ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 р. Справа № 917/886/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива", вул. Шевченка, 39, с. Радчиці, Овруцький район, Житомирська область, 11101

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт", вул. Героїв Майдану, 82, офіс 23, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300

про стягнення грошових коштів у сумі 302979,52 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

після перерви в судовому засіданні присутні:

від позивача: відсутні

від відповідача: ОСОБА_2

В судовому засіданні 29.08.2016 р. було оголошено перерву до 16-00 год 29.08.2016 р.

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України та повідомив дату складання повного тексту рішення.

Суть спору: Розглядається позов про стягнення з відповідача 302979,52 грн заборгованості за договором на закупівлю молока №1529/15-БМ від 22.01.2015 у розмірі 302979,52 грн, з яких: основний борг -241738,39 грн; інфляційне збільшення - 5767,18 грн; 3 % річних - 3695,64 грн, пеня - 51778,31 грн.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем зобов'язань по договору на закупівлю молока № 1529/15-БМ від 22.01.2015 р. в частині оплати.

У відзиві на позовну заяву №26/08-01 від 26.08.2016 р. відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що в п. 3.1.4 договору сторони погодили, що постачальник зобов'язаний надавати покупцю наступні супровідні документи: ветеринарну довідку або свідоцтво ФН-2, спеціалізовану товарну накладну Ф № 1 - ТН (МС) та товарно-транспортну накладну Ф1-ТН, податкову накладну, видаткову накладну. Проте, позивачем повного пакету документів, зазначеного в п. 2.4. договору, відповідачу надано не було.

Крім того, відповідач посилається на те, що приймальна квитанція за своєю правовою природою не може бути самостійним доказом поставки товару, а єдиним належним доказом на підтвердження факту отримання відповідачем товару в розумінні ст. 33 ГПК може бути лише товарна накладна за формою № 1 - ТН (МС), які позивачем не надані до матеріалів справи.

Також відповідач вважає, що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення штрафних санкцій. Відповідач зазначає, що в своїй позовній заяві ТОВ "Нива" провело поверхневі та недостовірні розрахунки. Зокрема:

- позивач проводить розрахунки на загальну суму заборгованості, а не на конкретні розміри заборгованості, які виникли в процесі поставки окремих партій Товару;

- відповідач не зазначає, на які саме неоплачені партії товару нараховується санкція, що є неприпустимим при проведенні даної категорії розрахунків;

- ні в позовній заяві, ні в доданих до неї розрахунках, відповідач не вказує дати часткового погашення боргу;

- відповідач в своєму розрахунку щодо інфляційних втрат включає листопад місяць 2015 р., в якому зазначає 3 календарних дні прострочення, що не відповідає роз'ясненням викладеним в ч. 3 п. 3.1, п.3.2 постанови Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 " Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

29.08.2016 р. представник позивача подав заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення пені. Вказана заява судом задовольняється з підстав, які будуть викладені в мотивувальній частині рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив:

22.01.2015 року між сторонами було укладено Договір на закупівлю молока № 1529/15-БМ (надалі-Договір, а.с. - 22-25), згідно умов якого постачальник (позивач) зобов'язується поставляти відповідачу (покупцю) молочну сировину (молоко коров'яче, сире, незбиране, яке піддавалося попередній фізичній обробці (фільтрації, охолодженню), далі за текстом - молоко, а відповідач -приймати й оплачувати його на умовах та в порядку визначеному цим Договором (п. 1.1 Договору).

Пунктом 3.2.1 Договору визначено, що покупець має здійснювати своєчасну оплату придбаного молока, за цінами визначеними сторонами та зазначеними у Додатках до цього Договору.

Згідно п. 5.4. Договору, покупець проводить оплату за придбане молоко у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту переходу права власності на молоко в порядку визначеному п. 4.3. даного Договору.

Сторони визначили, що якщо покупець не сплатив суму заборгованості протягом 5 календарних днів з дати отримання товару, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов'язання за кожен календарний день такого прострочення (п. 6.3 Договору).

Згідно п. 8.1 Договору, даний договір набирає чинності з дати підписання сторонами та діє до 31 грудня 2015 року, а в частині розрахунків за поставлене молоко до моменту остаточного розрахунку.

Як стверджує позивач, відповідачем в період з 10.02.2015 р. по 02.10.2015 р. було прийнято від позивача товару на загальну суму 1382168,65 грн., що підтверджується наступними документами:

- приймальна квитанція № 17 за період з 01.01.2015 р. по 31.01.2015 p.;

- видаткова накладна № 2 від 31.01.2015 p.;

- довіреність на отримання товару № 55 від 01.01.2015 p.;

- приймальна квитанція № 17 за період з 01.02.2015 р. по 28.02.2015 p.;

- видаткова накладна № 3 від 10.02.2015 p.;

- видаткова накладна № 4 від 20.02.2015 p.;

- видаткова накладна № 5 від 28.02.2015 p.;

- довіреність на отримання товару № 141 від 01.02.2015 p.;

- приймальна квитанція № 18 за період з 01.03.2015 р. по 31.03.2015 p.;

- видаткова накладна № 6 від 10.03.2015 p.;

- видаткова накладна № 7 від 20.03.2015 p.;

- видаткова накладна № 8 від 31.03.2015 p.;

- довіреність на отримання товару № 242 від 01.03.2015 p.;.,

- приймальна квитанція № 17 за період з 01.04.2015 р. по 30.04.2015 p.;

- видаткова накладна № 9 від 10.04.2015 p.;

- видаткова накладна № 10 від 21.04.2015 р.;

- видаткова накладна № 21 від 30.04.2015 p.;

- довіреність на отримання товару № 342 від 01.04.2015 p.;

- приймальна квитанція № 15 за період з 01.05.2015 р. по 31.05.2015 p.;

- видаткова накладна № 12 від 10.05.2015 p.;

- видаткова накладна № 13 від 20.05.2015 p.;

- видаткова накладна № 14 від 31.05.2015 p.;

- довіреність на отримання товару № 442 від 01.05.2015 p.;

- приймальна квитанція № 15 за період з 01.06.2015 р. по 30.06.2015 p.;

- видаткова накладна № 15 від 10.06.2015 p.;

- видаткова накладна № 16 від 20.06.2015 p.;

- видаткова накладна № 17 від 29.06.2015 p.;

- видаткова накладна № 18 від 30.06.2015 p.;

- довіреність на отримання товару № 548 від 01.06.2015 p.;

- приймальна квитанція № 13 за період з 01.07.2015 р. по 31.07.2015 p.;

- видаткова накладна № 19 від 10.07.2015 p.;

- видаткова накладна № 20 від 20.07.2015 p.;

- видаткова накладна № 31 від 31.07.2015 p.;

- довіреність № 653 від 01.07.2015р.;

- приймальна квитанція № 14 за період з 01.08.2015 р. по 31.08.2015 p.;

- видаткова накладна № 22 від 10.08.2015p.;

- видаткова накладна № 23 від 20.08.2015 p.;

- видаткова накладна № 24 від 31.08.2015р.;

- довіреність № 749 від 01.08.2015 p.;

- приймальна квитанція № 18 за період з 01.09.2015 р. по 30.09.2015 p.;

- видаткова накладна № 25 від 10.09.2015 р.;

- видаткова накладна № 26 від 20.09.2015 p.;

- видаткова накладна № 27 від 23.09.2015 р.; не повернулась від відповідача.

- довіреність № 834 від 01.09.2015 p.;

Як вказує позивач, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати поставленого за договором товару здійснив частково на суму 1140430,26 грн, що підтверджується банківськими виписками (копії в матеріалах справи, а.с. - 76-146).

Таким чином, позивач зазначає, що відповідач у встановлені Договором строки своїх обов'язків по оплаті поставленого товару в повному обсязі не виконував і допустив прострочення виконання грошового зобов'язання, в зв'язку з чим відповідач має прострочену заборгованість за поставлений товар на загальну суму 241738,39 грн.

Крім того, позивач, на підставі умов Договору ст. 625 ЦК України нарахував та просить стягнути з відповідача 3695,64 грн 3% річних, нарахованих на суму основного боргу, 5767,18 грн. інфляційних втрат та 51778,31 грн пені.

Таким чином, загальна сума заборгованості, яка заявлена позивачем до стягнення, складає 302979,52 грн.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст.712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Отже, змістом договору купівлі-продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що підписаними між сторонами накладними, приймальними квитанціями та довіреностями виданими відповідачем на отримання цінностей підтверджується факт поставки позивачем товару відповідачу на загальну суму 1382168,652 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару за договором поставки №1528/15БМ року від 22.01.2015 р., виконав частково, на момент розгляду справи зобов'язання відповідача в частині сплати 241738,39 грн. ним не виконані.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення;

господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" ( 852-15 ), або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У відповідності з пунктом 2.1 Порядку застосування форм первинної документації з обліку закупівель сільськогосподарських продуктів та сировини, затвердженого постановою Укоопспілки від 29.05.2000 року від 29 травня 2000 р. N 118 за погодженням з Держкомстатом України (далі Порядок №118), приймальні квитанції та закупівельні відомості, якими оформлюється закупівля сільськогосподарських продуктів, продуктів їх переробки та сировини - є первинними документами для ведення обліку і використовуються для складання фінансової і статистичної звітності, для аналізу обсягів обороту з закупівлі окремих видів сільськогосподарської продукції та сировини, загального обсягу заготівельного обороту тощо.

Разом з цим, згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини, затвердженої наказом Мінагрополітики України від 01.07.2002 N 176, приймальна квитанція - це документ, у якому приймальник на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС) вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць.

Таким чином, зі змісту вказаних норм випливає, що приймальні квитанції на закупівлю молочної сировини за своєю природою є первинними документами і їх належна виписка є неможливою без попереднього складання товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС), на підставі яких такі приймальні квитанції складаються.

При цьому накладна товарна за своєю природою - це первинний бухгалтерський документ, призначений для оформлення операцій по відпустці і прийому товарно-матеріальних цінностей.

Отже факт виписки відповідачем приймальних квитанцій свідчить про інший факт - виписку накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС) і вказаний різновид первинних документів підтверджує факт здійснення операції з передачі позивачем у власність відповідача обумовленого договором товару. Таким чином вищезазначеними положеннями нормативних актів спростовуються заперечення відповідача наведені у відзиві на позовну заяву.

Крім того, в розрахунку суми основного боргу, який наведений в позовній заяві, позивачем вказано періоди часткових проплат та зазначено по яких накладних зараховані ці проплати (а.с. - 5-8).

На підставі матеріалів справи, поданих сторонами доказів, перевіривши наданий відповідачем розрахунок основного боргу, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 241738,39 грн. є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами (договір поставки, видаткові накладні, які містять всі необхідні реквізити, передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей, приймальні квитанції) та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Судом перевірено методику розрахунку інфляційних втрат та 3% річних з використанням калькулятора ІПС "Ліга". За результатами проведеного перерахунку, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення 3695,64 грн. 3% річних за період з 27.11.2015 р. по 31.05.2016 р. , та 5767,18 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2015 р. по травень 2016 р. ( розрахунок а.с. - 14-15). При здійснені перерахунку 3% річних та інфляційних втрат судом враховані зауваження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо нарахування інфляційних втрат за листопад місяць 2015 р,. в якому прострочення зобов'язання складає 3 календарних дні, та погоджується, що це не відповідає роз'ясненням викладеним в ч. 3 п. 3.1, п.3.2 Постанови вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 " Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", де зазначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Крім того, суд зазначає, що дійсно розрахунок 3% річних та інфляційних втрат повинен здійснюватися позивачем по кожній видатковій накладній окремо. Однак, враховуючи, що в даному випадку нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснювалося за період з 27.11.2015 р. по 31.05.2015 р., тобто за період, в якому строк виконання зобов'язань виник по всіх видаткових накладних, то заявлені суми не перевищують суми, які б були нараховані при здійсненні розрахунку по кожній накладній окремо.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, то як вже зазначалося вище представником позивача подано клопотання про залишення позовних вимог в цій частині без розгляду. Суд приходить до висновку про задоволення вказаного клопотання, оскільки позивачем не надано належного розрахунку пені по кожній накладній окремо із зазначенням періоду за який стягується пеня. Вказаний розрахунок витребовувався ухвалою суду від 07.07.2016 р., однак позивачем так поданий і не був.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору.

За даних обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про залишення позовних вимог в частині стягнення 51778,31 грн. пені без розгляду.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідач, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43, 49, п.5 ч. 1 ст. 81, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" (вул. Героїв Майдану, 82, офіс 23, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" (вул. Шевченка, 39, с. Радчиці, Овруцький район, Житомирська область, 11101, ) 241738,39 грн. основного боргу, 3695,64 грн. 3% річних, 5767,18 грн інфляційних втрат та 3768,03 грн. витрат по сплаті судового збору .

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В частині стягнення 51778,31 грн. пені - позовні вимоги залишити без розгляду .

Повне рішення складено 30.08.2016 р.

Суддя Н.Г. Гетя