РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2016№910/10640/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКОМ ТРАСТ»

до 1. Державної казначейської служби України

2. Національного банку України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2 Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк»

про стягнення 712 060,63 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників судового процесу:

від позивачa: не з'явився;

від відповідача 1: Карпенко Н.В. за довіреністю № 5-15/176-362 від 11.01.2016;

від відповідача 2: Гашинський Д.М. за довіреністю № 18-0009/60156 від 19.07.2016;

від третьої особи: Ковалик В.В. за довіреністю № 593/03 від 01.08.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНКОМ ТРАСТ» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач-1) про стягнення 712 060,63 грн. матеріальної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю Національного банку України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного банківського нагляду за діяльністю ПАТ «Брокбізнесбанк» та бездіяльністю Національного банку України, який не вжив заходів відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про Національний банк України», що призвело до негативних фінансово-економічних наслідків в ПАТ «Брокбізнесбанк» та унеможливило повернення коштів кредиторам, позивачу завдано шкоду, пов'язану з порушенням його права на володіння, розпорядження та користування власними грошовими коштами, що знаходяться на рахунках у ПАТ «Брокбізнесбанк».

Нормативно позовні вимоги позивач обґрунтовує приписами статті 56 Конституції України та статтями 1166, 1173 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.06.2016 було порушено провадження у справі № 910/10640/16, її розгляд призначено на 29.06.2016.

24.06.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача були подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

29.06.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва відповідачем-1 було подано клопотання про його заміну на належного відповідача - Національний банк України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.06.2016 у задоволенні вищевказаного клопотання відповідача-1 було відмовлено, на підставі статті 24 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості іншого відповідача Національний банк України (далі - відповідач-2), в порядку статті 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2 - Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк», згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 13.07.2016.

12.07.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.07.2016 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 08.08.2016.

В судовому засіданні 08.08.2016 представником відповідача-1 було подано клопотання про припинення провадження у справі відносно відповідача-1 у зв'язку з відсутністю предмета спору, мотивоване тим, що відповідач-1 жодних прав та інтересів позивача не порушував, не вступав у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавав, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб'єктів. Разом з тим, відповідач-1 зазначає, що згідно з приписами статей 4 та 64-1 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк не відповідає за зобов'язаннями органів державної влади, а органи державної влади не відповідають за зобов'язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов'язання. Шкода, заподіяна внаслідок рішень, дій та/або бездіяльності Національного банку (його працівників та/або залучених експертів), у тому числі шкода, заподіяна внаслідок професійної помилки працівників Національного банку та/або залучених експертів, відшкодовується Національним банком згідно із законодавством та страховими компаніями відповідно до умов договорів страхування (у разі їх укладення).

В судовому засіданні 08.08.2016, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 22.08.2016.

Представник позивача в судове засідання 22.08.2016 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п.3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 22.08.2016 проти задоволення позову заперечив та просив суд задовольнити подане ним 08.08.2016 клопотання про припинення провадження у справі відносно відповідача-1.

Розглянувши в судовому засіданні 22.08.2016 означене клопотання відповідача-1, суд вирішив відмовити в його задоволенні, виходячи з наступного.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Перелік підстав припинення провадження у справі, визначений статтею 80 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з пунктом 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Наразі, предмет спору - стягнення шкоди в сумі 712 060,63 грн., завданої протиправною бездіяльністю Національного банку України, не припинив своє існування, а позивач наполягає на тому, що відповідачем у даній справі має бути саме Державна казначейська служба України.

Враховуючи те, що предмет спору у даній справі не припинив своє існування, жодні підстави для припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

При цьому, судом враховано правову позицію, викладену в пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», згідно з якою якщо у розгляді справи господарським судом буде з'ясовано, що іншим або належним відповідачем у ній мала б бути особа, яка згідно з процесуальним законом не може бути учасником судового процесу в господарському суді, а позивач наполягає на розгляді відповідної справи саме господарським судом, останній не вправі ні залучати відповідну особу до участі у справі, ані припиняти провадження в ній, а повинен розглянути справу стосовно того відповідача, якому пред'явлено позовну вимогу, та прийняти рішення по суті справи (в тому числі про відмову в позові, якщо відповідач є неналежним).

Представники відповідача-2 та третьої особи в судовому засіданні 22.08.2016 проти задоволення позову заперечили.

У судовому засіданні 22.08.2016 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників відповідачів, третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.03.2012 між позивачем (Клієнт) та третьою особою (Банк) було укладено Договір №22840 про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Банк відкриває Клієнту поточні рахунки та здійснює їх розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та умов цього Договору.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року № 107 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.02.2014 прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство "БРОКБІЗНЕСБАНК", тимчасову адміністрацію в АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" запроваджено строком на три місяця з 03 березня 2014 по 02 червня 2014.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014 №339 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 11.06.2014 № 45 про початок здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК".

На підставі частини п'ятої статті 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 21.05.2015 №103 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" на 1 рік до 10.06.2016 включно.

В подальшому, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 02 червня 2016 №896, відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» на два роки до 10 червня 2018 року включно.

З матеріалів справи вбачається, що 10.07.2014 позивач звернувся до ПАТ «Брокбізнесбанк» із заявою № 460/1 від 16.06.2014 про визнання ТОВ «ІНКОМ ТРАСТ» кредитором на загальну суму 712 060,63 грн. у відповідності до Договору про відкриття та укладення банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування № 22840 від 16.03.2012.

Відповідно до Витягу із Переліку (реєстру) вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», акцептованих уповноваженою особою Фонду № 226/14 від 16.10.2014, позивач є акцептованим кредитором ПАТ "Брокбізнесбанк", вимоги якого включені до 7 черги.

Проте, на думку позивача, його вимоги задоволені не будуть, оскільки сума зобов'язань ПАТ «Брокбізнесбанк» значно перевищує суму вартості активів, за рахунок яких будуть задоволені вимоги кредиторів, які знаходяться в попередніх чергах.

Крім того, позивач зазначає, що завдяки бездіяльності Національного банку України, який не вжив своєчасних заходів, згідно вимог ст.55 Закону України "Про Національний банк України" це призвело до негативних фінансово-економічних наслідків ПАТ "Брокбізнесбанк", що в свою чергу унеможливлює повернення грошових коштів позивачу.

Зокрема, позивач посилається на постанову окружного адміністративного суду міста Києва 17.03.2015 у справі № 826/19469/14, залишену без змін Київським апеляційним господарським судом 11.06.2015 та Вищим адміністративним судом України 21.10.2015, якою адміністративний позов ТОВ "Євротранском" задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Національного банку України у період з 01.07.2011 по 28.02.2014 щодо не вжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК", яка виразилась у порушенні строків: проведення інспекційної планової перевірки Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" не рідше одного разу на 36 місяців; надання Публічному акціонерному товариству "БРОКБІЗНЕСБАНК" результатів інспекційної перевірки за період з 01.07.2008 по 01.08.2013, встановлених статтею 19 Господарського кодексу України; повідомлення Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" про встановлення рейтингової оцінки за системою САМЕLS за результатами інспекційної перевірки за період з 01.07.2008 по 01.08.2013. Крім того, визнано протиправною бездіяльність Національного банку України в період листопада 2013 року - лютого 2014 року щодо невжиття адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" на підставі проведеної перевірки та складеного Звіту про інспектування ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" за період з 01.07.2008 року по 01.08.2013 року та встановленої рейтингової оцінки САМЕLS, що є порушенням вимог ст. 73 Закону України "Про банки та банківську діяльність", п. 5 гл. 2., п. 4 гл. 3, п. 5 гл. 4, п. 5 гл. 5, п. 4 гл. 6 Положення про порядок визначення рейтингових оцінок за рейтинговою системою САМЕLS.

Таким чином, за твердженням позивача, адміністративний суд встановив порушення з боку Національного банку України прав вкладників і кредиторів ПАТ "Брокбізнесбанк", в тому числі і позивача, щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ "Брокбізнесбанк", порушення строків проведення інспекційної планової перевірки і повідомлення банку результатів, та неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ "Брокбізнесбанк"

У зв`язку із встановленим адміністративним судом фактом неправомірності бездіяльності відповідача, позивач звернувся з позовом про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої такою неправомірною бездіяльністю Національним банком України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У статті 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, відповідно до частини сьомої зазначеної статті Цивільного кодексу України, діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як вже зазначалось вище, на момент розгляду справи, ПАТ "Брокбізнесбанк" знаходиться в процедурі ліквідації, тобто на правовідносини, що склались між позивачем та третьою особою розповсюджується норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом для даних правовідносинах.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Відтак, у спорах пов`язаних з виконанням банком, у якому почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ст. 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" за результатами проведення ліквідації банку Фонд складає ліквідаційний баланс та звіт, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду.

Звіт складається відповідно до нормативно-правових актів Фонду і має містити, зокрема, відомості про реалізацію майна банку та задоволення вимог кредиторів та/або вичерпання можливостей здійснення заходів, спрямованих на задоволення вимог кредиторів.

Ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Судом враховано, що на момент винесення рішення у даній справі процедура ліквідації Банку продовжена, здійснюється виплата грошових коштів кредиторів згідно встановлених черг у відповідності до вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

При цьому, суд зазначає, що вимоги позивача включені до 7 черги.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У таких справах суд, по-перше, встановлює невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування вимогам закону чи іншим правовим актам; по-друге, суд встановлює, чи порушуються суб'єктивні цивільні права й охоронювані законом інтереси фізичної або юридичної особи цим рішенням, дією чи бездіяльністю. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У спорі, що розглядаються, доведення самого факту наявності шкоди є передумовою для встановлення наявності порушеного цивільного права.

Як вбачається із матеріалів справи, підставою даного позову є неналежне виконання третьою особою своїх обов'язків по Договору № 22840 від 16.03.2012 про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування, у зв'язку з введенням на підставі постанови Національного банку України №339 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк", що в свою чергу, на думку позивача, робить неможливим повернення банком грошових коштів позивача.

Тому, позивач вважає, що завдана йому шкода є сумою неповернутих грошових коштів, які знаходились на рахунку в ПАТ «Брокбізнесбанк».

Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Для застосування такого виду цивільної відповідальності, що передбачена ст.1173 Цивільного кодексу України (на яку посилається позивач), шкода не повинна бути пов'язана з порушенням договірного зобов'язання.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, позивач є акцептованим кредитором банку ПАТ "Брокбізнесбанк" на підставі Договору № 22840 від 16.03.2012 про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування.

Таким чином, на момент розгляду справи, зобов'язальні відносини між позивачем та банком по Договору № 22840 від 16.03.2012 про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування не припинились, позивач є кредитором банку. До моменту ліквідації банку, відповідно до ст. 609 Цивільного кодексу України, його зобов'язання по Договору № 22840 від 16.03.2012 про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування не припиняються, що виключає можливість говорити про виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди.

Крім того, суд звертає увагу, що особливості ліквідації банків встановлюються законом "Про банки і банківську діяльність", Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Тому, поки не закінчено ліквідацію банку та позивачу не повернуто його грошові кошти, сума яких внесена до вимог кредиторів, не можна встановити розмір нанесення шкоди позивачу.

За таких обставин, суд зазначає, що звернення позивача до господарського суду з позовом про відшкодування шкоди в розмірі 712 060,63 грн., завданої внаслідок бездіяльності Національного банку України, є передчасним, оскільки позивач є акцептованим кредитором і факт неповернення йому грошових коштів за Договором № 22840 від 16.03.2012 про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування на момент звернення до суду є припущенням позивача, тобто Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНКОМ ТРАСТ" не доведено факту завданої йому шкоди.

Водночас, суд вважає безпідставними та відмовляє у задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України, оскільки згідно з приписами статей 4 та 64-1 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк не відповідає за зобов'язаннями органів державної влади, а органи державної влади не відповідають за зобов'язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов'язання. Шкода, заподіяна внаслідок рішень, дій та/або бездіяльності Національного банку (його працівників та/або залучених експертів), у тому числі шкода, заподіяна внаслідок професійної помилки працівників Національного банку та/або залучених експертів, відшкодовується Національним банком згідно із законодавством та страховими компаніями відповідно до умов договорів страхування (у разі їх укладення).

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання

повного тексту рішення 29.08.2016.

Суддя М.Є. Літвінова