РІШЕННЯ

31 серпня 2016 року Справа № 913/876/16

Провадження №34пд/913/876/16

Господарський суд Луганської області у складі:

судді Іванова Антона Володимировича

секретар судового засідання помічник судді Павлова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Комунального підприємства Рубіжанське виробниче управління водопровідно каналізаційного господарства Рубіжанської міської ради, м.Рубіжне Луганської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково виробниче підприємство Зоря, м. Рубіжне Луганської області

про визнання договору укладеним

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1 - представник за довіреністю №20/3122 від 04.07.2016;

від відповідача ОСОБА_2 представник за довіреністю №218-4592 від 19.08.2016; ОСОБА_3 - представник за довіреністю №218-4592 від 19.08.2016,

С У Т Ь С П О Р У:

Позивач, Комунальне підприємство Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Рубіжанської міської ради, звернувся до господарського суду Луганської області з позовною заявою про визнання укладеним у редакції виконавця (Комунальне підприємство Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Рубіжанської міської ради) договору №519/359 від 22.07.2016 року (далі договір).

Ухвалою господарського суду Луганської області від 08.08.2016 було порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 31.08.2016.

Відповідач відзивом б/н від 31.08.2016 вимоги позову відхилив, посилаючись на те, що позиція позивача щодо відмови у погодженні включення до договору на послуги з водовідведення №519/359 від 22.07.2016 п.6.4 не відповідає критеріям господарських зобовязань; що спірні пункти не передбачають для позивача штрафів та/або санкцій податкового чи іншого характеру, а покликані забезпечити компенсаційну функцію щодо втрат відповідача майнового характеру у вигляді відшкодування збитків.

Згідно з ст.77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 31.08.2016 була оголошена перерва до 31.08.2016.

Представник позивача зявився у судове засідання, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання зявився, проти позову заперечував у повному обсязі, вказуючи на те, що позивачем систематично не здійснюється реєстрація податкових накладних, у звязку з чим він несе збитки, тому внесення спірних пунктів до договору є засобом захисту інтересів відповідача.

Окрім того, у судовому засіданні від відповідача надійшло клопотання про припинення провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору. При цьому відповідач посилався на ч.5 ст.181 Господарського кодексу України, якою передбачено, що сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобовязана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. Відповідач виходив з того, що оскільки позивач не запитував згоди відповідача на передачу справи до суду і не здійснив заходів до врегулювання розбіжностей, то він вважається таким, що прийняв позицію відповідача щодо редакції п.6.4 Договору.

У судовому засіданні 31.08.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

На підставі рішення Рубіжанської міської ради від 27.09.2012 за №26/51 створено Комунальне підприємство Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Рубіжанської міської ради, яке діє, зокрема, з метою ведення господарської діяльності і як найповнішого задоволення потреб населення, підприємств і організацій в послугах з постачання водою і водовідведення, гарантованого забезпечення населення якісною і безпечною для здоровя людини питною водою, для розвитку інфраструктури міста (пункт 4.1. статуту Комунального підприємства Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Рубіжанської міської ради).

Комунальне підприємство Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства надає послуги централізованого водопостачання та водовідведення фізичним та юридичним особам міста Рубіжне на підставі Ліцензії на централізоване водопостачання та водовідведення серії АЕ №199639, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Зоря не заперечує, що отримує від позивача послуги з водовідведення відповідно до норм Закону України Про житлово-комунальні послуги та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України від 27.06.2008 №190.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 3 ст.179 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарського договору є обовязковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обовязком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обовязковості укладення договору для певних категорій субєктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч.4 ст.179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Згідно зі ст.13 Закону України Про житлово-комунальні послуги залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Частиною 1 ст.19 Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до чч.1-2 ст.26 Закону України Про житлово-комунальні послуги , істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є:

1) найменування сторін;

2) предмет договору;

3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг;

4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги;

5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості;

6) права та обовязки сторін;

7) порядок контролю та звіту сторін;

8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг;

9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу;

10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту);

11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку;

12) порядок здійснення ремонту;

13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору;

14) порядок вирішення спорів;

15) перелік форс-мажорних обставин;

16) строк дії договору;

17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору;

18) дата і місце укладення договору.

Крім істотних договір може містити інші умови за згодою сторін.

Пунктом 2.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190, договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України „Про питну воду та питне водопостачання та „Про житлово-комунальні послуги.

Загальний порядок укладення договорів встановлений ст.181 Господарського кодексу України та ст.638 Цивільного кодексу України.

22.07.2016 Комунальне підприємство Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Рубіжанської міської ради супровідним листом №20/3436 направило на адресу відповідача два примірники проекту договору №519/359 на послуги водовідведення.

За результатами розгляду пропозиції Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Зоря із супровідним листом за №209-4227 від 29.07.2016 повернуло позивачу підписаний договір №519/359 із протоколом розбіжностей та просило підписати протокол розбіжностей і повернути його з оригіналом договору. Згідно протоколу розбіжностей Відповідач пропонував доповнити розділ 6 Договору пунктом 6.4 Відповідальність сторін наступного змісту: 6.4.1. Виконавець зобовязується надавати всі податкові накладні в електронній формі, незалежно від суми ПДВ, з дотриманням умов з їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних в порядку, визначеному законодавством. 6.4.2. Виконавець зобовязується відшкодувати збитки, понесені споживачем, в т.ч. 20% вартості наданих послуг, за відсутності втрати споживачем права на податковий кредит у випадку відсутності реєстрації/несвоєчасної реєстрації податкових накладних і/ або розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача 03.08.2016 до суду із позовом про визнання договору укладеним.

Згідно з ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.20 Господарського кодексу України кожний субєкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених субєктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших субєктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси субєкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів субєктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обовязку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч.1 ст.649 Цивільного кодексу України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Згідно з п.п.3-7 ст.181 Господарського кодексу України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобовязана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обовязковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Частиною 3 ст.184 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Форма та зміст (умови) типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 12.06.2013 у справі №6-32цс13 порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст.16 Цивільного кодексу України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п.145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Обєднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобовязань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобовязань за ст.13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

З огляду на те що, відповідач підписав договір на послуги водовідведення №519/359 від 22.07.2016 з протоколом розбіжностей, в цілому не заперечує проти укладення договору, позивач у відповідності до ч.7 ст.181 Господарського кодексу України повинен був у двадцятиденний строк передати до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, але цього не зробив, звернувшись до суду з позовом про визнання договору укладеним в редакції виконавця (позивача).

Відповідно до ч.1 ст.187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обовязковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобовязані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Суд вважає, що позивачем в порушення приписів ч.7 ст.181 Господарського кодексу України неправильно обраний спосіб захисту порушених прав. В даному випадку ефективним способом захисту порушеного права є позов про врегулювання розбіжностей, які виникли між сторонами при укладенні договору на послуги водовідведення №519/359 від 22.07.2016.

Підпунктом 4.3 п.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції передбачено, що господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі п.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Відносно клопотання відповідача б/н від 31.08.2016 про припинення провадження у справі у звязку з відсутністю предмета спору господарський суд зазначає наступне.

Посилання відповідача на приписи ч.5 ст.181 Господарського кодексу України суд вважає необґрунтованим, оскільки укладення договору на послуги водовідведення в даному випадку є обовязковим на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тому слід керуватися ч.7 ст.181 Господарського кодексу України, яка регулює вказане питання.

Оскільки в даному випадку заявлено позов про визнання укладеним договору в редакції позивача і судом відмовляється у позові, оскільки ним неправильно обраний спосіб захисту порушеного права, господарським судом не дається правова оцінка спірним умовам договору (п.6.4), з огляду на що суд відмовляє у його задоволенні.

На підставі положень ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати зі сплати судового збору віднести на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.09.2016 року.

Суддя А.В.Іванов