ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2016 року Справа № 923/438/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., при секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державної екологічної інспекції у Херсонській області, м. Херсон

до дочірнього підприємства "Санаторій "Гопри" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", м. Гола Пристань Херсонської області

про стягнення 9918,42 грн. збитків.

За участю представників сторін:

від позивача - представник ОСОБА_1, довіреність від 20.01.2016р.;

від відповідача - представник ОСОБА_2, довіреність від 13.07.2016р.

Суть спору: Державна екологічна інспекція у Херсонській області 28.04.2015р. звернулась до господарського суду з позовом, в якому просила стягнути з приватного підприємця ОСОБА_3 9918,42 грн. збитків.

24 червня 2016 року позивач у справі в порядку ст. 24 ГПК України подав клопотання, в якому просив змінити первісного відповідача приватного підприємця ОСОБА_3 на належного відповідача - державне підприємство "Санаторій Гопри", оскільки відповідальність за порушення вимог Земельного кодексу України та ЗУ "Про охорону земель" має нести власник земельної ділянки - дочірнє підприємство "Санаторій Гопри".

Також 24.06.2016р. позивач у справі подав до суду позовну заяву, в якій просить стягнути з державного підприємства "Санаторій "Гопри" 9918,42 грн. збитків.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланнями на положення ст.ст. 20, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст. 38, 60, 65 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", ст.ст. 35, 45, 56 Закону України "Про охорону земель" та ст.ст. 44, 211 Земельного кодексу України.

Ухвалою від 29.06.2016р. суд здійснив заміну первісного відповідача - приватного підприємця ОСОБА_3, належним відповідачем - дочірнє підприємство "Санаторій "Гопри" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (75602, Херсонська область, м. Гола Пристань, вул. Леніна, 72, код ЄДРПОУ - 32284169).

19 липня 2016 року відповідач у справі подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Дане заперечення з додатком суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи (а.с. 81-91).

Також 19.07.2016р. відповідач у справі разом із запереченням на позовну заяву подав до суду заяву про застосування позовної давності, в якій просить суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача і відмовити позивачу у задоволенні позову.

У судовому засіданні 19.07.2016р. оголошувалась перерва в засіданні суду до 11 год. 00 хв. 25.08.2016р.

19 серпня 2016 року позивач у справі подав до суду письмові пояснення на заперечення відповідача. Дані пояснення суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи (а.с. 81-91).

Представник позивача у судовому засіданні 25.08.2016р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 25.08.2016р. позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити, надавши аналогічні пояснення тим, які містяться у запереченні на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що у період з 24 квітня 2013 року по 29 квітня 2013 року державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Херсонської області відповідно до пункту "а" Закону України "Про охорону навколишнього природнього середовища" та Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" здійснено державний нагляд дотримання вимог природоохоронного законодавства в частині охорони земель дочірнього підприємства "Санаторій "Гопри" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (надалі - відповідач або ДП "Санаторій "Гопри") в районі харчового блоку, з боку межової зони приватного підприємства ОСОБА_3 (м. Гола Пристань, вул. Леніна - кафе "Хороший").

Державний контроль проводився на підставі листа ДП "Санаторій Гопри" від 05.04.2013р. № 01-06/97, в якому йдеться мова про те, що на території земель оздоровниці в районі харчового блоку з боку межової зони ПП ОСОБА_3 (м. Гола Пристань, вул. Леніна - кафе "Хороший") відбувається розтікання розливних вод.

В обґрунтування позовних позивач посилається на ті обставини, що при проведенні перевірки 24-29.04.2013 року встановлено, що на земельній ділянці за адресою: м. Гола Пристань, вул. Леніна, 72, яка належить ОСОБА_3, фактично функціонує кафе "Хороший", що суперечить цільовому призначенню земельної ділянки. Зазначену земельну ділянку, згідно п. 1 Рішення ради ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" від 31.10.2002 № Р2-ІІ.4ю.1. дозволено продати за конкурсом з майна, яке перебуває на балансі санаторію "Гопри" - філії Миколаївського дочірнього підприємства ЗАТ.

Позивач зазначає, що державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Херсонської області виявлено факт забруднення земельної ділянки на території ДП "Санаторій "Гопри" стічними водами вздовж стіни забору магазину-кафе "Хороший" (у північному напрямку), забруднену земельну ділянку розмірами 4,8 на 8,7 метри (загальною площею 41,76 м.кв.).

Відділом інструментально-лабораторного контролю відібрано зразки ґрунту забруднених земельних ділянках.

Відповідно до протоколу вимірювань показників складу та властивостей ґрунту вміст амонію (обмінного) в перерахунку на азот амонійний, аніонних поверхнево-активних речовин (АПАР), залізо (рухомі форми), нітрати, фосфор (рухомі форми), хлориди (водна витяжка) перевищує гранично-допустиму та фонову концентрацію, що підтверджується актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 24-29.04.2013р. №13-13 та протоколом вимірювань показників складу властивостей ґрунту від 21.05.2013 №13-13.

Земельна ділянка на якій виявлено забруднення є парком пам'яткою садово-паркового мистецтва місцевого значення "Парк санаторію "Гопри".

Позивач зазначає, що відповідач порушуючи вимоги природоохоронного законодавства, які виразились у забрудненні земельної ділянки, заподіяв державі збитків на суму 9918,42 грн.

Отже, з урахування того, що відповідачем в добровільному порядку суму збитків у розмірі 9918,42 грн., заподіяних державі внаслідок забруднення земельної ділянки не відшкодовано, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню вказана сума збитків.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Проаналізувавши заявлені позовні вимоги з положеннями чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За п.1 ч.1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

За приписами п.3 ч.1 ст. 153 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання, здійснюючи господарську діяльність, зобов'язаний здійснювати заходи щодо своєчасного відтворення і запобігання псуванню, забрудненню, засміченню та виснаженню природних ресурсів, не допускати зниження їх якості у процесі господарювання.

Частиною 1 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Частина 2 вищезазначеної статті визначає, що відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у:

а) порушенні прав громадян на екологічно безпечне навколишнє природне середовище;

б) порушенні норм екологічної безпеки;

в) порушенні вимог законодавства України при проведенні екологічної експертизи, в тому числі поданні завідомо неправдивого експертного висновку;

г) невиконанні вимог державної екологічної експертизи;

д) фінансуванні, будівництві і впровадженні у виробництво нових технологій і устаткування без позитивного висновку державної екологічної експертизи;

е) порушенні екологічних вимог при проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції, введенні в дію, експлуатації та ліквідації підприємств, споруд, пересувних засобів та інших об'єктів;

є) допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище;

ж) перевищенні лімітів та порушенні інших вимог використання природних ресурсів;

з) самовільному спеціальному використанні природних ресурсів;

и) порушенні строків внесення зборів за використання природних ресурсів та забруднення навколишнього природного середовища;

і) невжитті заходів щодо попередження та ліквідації екологічних наслідків аварій та іншого шкідливого впливу на навколишнє природне середовище;

ї) невиконанні розпоряджень органів, які здійснюють державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища, та вчиненні опору їх представникам;

й) порушенні природоохоронних вимог при зберіганні, транспортуванні, використанні, знешкодженні та захороненні хімічних засобів захисту рослин, мінеральних добрив, токсичних, радіоактивних речовин та відходів;

к) невиконанні вимог охорони територій та об'єктів природно-заповідного фонду та інших територій, що підлягають особливій охороні, видів тварин і рослин, занесених до Червоної книги України;

л) відмові від надання своєчасної, повної та достовірної інформації про стан навколишнього природного середовища, а також про джерела забруднення, у приховуванні випадків аварійного забруднення навколишнього природного середовища або фальсифікації відомостей про стан екологічної обстановки чи захворюваності населення;

м) приниженні честі і гідності працівників, які здійснюють контроль в галузі охорони навколишнього природного середовища, посяганні на їх життя і здоров'я.

У відповідності до ч.3 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" законодавством України може бути встановлено відповідальність і за інші порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Державна екологічна інспекція обґрунтовуючи підстави для стягнення збитків, завданих навколишньому природному середовищу, посилається на приписи п."в" ч.1 ст.211 Земельного кодексу України, згідно приписів якого (діючих на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення псування сільськогосподарських угідь та інших земель, їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами.

У відповідності до п.3.1 Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного №171 від 27.10.1997р. (далі - Методики), землі вважаються забрудненими, якщо в їх складі виявлені негативні кількісні або якісні зміни, що сталися в результаті господарської діяльності чи впливу інших чинників. При цьому зміни можуть бути зумовлені не тільки появою в зоні аерації нових шкодочинних речовин, яких раніше не було, а і збільшенням вмісту речовин, що перевищує їх гранично допустиму концентрацію, які характерні для складу незабрудненого ґрунту або у порівнянні з даними агрохімічного паспорта (для земель сільськогосподарського призначення).

З огляду на зазначене, землі вважаються забрудненими при наявності двох необхідних складових:

- наявні кількісні або якісні зміни в складі ґрунту;

- дані зміни є результатом господарської діяльності, чи, як визначено п.3.1 Методики, впливу інших чинників, при цьому, яких саме чинників не конкретизовано.

На підтвердження наявних кількісних або якісних змін землі позивачем подано акт відібрання проб ґрунтів від 24.04.2013р. № 13-13 та протокол вимірювання показників складу та властивостей проб ґрунтів від 21.05.2013р. № 13-13 (а.с. 26 - 29).

Як вже було зазначено, з протоколу вимірювань показників складу та властивостей проб ґрунтів від 21.05.2013р. № 13-13 вбачається, що на території ДП "Санаторій "Гопри" вздовж стіни забору магазину-кафе "Хороший" (у північному напрямку) вміст амонію (обмінного) в перерахунку на азот амонійний, аніонних поверхнево-активних речовин (АПАР), залізо (рухомі форми), нітрати, фосфор (рухомі форми), хлориди (водна витяжка) перевищує гранично-допустиму та фонову концентрацію.

Таким, чином підтверджено факт якісних змін ґрунту.

Позивач вважає, що наявний прямий причинний зв'язок між протиправною поведінкою (бездіяльністю) посадових осіб відповідача, що проявилася у формі забруднення земельної ділянки.

Суд, досліджуючи питання впливу стічних вод на хімічний склад ґрунту, відмічає наступне.

Із протоколу вимірювань показників складу та властивостей проб ґрунтів № 13-13 від 21.05.2013р. вбачається, що у відібраних пробах гранту знайдена ціла низка хімічних елементів та сполук, що віднесені до різних класів небезпечності відходів.

Однак, як вбачається з акту дотримання вимог природоохоронного законодавства №13-13, складеного Державною екологічною інспекцією в Херсонській області 24-29.04.2013р., стічним водам не присвоєно класу небезпечності, а тому не можна вважати, що всі вищезазначені хімічні елементи та сполуки, що містяться згідно протоколу від № 13-13 від 21.05.2013р. у ґрунті, знаходилися у стічних водах, відповідно, передчасним є висновок про те, що поява хімічних елементів та сполук у ґрунті сталася внаслідок залиття стічними водами.

Суд звертає увагу на те, що відбір зразків стічних вод та їх дослідження на вміст хімічних елементів здійснено не було.

З огляду на зазначене, твердження позивача про те, що забруднення ґрунту є наслідком розлиття стічних, тобто є причинно-наслідковий зв'язок між розлиттям стічних вод, і як наслідок забруднення ґрунту, є безпідставним.

За змістом п.5 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" № 02-5/215 від 01.04.1994р., підстави відповідальності за заподіяння шкоди, передбачені статтями 1166 ЦК України застосовують при вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Статтею 1166 Цивільного Кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка її завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи, б) наявність шкоди, в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, г) вина заподіювача шкоди.

За загальними правилами ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до п.1.3 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" № 02-5/744 від 27.06.2001р., розглядаючи справи про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення природноресурсового, природоохоронного законодавства про забезпечення екологічної безпеки, господарські суди повинні обов'язково враховувати наявність таких умов відповідальності як безпосередній причинний зв'язок між відповідними діями (бездіяльністю) і шкодою та вина відповідача.

За змістом абз.2 п.6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" № 02-5/215 від 01.04.1994р., позивач повинен довести, що шкода заподіяна працівником відповідача саме під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування. Водночас, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди (абз.5 п.6 вказаного Роз'яснення).

У відповідності до ч.1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

За приписами ст. 14 Кодексу про адміністративні правопорушення, посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв'язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров'я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов'язків.

Суд звертає увагу, що позивачем не було надано доказів, які б підтверджували, що відповідального працівника відповідача (згідно ст.14 КпАП, посадову особу дочірнього підприємства "Санаторій "Гопри" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця") було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про охорону земель, а саме, п."в" ст. 211 Земельного кодексу України.

Враховуючи вищезазначене слід відмітити, що суду не було подано докази, які свідчать про наявність всіх необхідних елементів для притягнення відповідача до відповідальності за заподіяння шкоди навколишньому природному середовищу, зокрема, відсутні докази, що свідчать про наявність причинного зв'язку між правопорушенням та шкодою завданою навколишньому природному середовищу.

З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає правових підстав для притягнення відповідача до відповідальності за порушення п."в" ч.1 ст. 211 Земельного кодексу України.

Щодо посилань позивача в обґрунтування позовних вимог на положення ст.ст. 20, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст. 38, 60, 65 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", ст.ст. 35, 45, 56 Закону України "Про охорону земель", то суд дані обґрунтування до уваги не приймає, оскільки позивачем в першу чергу не доведено тих обставин, що забруднення ґрунту є наслідком розлиття стічних, тобто є причинно-наслідковий зв'язок між розлиттям стічних вод, а також відсутні докази, що свідчать про наявність причинного зв'язку між правопорушенням та шкодою завданою навколишньому природному середовищу.

При вирішенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності (а.с. 83), суд враховує, що положення ч. 4 ст. 267 ЦК України застосовуються лише за умови встановлення судом правомірності та обґрунтованості позовних вимог. Якщо ж при розгляді спору по суті буде встановлена відсутність правових підстав для задоволення позову, суд має прийняти рішення про відмову у позові саме з мотивів його необґрунтованості.

З огляду на викладене, заява відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки при розгляді спору судом встановлена відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги документально не підтверджені, а отже такі, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представникам сторін про дату складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 02.09.2016р.

Суддя С.В. Нікітенко