ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2016 р.Справа № 922/2182/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Коваленко М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків
до Приватного сільськогосподарського підприємства "АПК Юпітер", с. Березівське
простягнення коштів
за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. № 01/01-25/08-18 від 04.01.2016 року);

від відповідача: ОСОБА_2 (дов. № б/н від 15.08.2016 року).

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція у Харківській області (позивач) звернулась до господарського суду Харківської області із позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "АПК Юпітер" (відповідач) про стягнення шкоди заподіяної державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води) у розмірі 13 592, 07 грн. та до стягнення заявлені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушення відповідачем ОСОБА_3 України "Про питну воду та питне водопостачання" та заподіяно шкоду державі внаслідок самовільного користування надрами (підземними водами) без отримання на те відповідного дозволу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.07.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 25.07.2016 року.

У межах строків визначених статтею 69 господарського процесуального кодексу України розгляд справи неодноразово відкладався.

У судовому засіданні 17.08.2016 року оголошено перерву до 22.08.2016 року.

17.08.2016 року відповідач через канцелярію суду надав відзив вх. № 27259 на позовну заяву у якому зазначає, що позивач безпідставно посилається на порушення Відповідачем ОСОБА_3 України «Про питну воду і а питне водопостачання», оскільки відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (додається), серед видів господарської діяль ності, які здійснюються Відповідачем - відсутня господарська діяльність з питного водо постачання, а тому, дія вищезазначеного закону не поширюється на діяльність відповідача. На думку відповідача позивачем не доведено факт заподіяння шкоди державі, та її розмір вна слідок самовільного користування надрами, а тому і відсутній склад цивільного правопорушення, за яке може застосовуватись відповідальність, передбачена статтею 1166 Цивільного кодексу Украї ни. у зв'язку із чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

18.08.2016 року позивач через канцелярію суду надав заперечення на відзив вх. № 27421 у яких зазначає, що всі заперечення відповідача викладені у відзиві на позов є безпідставними та такими, що не відповідають чинному законодавству, а тому позовні вимоги позивача є цілком обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню у повному обсязі.

22.08.2016 року відповідач через канцелярію суду надав письмові пояснення вх. № 27597 у яких зазначає, що розрахунок шкоди заподіяної державі внаслідок самовільного користування надрами, позивачем здійснювався виходячи із усього фактичного об'єму забраної води за період з 05.01.2013 року по 31.03.2014 рік на підставі даних журналу первинного обліку водоспоживання води із артезіанської свердловини за формою ПОД-11, що склав 5084 м3. Однак, відповідач вважає, що сукупний обєм води (5084 м3) не міг бути взятий для розрахунків заподіяних збитків виходячи що відповідачем отримано дозвіл на спеціальне водокористування від 07.04.2011 року. На думку відповідача, для розрахунку розмірів шкоди, заподіяної державі внаслі док самовільного користування надрами необхідно брати не весь обсяг використаної води за спірний період (5084 м3), а той обєм води, що використаний на забезпечення водою насе лення згідно із довідками, що надавалися останнім контрагентові за договором про надання послуг водовідведення від 01.11.2011 року. Відповідачем здійснено розрахунок та визначено, що реальна шкода, яка заподіяна відповідачем державі внаслідок самовільного користування надрами складає 6055, 48 грн. та надав документи для долучення до матеріалів справи.

Присутній у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі із підстав викладених у позовній заяві та наданих до суду додаткових документів. Також зазначив, що посилання відповідача на обєм води, що використаний на забезпечення водою насе лення згідно із довідками є безпідставний. Та для розрахунку потрібно застосовувати фактичний об'єм забраної води за період з 05.01.2013 року по 31.03.2014 рік на підставі даних відповідачем які внесені до журналу первинного обліку водоспоживання води із артезіанської свердловини за формою ПОД-11.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував із підстав викладених у наданому до суду відзиві та поясненнях.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від06.07.2016 року про порушення провадження у справі, сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи викладене, а також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статей 4-3 та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 22.08.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, у період з 07.12.2015 року по 25.12.2015 року Державною екологічною інспекцією у Харківській області (далі-позивач) на підставі статті 20-2 ОСОБА_3 України "Про охорону навколишнього природного середовища" та вимог статей 4,5,7 ОСОБА_3 України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", наказу Держекоінспекції від 04.12.2015 року № 315/01-04 (т. 1, а.с. 11) було здійснено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності Приватного сільськогосподарського підприємства «АПК Юпітер» (далі - відповідач), яке здійснює діяльність за адресою: Харківська область, Дергачівський район, вул. Підгосп Бермінводи, 9а.

За результатами перевірки було складено акт № 315/01-04/02-09 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами (т. 1, а.с. 12-28).

Відповідно до акту, в ході перевірки встановлено, що на території підприємства відповідача розташована артезіанська свердловина. Дозвіл на спеціальне водокористування від 07.04.2011 року укр. № 5067 А/Хар., термін дії минув 31.03.2014 року. Відповідно до дозволу водопостачання відповідачем здійснювалося з 1 артсвердловини на госпитні, виробничі потреби а забезпечення водою населення. Використовування дозволялося при забору підземних вод не більше 12,24 м3/доб або 3,97 тис. м3/рік. На час перевірки спеціальний дозвіл користування надрами (підземними водами) відсутній. Представлено журнал первинного обліку води з артезіанської свердловини за формою ПОД-11, який розпочато 05.01.2013 року. Відповідно до якого забір води з підземного джерела у період з 05.01.2013 року по 31.03.2014 року згідно показників лічильника становить 5084 м3 води (т. 1, а.с. 14).

25.12.2015 року позивачем на адресу відповідача направлено лист "Про ознайомлення та підписання акту перевірки" (т. 1, а.с. 29).

29.12.2015 року позивачем відповідачу складено припис № 02-25/96, у якому зобовязано директора відповідача отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземні води), а також, що цей припис підлягає обов'язковому виконанню у встановлений термін (т. 1, а.с. 31-32).

08.04.2016 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію № 41 на суму 13 592, 07 грн. разом із розрахунком збитку, заподіяного державі внаслідок самовільного користування надрами (підземними водами) відповідно до якого шкода становить у розмірі 13 592,07 грн. (т. 1, а.с. 34).

Вищезазначену претензію відповідачем залишено без відповіді та задоволення.

03.02.2016 року позивачем було складено протокол № 000061 про адміністративне правопорушення (т. 1, а.с. 35).

З наданих пояснень позивача вбачається, що відповідачем було сплачено адміністративний штраф у добровільному порядку, про що свідчить квитанція від 03.02.2016 року (т. 1, а.с. 37).

03.02.2016 року позивачем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 07/02-16 та накладено штраф у розмірі 510, 00 грн. (т. 1, а.с.26).

За твердженням позивача, відповідачем були порушені вимоги ОСОБА_3 України "Про питну воду та питне водопостачання" та заподіяно шкоду державі внаслідок самовільного користування надрами (підземними водами) без отримання на те відповідного дозволу що стало причиною звернення із позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до вимог статті 38 ОСОБА_3 України "Про охорону навколишнього природного середовища" (далі - Закон) передбачає, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Статтями 68, 69 ОСОБА_3 встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим ОСОБА_3 та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Частиною 1 статті 149, статтею 151 Господарського кодексу України також передбачено, що суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Згідно статті 2 Водного кодексу України водні відносини в Україні регулюються цим Кодексом, ОСОБА_3 України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства.

Відповідно до положень статей 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (пункт 9 частини 1 статті 44, статті 49 Водного кодексу України).

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Отже, чинним законодавством передбачено обов'язок отримання господарюючими суб'єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Статтею 65 Кодексу України про надра встановлено, що порушення законодавства про надра тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову і кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про надра несуть особи, винні, у тому числі в самовільному користуванні надрами.

Згідно статті 67 Кодексу України про надра підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати збитки, завдані ними внаслідок порушень законодавства про надра, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

На підставі вищевикладеного вбачається, що внаслідок дій відповідача, в частині самовільного водокористування підземною водою із артезіанської свердловини, державі заподіяно шкоду у розмірі 13 592, 07 грн., яка підтверджується матеріалами перевірки Державної екологічної інспекції у Харківській області. Та сплатою штрафу у добровільному порядку, про що свідчить квитанція від 03.02.2016 року (т. 1, а.с. 37).

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1166 Цивільного Кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно статті 111 Водного Кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні та фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Відповідно до частин 4, 5 статті 68 ОСОБА_3 України "Про охорону навколишнього природного середовища", підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Згідно статті 69 ОСОБА_3 України "Про охорону навколишнього природного середовища", шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Згідно пункту 1.6 Роз'яснень Вищого Господарського суду України від 27 червня 2001 року №02-5/744 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища", вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення із відповідача 13 592, 07 грн. шкоди заподіяної державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води) правомірні та обґрунтовані, тому підлягає задоволенню.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві та наданих до суду запереченнях, суд визнає за необхідне зазначити наступне.

Відповідач посилається на те, що об'єм води, що використаний відповідачем на забезпечення водою населення потрібно брати із довідок, що надавалися контрагентові за договором про надання послуг з водовідведення від 01.11.2011 року, а не з фактичного об'єму води відповідно до якого відповідачем здійснено розрахунок. Відповідач здійснював діяльність із водопостачання населення без спеціального дозволу на користування надрами, тому і відшкодовувати підлягають саме ті збитки, які дане підприємство заподіяло державі внаслідок такого самовільного користування із урахуванням саме того об'єму води, що було забрано та використано на заходи по забезпеченню водою населення.

Доказів у підтвердження вищезазначених заперечень щодо кількості використаної без спеціального дозволу об'єму води відповідачем до суду не надано, у матеріалах справи відповідні докази також відсутні.

Тому надані заперечення відповідача є необґрунтованими та безпідставними, а також неправильному тлумаченні норм законодавства та їх розумінні, спростовуються матеріалами справи та викладеними вище нормами, тому не приймаються судом.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (стаття 4-3 Господарського процесуального кодексу України).

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (статті 32 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вищенаведені обставини є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача у розмірі 1 378,00 грн.

Керуючись статтями 33, 34, 35, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "АПК Юпітер" (62363, Харківська обл., Дергачівський р-н., с. Березівське, вул. Вільна, 7, ) на користь Державної екологічної інспекції у Харківській області (61022, м. Харків, м-н. Свободи, 5, Держпром 1 під., 2 пов., ) 13 592, 07 грн. шкоди заподіяної державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води) та 1 378, 00 грн. витрати по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.08.2016 р.

Суддя ОСОБА_4