату на землю" (в редакції чинній станом на день укладення договору) встановлено, що розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за угодою сторін у договорі оренди. Розмір цієї плати не може бути меншим від розміру податку за земельну ділянку, що орендується, а при оренді земель сільськогосподарського призначення не може перевищувати цього податку.

Однак, на теперішній час порядок оподаткування оренди земельної ділянки регулюється Податковим кодексом України, який набрав чинності з 01.01.2011 року.

Так, відповідно до п.п. 288.1.-288.5 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

З метою приведення у відповідність до вимог законодавства істотних умов договорів оренди земельних ділянок, відповідно до статті 30 Закону України "Про оренду землі", статей 40, 41, 286, 288 Податкового кодексу України 28.02.2013 року Київською міською радою прийнято рішення № 89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України". Вказаним рішенням позивача вирішено внести зміни до договорів оренди земельних ділянок в частині річної орендної плати, встановивши її у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки та покладено на орендарів, зокрема, відповідача зобов'язання забезпечити оформлення внесення відповідних змін до договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 5 ст. 189 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 191 Господарського кодексу України державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку. Державне регулювання цін здійснюється згідно із Законом України "Про ціни і ціноутворення".

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про ціни і ціноутворення" органи місцевого самоврядування забезпечують реалізацію державної цінової політики у межах повноважень, визначених законом.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про ціни і ціноутворення" державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб'єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін. Зміна рівня державних регульованих цін може здійснюватися у зв'язку із зміною умов виробництва і продажу (реалізації) продукції, що не залежать від господарської діяльності суб'єкта господарювання.

Суд зазначає, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, що, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для перегляду розміру орендної плати у разі законодавчої зміни її граничного розміру.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин".

Відповідно до п. 2.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку.

Судам слід враховувати, що розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам частини першої статті 15, статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Статтею 30 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 02.12.2014 у справі № 21-274а14.

Враховуючи викладене, а також те, що розмір орендної плати за землю, яка є державно регульованою ціною, законодавчо було змінено, що відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України є підставою для внесення змін до договору оренди в частині розміру орендної плати за користування земельною ділянкою, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо наявності повноважень прокурора на звернення до суду із вказаним позовом, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування (ст. 13 Конституції України).

Статтями 142-144 Конституції України передбачено, що до матеріальної основи органів управління місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Відповідно до п. в) ст. 9 Земельного кодексу України до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі ст. 84 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Частина 1 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначає, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах, в тому числі, належить право комунальної власності на землю.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (п. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Враховуючи викладене, органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Київська міська рада.

Інтерес держави полягає у додержанні громадянами, юридичними особами незалежно від форм власності, державними органами та органами місцевого самоврядування встановленого нею порядку використання землі та вимог земельного законодавства.

Таким чином, прокурором належним чином обґрунтовано підстави для здійснення представництва інтересів держави у даній справі.

Судові витрати по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 29, 49, 82-86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Внести зміни до Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 21.02.1996 року, зареєстрованого Київською міською державною адміністрацією у книзі договорів на право тимчасового користування землею 21.02.1996 року за № 75-004, укладеного між Київською міською державною адміністрацією та Київським управлінням механізації № 519 дочірнього підприємства акціонерного товариства - фірми "Сантехмонтаж-1", орендодавцем за яким є Київська міська рада, а саме: викласти п. 2.1. у наступній редакції: "Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3% (трьох відсотків) від її нормативної грошової оцінки".

3. Стягнути з Київського управління механізації №519 дочірнього підприємства акціонерного товариства - фірми "САНТЕХМОНТАЖ-1" (03148, м. Київ, вул. Сім'ї Сосніних, будинок 7-А, ідентифікаційний код 01414146) на користь Прокуратури міста Києва (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 45/9, ідентифікаційний код 02910019, р/р 1062, ДКСУ, м. Київ, МФО 820172), грошові кошти: 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень) судового збору. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.08.2016 року.

Суддя Ю.В. Цюкало