ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" серпня 2016 р.Справа № 916/1916/16

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

при секретарі судового засідання: Себовій О.О.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 довіреність №98 від 29.07.2016р.

Від відповідача: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Мілленіум 2003 про стягнення заборгованості у розмірі 166 937,32 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 15.07.2016р. Державне підприємство Іллічівський морський торговельний порт звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю МІЛЛЕНІУМ 2003 про стягнення 166 937,32грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.07.2016р. було порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду.

В судовому засіданні 03.08.2016р. представником позивача було надано суду додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судові засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про що свідчать відповідні повідомлення про вручення поштових відправлень.

Окрім того, господарським судом враховано наступне.

Застосовуючи відповідно до вимог ч.1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України та ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи, ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989р. у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обовязок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Враховуючи вищевикладене, господарський суд визнав за можливе розглянути справу за відсутністю належним чином повідомленого відповідача в порядку ст. 75 ГПК України за наявними матеріалами справи.

22.08.2016 у судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд встановив:

Між Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Мілленіум 2003» було укладено договір про спільну діяльність в Іллічівському морському торговельному порту (договір простого товариства) № 694-0 від 31.10.2007 року (надалі - Договір № 694-0), відповідно до умов якого Позивач та Відповідач зобовязуються обєднати свої вклади та без створення юридичної особи спільно діяти з метою отримання прибутку шляхом:

- організації та експлуатації Комплексу на базі Митно-ліцензійного складу № 22 ІМТП, складу Цивільної оборони, складу № 26 зі службово-побутовою будівлею та прилеглою територією для облаштування пункту всіх видів контролю і огляду, у тому числі державними органами, автотранспорту та вантажів, виїжджаючих за територію ІМТП, автотранспортом, надання складських послуг, у тому числі послуг митно-ліцензійного складу, а також інших послуг з метою збільшення ефективності фінансово-господарської діяльності, а також послуги по зберіганню вантажів, у тому числі в контейнерах, рефконтейнерів, відстій вантажного транспорту з метою розвантаження оперативних площ.

- організація додаткового виїзду за територію ІМТП в районі вул. Транспортної, 17.

Відповідно до умов п. 2.3 Договору № 694-0, сторони здійснюють спільну діяльність переважно на території ДП «ІМТП» з використанням інженерних та інших споруд виробничих приміщень, виробничого обладнання і транспортних засобів, а також іншого належного учасникам майна на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 5.5 Договору № 694-0 передбачено, що для здійснення спільної діяльності у відповідності з даним договором, ТОВ «Мілленіум 2003», як стороні, уповноваженій на ведення спільних справ, на строк дії даного договору передає у тимчасове користування (без права розпорядження) майно, перелік якого наведено у Додатку № 1. Така передача оформлюється актом приймання-передачі і підписується уповноваженими представниками сторін.

Межі території, яка використовується для цілей спільної діяльності і основні фонди ДП "ІМТП", розміщені на цій території, зазначаються на схемі у Додатку № 3 до цього договору.

В період з липня по грудень 2015 року, ДП «ІМТП» направляло на адресу Відповідача листи щодо відшкодування витрат, повязаних з користуванням земельною ділянкою, яка визначена як територія спільної діяльності згідно Договору № 694-0.

ДП «ІМТП» були виставлені ТОВ «Мілленіум 2003» рахунки по відшкодуванню витрат за використання земельної ділянки на загальну суму 153 759,12 грн.

ТОВ «Мілленіум 2003» було повернуто на адресу ДП «ІМТП» підписані зі свого боку акти виконаних робіт.

Проте, відповідач виставлені йому рахунки не оплатив.

З наведених підстав, Державне підприємство Іллічівський морський торговельний порт звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю МІЛЛЕНІУМ 2003 про стягнення 166 937,32грн., з яких 153 759,12 грн. основний борг, 3 203,68 грн. 3% річних та 9 974,52 грн. інфляційних витрат.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу ст.2 Закону України Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вищевказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, приймаючи до уваги, що, розглядаючи справу, суд повинен дослідити усі правовідносини, що виникли між сторонами, та надати їм відповідну правову оцінку, суд вказує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт"стягнення з відповідача витрат на сплату земельного податку та штрафних санкцій за прострочення відшкодування вказаних витрат.

Оцінюючи заявлені позовні вимоги, суд зазначає наступне.

В позовній заяві позивач, як на підставу стягнення заявленої заборгованості за користування земельною ділянкою, як за земельну ділянку яка визначена як територія спільної діяльності згідно Договору № 694-0.

Однак, умовами договору № 694-0 не визначено обовязку відповідача здійснювати компенсацію витрат плати за землю.

Вказаним договором та додатковими умовами до нього сторонами визначено умови спільної діяльності підприємств та отримання спільного прибутку.

Таким чино, позивач не довів суду належними та допустимими доказами наявності обовязку відповідача здійснювати позивачу компенсацію плати за земельну ділянку, яку сторони спільно використовують на умовах договору № 694-0 від 31.10.2007 року.

Суд не приймає до уваги, як належний та допустимий доказ виникнення обовязку відповідача компенсації витрат плати за землю підписані між сторонами акти здачі-прийняття робіт за договором №694 від 31.10.2007р., оскільки даний договір є договором про спільну діяльність підприємств, а компенсація за отримані послуги відповідно до п.4.1.6. договору, здійснюється на підставі окремо укладених договорів.

Однак будь-якого договору про компенсацію плати за землю укладеного між сторонами суду надано не було.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносинпри здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язанасторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другоїсторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона маєправо вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

При цьому, відповідно до п. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Отже, вимога Позивача щодо відшкодування земельного податку не узгоджується із приписами ст. ст.14 Цивільного кодексу України. Так відповідно до п. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Тобто, власні зобов'язання Позивача, які визначені Податковим кодексом України щодо сплати земельного податку не можуть створювати обов'язків для ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Мілленіум 2003, так як відповідно до правовстановлюючих документів на земельну ділянку саме Позивач є особою яка зобов'язана сплачувати земельний податок до моменту припинення права постійного користування.

Таким чином, враховуючи ті обставини,що між позивачем та відповідачем відсутній договір про компенсацію земельного податку, у відповідача відсутній обов'язок щодо компенсації позивачу сплаченого ним земельного податку.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Мілленіум 2003 про стягнення заборгованості у розмірі 166 937,32 грн. повністю.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Рішення прийнято на підставі наданих доказів, оскільки згідно із ст.33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона: повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми. Докази витребовуються судом у ході розгляду справи лише у разі подання відповідного клопотання - на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому суд приймає до уваги строк розгляду справи, достатність часу у будь-якої із сторін для надання доказів на підтвердження власних доводів, для спростування обставин чи доводів протилежної сторони та для подання суду клопотання про витребування таких доказів у інших осіб.

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32,33,34,38,43,44,49,75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Мілленіум 2003 про стягнення заборгованості у розмірі 166 937,32 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено та підписано 05 вересня 2016 р.

Суддя Ю.О. Зайцев