ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2016 р. Справа № 911/1113/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Турботрейд»

до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

за участю прокуратури Київської області

про стягнення 17116 649,71 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

За участю представників сторін:

від прокуратури: ОСОБА_1 (посвідчення № 031878 від 02.02.2015 року);

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність б/н 30.12.2015 року);

від відповідача: Печерний СюЛ. (довіреність № 2-78 від 21.03.2016 року).

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Турботрейд» до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення 17116 649,71 грн. з яких: 13475556,00 грн. основного боргу, 599557,36 грн. 3% річних та 3041536,35 грн. інфляційних у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором про закупівлю товарів № т15-157/НОМЕР_1 від 27.12.2012 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.03.2015 року порушено провадження у справі № 911/1113/15.

В ході розгляду спору відповідач подав відзив на позов № 4489/6 від 07.04.2015 року, в якому просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, у звязку з незатвердженням засновником відповідача у фінансових планах останнього на 2012-2014 роки видатків на фінансування зобовязань відповідача за спірним Договором.

Також, відповідачем було подано клопотання № 4488/6 від 07.04.2015 року про залучення до участі в справі № 911/1113/15 третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Генеральної прокуратури України, яке залишене судом без задоволення.

Позивач в ході розгляду справи подав заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України збільшив позовні вимоги в частині нарахування 3% річних та інфляційних.

27.04.2015 року до суду надійшло Повідомлення прокуратури Київської області про вступ у справу № 911/1113/15. Таким чином, у відповідності до ст. 29 Господарського процесуального кодексу України прокуратура Київської області вступила у справу № 911/1113/15.

За клопотанням прокуратури Київської області ухвалою Господарського суду Київської області від 05.05.2015 року провадження у справі № 911/1113/15 зупинялось до одержання результатів перевірки слідчими органами наведених в ухвалі обставин та зобовязано органи прокуратури та слідства повідомити суду про результати перевірки.

Однак, за наслідками розгляду апеляційної скарги б/н від 12.05.2015 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Турботрейд» на ухвалу Господарського суду Київської області від 05.05.2015 року, постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2015 року ухвалу Господарського суду Київської області від 05.05.2015 року № 911/1113/15 про зупинення провадження у справі скасовано.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2015 року № 911/1113/15 постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2015 року залишено без змін.

У звязку з чим, ухвалою від 14.08.2015 року провадження у справі № 911/1113/15 було поновлено.

Повторне клопотання прокуратури Київської області про зупинення провадження у справі та надіслання матеріалів справи до слідчих органів було відхилено судом з підстав, які встановлені в постанові Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2015 року та постанові Вищого господарського суду України від 05.08.2015 року у справі № 911/1113/15.

За наслідками розгляду клопотання відповідача про призначення у справі експертизи встановлено, що відповідач просить суд призначити комплексну економічну та товарознавчу експертизу у справі № 911/1113/15 з метою визначення та встановлення факту поставки, відповідності вартості та якості товару, поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Турботрейд» за Договором про закупівлю товарів № т15-157/НОМЕР_1 від 27.12.2012 року, а також наявності факту підтвердження або спростування завищення ціни за договором.

Ухвалами Господарського суду Київської області від 14.09.2015 року судом призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6) та зупинено провадження у справі № 911/1113/15 до закінчення експертних досліджень і отримання господарським судом висновку експерта.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Турботрейд» залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Київської області від 14.09.2015 року № 911/1113/15 без змін.

12.11.2015 року на адресу господарського суду надійшов лист Науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 19533/19534/15-54 від 11.11.2015 року щодо виконання умов, необхідних для проведення експертизи у справі № 911/1113/15 разом з матеріалами справи. У вказаному клопотанні судовий експерт повідомив, що дослідженню підлягає складне за своєю конструкцією спеціалізоване обладнання, що потребує знань технології виробництва, обслуговування та експлуатації цього обладнання, а технологічні питання виходять за межі компетенції експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз і проведення такого дослідження можливе тільки у разі залучення до проведення судової товарознавчої експертизи кваліфікованих фахівців відповідної галузі у якості судових експертів.

У звязку з чим, ухвалою від 13.11.2015 року провадження у справі № 911/1113/15 було поновлено та запропоновано сторонам надати суду свої пропозиції щодо залучення відповідних фахівців до проведення судової експертизи.

01.12.2015 року через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання б/н від 01.12.2015 року про доручення проведення судової експертизи у даній справі державній експертній установі - Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, про можливість проведення якої повідомлено вказаною експертною установою листом № 12/12-05/5090 від 20.10.2015 року, який долучений до зазначеного клопотання.

В судовому засіданні 01.12.2015 року учасники провадження проти залучення до проведення судової експертизи вищезазначеної експертної установи не заперечували.

У звязку з чим, ухвалою від 01.12.2015 року провадження у справі № 911/1113/15 зупинялось на час проведення судової експертизи, призначеної ухвалою суду від 14.09.2015 року, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

01.08.2016 року через канцелярію суду надійшов супровідний лист від Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 6401/6402-15 від 25.07.2016 року з доданими до нього матеріалами справи № 911/1113/15, додатково поданими документами та Висновком експерта № 6401/6402-15 від 19.07.2016 року.

У звязку з чим, ухвалою від 01.08.2016 року провадження у справі було поновлено та призначено справу до розгляду на 16.08.2016 року.

11.08.2016 року позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути 13475556 грн. основного богу як заявлено в позові, донарахував річні та інфляційні за фактичний період прострочення по день розгляду спору і просить стягнути з відповідача 11879193,15 грн. інфляційних та 1269643,21 грн. 3% річних.

В судовому засіданні 16.08.2016 року відповідач та прокуратура проти позову заперечували та заявили додаткові клопотання, у звязку з чим, оголошувалась перева до 18.08.2016 року.

В судовому засіданні 18.08.2016 року позивач позовні вимоги підтримав. Відповідач та прокуратура проти позову заперечечували.

Щодо поданого відповідачем клопотання про призначення повторної експертизи та доручення її проведення іншій експертній установі, відповідне клопотання було відхилено судом у звязку з його необґрунтованістю та враховуючи, що у справі протягом тривалого часу неодноразово призначались експертизи і у відповідача була можливість і достатньо часу забезпечити проведення всіх необхідних йому експертних досліджень. Також, відповідачем заявлялось клопотання про призначення у справі колегіального розгляду, яке було відхилено ухвалою від 18.08.2016 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та прокуратури, дослідивши надані сторонами докази та пояснення, суд

встановив:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 27.12.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Турботрейд» (позивач) та Компанією «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України», правонаступником якої є ПАТ «Укртрансгаз» (відповідач) (підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) було кладено Договір про закупівлю товару № Т15-157/НОМЕР_1 (надалі Договір) відповідно до умов якого (п. 1.1) позивач (Постачальник за договором) зобов'язався з моменту підписання цього Договору до 01.10.2013 року поставити і передати у власність відповідачу (Покупцю за Договором) вузли до турбін, код згідно ДК 016-97-29.11.3 (запасні частини до газоперекачувальних агрегатів типу ГТК-25І) (надалі - ОСОБА_3), зазначені в Специфікації, а покупець зобовязався прийняти та оплатити зазначений ОСОБА_3.

Відповідно до п. 1.2 Договору найменування, номенклатура (асортимент) товару, технічні вимоги і якісні характеристики ОСОБА_3, кількість та ціна за одиницю товару визначені у підписаній сторонами Специфікації.

Згідно з підписаною сторонами Специфікацією (додаток № 1 до Договору) позивач зобов'язався поставити відповідачу ОСОБА_3, виробником якого є Компанія MJB International LTD, м. Дубаї, Обєднані Арабські Емірати. Загальна сума ОСОБА_3, що має бути поставлений за Договором, згідно з погодженою Специфікацією та пунктом 3.1 Договору становить 13 475 556,00 грн.

Відповідно до п. 5.1 Договору термін поставки: партіями, в період, зазначений в пункті 1.1 розділу 1 цього Договору, але не пізніше 30 календарних днів після надання Покупцем письмової рознарядки на передачу кожної окремої партії товару, в якій зазначається найменування, кількість товару та адреса місця доставки товару.

29.01.2013 року відповідачем було надано позивачу рознарядку за вих.№ 165/15, в якій визначено графік поставки ОСОБА_3.

Відповідно до вказаної рознарядки і визначеного в ній графіку, позивачем поставлявся, і відповідачем приймався ОСОБА_3, а саме: 28.03.2013 року позивачем поставлено, а відповідачем прийнято ОСОБА_3 на загальну суму 432 000,00 грн., що підтверджується накладною № 8 від 28.03.2013 року, товарно-транспортною накладною від 27.03.2013 року (серія ЗН-Щ № 006189), довіреністю № 40 від 28.03.2013 року. Одночасно при передачі ОСОБА_3 позивачем було передано відповідачу рахунок № 8 від 28.03.2013 року на оплату ОСОБА_3.

26.04.2013 року позивачем поставлено, а відповідачем прийнято ОСОБА_3 на загальну суму 5156 556,00 грн., що підтверджується накладною № 1 від 26.04.2013 року, товарно-транспортною накладною від 25.04.2013 року (серія ЗН-Щ № 006190), довіреністю № 52 від 26.04.2013 року. Одночасно при передачі ОСОБА_3 позивачем було передано відповідачу рахунок № 1 від 26.04.2013 року на оплату ОСОБА_3.

13.05.2013 року позивачем поставлено, а відповідачем прийнято ОСОБА_3 на загальну суму 6876 000,00 грн., що підтверджується накладною № 1 від 13.05.2013 року, товарно-транспортною накладною від 12.05.2013 року (серія ЗН-Щ № 006191), довіреністю № 54 від 13.05.2013 року. Одночасно при передачі ОСОБА_3 позивачем було передано відповідачу рахунок № 1 від 13.05.2013 року на оплату ОСОБА_3.

17.06.2013 року позивачем поставлено, а відповідачем прийнято ОСОБА_3 на загальну суму 1 011 000,00 грн., що підтверджується накладною № 3 від 17.06.2013 року, товарно-транспортною накладною від 17.06.2013 року (серія ЗН-Щ № 006192), довіреністю № 66 від 17.06.2013 року. Одночасно при передачі ОСОБА_3 позивачем було передано відповідачу рахунок № 3 від 17.06.2013 року на оплату ОСОБА_3.

Таким чином, загальна сума поставленого позивачем і прийнятого відповідачем ОСОБА_3 за Договором становить 13 475 556,00 грн., що відповідає погодженій сторонами в Специфікації та Договорі (п. 3.1) кількості та сумі ОСОБА_3, що мав бути поставлений за Договором.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом оплати Покупцем фактично поставленої партії ОСОБА_3 після предявлення постачальником рахунка на оплату товару протягом 45 календарних днів після дати поставки кожної партії товару за видатковою накладною.

Датою поставки товару (його партії), а також моментом переходу права власності та ризиків на товар, є дата передачі ОСОБА_3 Постачальником уповноваженій особі Покупця за видатковою накладною.

Розрахунки здійснюються у безготівковій формі із застосуванням платіжних доручень.

Позивачем при передачі кожної партії ОСОБА_3 виставлялися відповідачу відповідні рахунки відповідно до умов пункту 4.2 Договору та п. 6.1.2 Договору.

Однак, відповідача зобовязання з оплати ОСОБА_3 своєчасно та в повному обсязі не були виконані, у зв'язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість за Договором в сумі 13 475 556,00 грн.

Вказана сума боргу також підтверджується Актом звірки розрахунків за період з 01.01.2013 року по 31.10.2013 року.

У звязку з простроченням виконання відповідачем грошових зобовязань з оплати поставленого ОСОБА_3, позивач просить стягнути з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 7.2.5 Договору згідно останньої заяви про збільшення позовних вимог станом на 11.08.2016 року 11 879 193,15 грн. інфляційних втрат, 1 269 643,21 грн. 3% річних, суму основного боргу залишив незміною 13 475 556,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами договір за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк відповідно до положень ст. 530 цього кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у відповідності з приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Поряд з цим, слід зазначити, що відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, у відзиві посилається на те, що він при здійсненні своєї фінансово-господарської діяльності, в тому числі - при виконанні Договору про закупівлю товару за державні кошти, повинен використовувати кошти в порядку, встановленому чинним законодавством, статутом та у відповідності до затверджених НАК «Нафтогаз України» фінансових планів. Разом з тим, за твердженням відповідача, його фінансові плани на 2013-2014 роки з незалежних від нього обставин не були затверджені, а тому до моменту погодження його фінансових планів на 2013-2014 роки відповідач був позбавлений можливості здійснення у 2013-2014 роках фінансування оплати товару, отриманого за Договором, у звязку з чим його зобовязання з оплати отриманого товару не є простроченим.

Пунктом 4 Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансових планів державних підприємств, акціонерних, холдингових компаній та інших суб'єктів господарювання, у статутному фонді яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, та їх дочірніх підприємств, затвердженого наказом Міністерства економіки України № 173 від 21.06.2005 року, на який відповідач посилається у своєму відзиві, передбачено, що проект фінансового плану підприємства з пронумерованими, прошнурованими та скріпленими печаткою сторінками у двох примірниках за формою згідно з додатком 1 у паперовому та електронному вигляді подається органу, уповноваженому управляти державним майном або корпоративними правами держави, до 15 червня року, що передує плановому. До проекту фінансового плану підприємства додається пояснювальна записка, яка включає результати аналізу його фінансово-господарської діяльності за попередній рік, а також показники господарської діяльності та розвитку підприємства в поточному році та на плановий рік. У разі необхідності органи управління державним майном або корпоративними правами держави та органи, відповідальні за забезпечення реалізації державної політики у відповідній сфері, можуть самостійно встановлювати диференційовані строки подання проектів фінансових планів підприємств, але не пізніше 15 червня року, що передує плановому.

Відповідно до п. 5 вказаного Порядку органи, уповноважені управляти державним майном або корпоративними правами держави, у місячний строк здійснюють аналіз проекту фінансового плану підприємства з обов'язковим порівнянням його показників з показниками фінансово-господарської діяльності підприємства за два попередні роки, приймають рішення щодо затвердження/погодження фінансового плану або повернення його на доопрацювання та в письмовій формі повідомляють підприємство про прийняте рішення. Органи, уповноважені управляти державним майном, затверджують фінансовий план підприємства, а органи, уповноважені управляти корпоративними правами держави, або затверджують фінансовий план підприємства, або погоджують проект фінансового плану підприємства до 1 вересня року, що передує плановому, та в паперовому й електронному вигляді подають до Міністерства економіки України і Міністерства фінансів України завізовані та завірені печаткою копії затверджених/погоджених фінансових планів підприємств разом із пояснювальною запискою.

Проте, до матеріалів справи належних та допустимих доказів звернення відповідача до НАК «Нафтогаз України» із фінансовим планом підприємства, а також вжиття жодних інших дій щодо фінансування оплати товару, отриманого за договором, укладеним з позивачем, не надано.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно з п. 1.3 Договору обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків відповідача. Про таке зменшення та у разі зміни істотних умов договору у випадках, передбачених чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про здійснення державних закупівель», сторони укладають додаткову угоду (додаткові угоди) до цього договору.

Відповідно до п. 3.2 Договору ціна договору (сума, визначена в договорі) може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Згідно з пп. 6.2.3 п. 6.2 Договору відповідач має право зменшити обсяг закупівлі товарів та загальну вартість цього договору залежно від реального фінансування видатків. У такому разі сторони вносять відповідні зміни до цього договору.

Пунктом 11.4 Договору передбачено, що всі зміни і доповнення до цього договору повинні бути зроблені в письмовій формі і підписані уповноваженими представниками позивача і відповідача.

Таким чином, Договором про закупівлю товару за державні кошти була передбачена можливість зменшення загальної вартості цього договору залежно від реального фінансування видатків відповідача шляхом укладення додаткової угоди. Проте, як слідує з матеріалів справи, відповідач не звертався до позивача з пропозиціями щодо внесення змін до договору, і жодної угоди про внесення змін до договору в частині зменшення обсягу закупівель, виходячи з реального фінансування видатків відповідача, сторонами не укладалося.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу, а відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Також і згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобовязання. Ці положення кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, враховуючи те, що Договір про закупівлю товару за державні кошти був укладений між позивачем і відповідачем та на наведених вище умовах, посилання відповідача на відсутність погоджених НАК «Нафтогаз України» фінансових планів не звільняє його від виконання зобовязань щодо оплати вартості поставленого товару.

Крім того, представники прокуратури та відповідача, в усному порядку заперечуючи проти задоволення позову, посилалися на те, що товар за Договором про закупівлю товару за державні кошти фактично позивачем не поставлявся, а також на те, що відповідач придбав товар за вказаним договором по завищеній ціні.

Судом встановлено, що позивачем згідно зазначених вище рознарядок відповідача, у відповідності до пунктів 1.1, 5.1, 5.2, 6.3 Договору, було здійснено за відповідними товарно-транспортними накладними та накладними поставку відповідачу визначеного Договором, Специфікацією та рознарядками товару, а відповідачем, у відповідності до пп. 6.1.2 Договору, на підставі належним чином оформлених довіреностей вказаний товар отримано.

Вказані документи відповідають умовам Договору та є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарських операцій у відповідності до норм Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Як вбачається з Висновку Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 6401/6402-15 від 19.07.2016 року, за наслідками проведення призначеної у справі судового експертизи в стаовлено, що ринкова вартість спірного ОСОБА_3 на території України становить 11229557,52 грн. без ПДВ, встановити вартість ОСОБА_3 за межами України не можливо у звязку з ненаданням відповідачем достатніх вихідних даних. Вартість ОСОБА_3 за Договором відповідає ринковій вартості.

Клопотання відповідача про доручення проведення судової експертизи іншій експертній установі залишене судом без задоволення з огляду на неподання відповідачем доказів того, що саме перешкоджало останньому вжити заходів для надання експертам інформації щодо цін продажу досліджуваного обладнання (в частині звернень до відповідних органів та організацій, у т.ч. до ДП «ДЕРЖЗОВНІШІНФОРМ»), як і не подано доказів наявності відповідних спеціалістів та можливості її проведення Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз.

Поставлені на експертизу за клопотанням відповідача питання про комплектність та якість товару, як і його вартість за межами України, не мають значення для правильного вирішення спору про прострочення оплати поставленого товару.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що заперечення представників прокуратури та відповідача спростовуються матеріалами справи та не підтверджуються жодними належними доказами.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач належними та допустимими доказами заявлених до нього вимог про стягнення заборгованості за отриманий товар не спростував.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що строк оплати за отриманий відповідачем товар настав, доказів його оплати останнім не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 13475556 грн. основного боргу за Договором про закупівлю товару за державні кошти № т15-157/НОМЕР_1 від 27.12.2012 року є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, і, відповідно, підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобовязання щодо здійснення оплати за отриманий товар, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати з простроченої суми грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також і згідно з пп. 7.2.5 п. 7.2 Договору у випадку прострочення відповідачем грошового зобовязання за даним договором, відповідач на вимогу позивача зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до пункту 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Згідно розрахунку позивача (за заявою про збільшення розміру позовних вимог) 3 % річних з прострочених сум складають загалом 1269643,21 грн., нараховані в залежності від сум та періодів прострочення, що є арифметично вірним і відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства. Тому вимоги в цій частині позову також підлягають задоволенню.

Згідно розрахунку позивача (за заявою про збільшення розміру позовних вимог) інфляційні втрати з прострочених сум складають загалом 11879193,15 грн.

Проте, судом перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних та виявлено помилки в нарахуванні. Як визначено п. 3.2.Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р, а також в інформаційно-пошукових системах «Законодавство» і «Ліга».

Узвязку з чим, судом здійснено правильний розрахунок, за яким стягненню підлягають інфляційні в сумі, що перевищує заявлену в позові. Оскільки, суд не вправі виходити за межі позовних вимог, стягненню підлягають інфляційні в заявленій в позові (заяві про збільшення) сумі.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до приписів ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Печерський р-н, Кловський узвіз, будинок 9/1, код 30019801) в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (08151, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Маяковського, будинок 49, код 00156127) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Турботрейд» (03040, м. Київ, вул. Стельмаха, будинок 6 А, код 351756 (тринадцять мільйонів чотириста сімдесят пятьтисяч пятсо пятдесят шість) грн. основного боргу, 11879193,15 (одинадцять мільйонів вісімсот сімдесят девять тисяч сто девяносто три) грн. інфляційних втрат, 1269643,21 (один мільйон двісті шістдесят девять тисяч шістсот сорок три) грн. 3 % річних та 73080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 06.09.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін