ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.16р. Справа № 904/5820/16
За позовом : Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Кранкомплект», м. Запоріжжя

До: Товариства з обмеженою відповідальністю «Січеславський машинобудівний завод», м. Орджонікідзе

Про : стягнення 12 071, 24 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ :

Від позивача : ОСОБА_1 ( дов. від 01.07.16р.);

Від відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ :

ТОВ « Завод Кранкомплект » ( позивач ) звернувся з позовом до ТОВ «Січеславський машинобудівний завод » ( відповідач ) про стягнення 12 071, 24 грн. ( в т.ч.: 11 760, 00 грн. безпідставно набуті грошові кошти та 311, 24 грн. відсотки за користування безпідставно отриманими грошовим коштами) безпідставно отриманих грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтовані посилання на надлишкове перерахування позивачем на користь відповідача 11 760, 00 грн. Окрім того , позивач просить стягнути з відповідача 4 500, 00 грн. -витрат на послуги адвоката.

ТОВ «Січеславський машинобудівний завод» відзив на позов та інших витребуваних судом документів не надав, явку повноважного представника до судових засідань тричі не забезпечив, а надав докази сплати ним на користь позивача основного боргу в розмірі 11 760, 00 грн.

У звязку зі сплатою відповідачем 11 760, 00 грн. позивач під час судового засідання 18.08.16р. та у своєму клопотанні (уточнені) просив стягнути з відповідача 311, 24 грн. відсотків за користування безпідставно отриманими грошовим коштами , судові витрати по справи та витрати на послуги адвоката.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд , -

ВСТАНОВИВ :

06.05.16р. між ТОВ «Січеславський машинобудівний завод» ( виконавець) та ТОВ «Завод Кранкомплект» (замовник) був укладений договір підряду №009, за умовами якого виконавець зобовязався виконати роботи по виготовленню або обробці деталей вузлів, механізмів з матеріалів , що поставляються замовником; а замовник зобовязався прийняти і сплатити виконані роботи (п.1.1, 1.2. договору). Вартість робіт, доручених до виконання виконавцю за цим договором, визначається специфікаціями, що є невідємною частиною договору (п.2.1. договору). Згідно з п.2.4. договору оплата за виконані роботи здійснюється замовником за допомогою прямого платежу на розрахунковий рахунок виконавця на умовах визначених у специфікаціях. Відповідно до п.6.7. договору за несвоєчасність розрахунків та поставок сторони несуть відповідальність у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення (а.с.10-12).

В специфікації №1 до вищезазначеного договору сторони погодили вартість робіт , яка склала 6 048, 00 грн. з ПДВ; та форму оплати - 100% передплата.

За твердженням позивача , відповідачем у червні 2016 р. були своєчасно виконанні обумовлені договором роботи на загальну суму 6 048, 00 грн. ( що підтверджується відповідним актом здачі-приймання робіт ( надання послуг) №9 від 06.06.16р., а.с.18). Однак в результаті помилки позивач здійснив оплату на користь відповідача за виконанні роботи замість необхідних 6 048, 00 грн. суму у розмірі 17 808, 00 грн. ( що підтверджується платіжними дорученням №9455 від 06.05.16р. на суму 8 904, 00 грн. та №9472 від 06.05.16р. на суму 8 904, 00 грн., а.с.14, 15 ) ; а відповідач ,отримавши передплату, не повернув позивачу різницю між отриманими коштами і вартістю виконаних робіт .

У звязку з чим позивач , посилаючись на приписи ст.1212 ЦК України, просить стягнути з відповідача 6 048, 00 грн. безпідставно набутих грошових коштів та 311, 24 грн. - відсотків за користування безпідставно отриманими грошовими коштами відповідно до приписів ч.6 ст.231 та ч.4. ст.232 ГК України .

16.08.16 р. відповідача п/д № 361 повернув на користь позивача 11 760,00 грн. надмірно сплачених тим на його користь коштів ( а.с.69 )

Після чого позивач зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача 311,24 грн. - відсотків за користування безпідставно отриманими грошовими коштами ( а.с.72 ) .

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст.837 ЦК України). Загальні підстави для виникнення зобовязання у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл. 83 ЦК України. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, в силу ч. 2 вказаної норми, зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, із змісту вищевказаної норми вбачається, що для зясування чи набула особа відповідного зобовязання, визначеного ст. 1212 ЦК України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобовязання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

Судом встановлено, що 06.05.16р. між сторонами у справі укладено договір підряду №009, предметом якого є оплатне виконання відповідачем робіт по виготовленню або обробці деталей вузлів, механізмів з матеріалів(заготівель), що поставляються замовником.

При цьому, судом встановлено, що кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримані останнім від позивача як оплата виконаних за таким договором робіт, а отже, за наявності правової підстави.

Таким чином, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, неналежне виконання відповідачем умов договорів може слугувати підставою для відповідальності, а не підставою для повернення коштів відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 22 січня 2013 року у справі № 5006/18/13/2012 за позовом Державного підприємства «Донецька залізниця» до Спільного підприємства «Агроспецмонтажник» про стягнення безпідставно сплачених коштів .

Відповідно до приписів ст.82 ГПК України : …при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Господарський суд не знаходить достатніх правових підстав для відступлення від вищенаведеної правової позиції Верховного Суду України відносно застосування до спірних правовідносин положень 1212 ЦК України ; а тому вважає , що позивач обрав невірний спосіб захисту свого порушеного права ; а відтак в задоволенні позовних вимог слід було відмовити. Але , враховуючи ту обставину , що відповідачем після порушення провадження у цій справі було сплачено на користь позивача 11 760, 00 грн. , а позивач зменшив розмір своїх позовних вимог на цю суму коштів , провадження у справі в цій частині підлягає припиненню.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 311,24 грн. - відсотків за користування безпідставно отриманими грошовими коштами задоволенню не підлягають , виходячи з наступного : відповідно до рекомендацій , що містяться у п.6 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» : 6.1. Проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). 6.2. Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання. 6.3. Якщо договором або чинним законодавством не передбачено розміру процентів за користування чужими коштами, то припис частини другої статті 625 ЦК України може бути застосований господарським судом лише за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Оскільки за своєю правовою природою 11 760,00 грн. ( надмірно сплачені позивачем на користь відповідача ) не є безпідставно отриманими коштами, а є заборгованістю відповідача перед позивачем за договором підряду №009 від 06.05.16р. ; то вимоги позивача про стягнення 311, 24 грн. в якості відсотків за користування безпідставно отриманими грошовим коштами не ґрунтуються на вимогах закону та умовах договору ( яким не передбачено розміру процентів за несвоєчасне повернення коштів ) .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі ( в тому числі і витрат на послуги адвоката ) , суд враховує , що спір виник внаслідок неправильних дій саме позивача ( надмірне перерахування коштів на користь відповідача ) ; позивач обрав невірний спосіб захисту ( і в задоволенні позовних вимог слід було відмовити , але враховуючи сплату відповідачем після порушення провадження у справі основного боргу провадження у справі в цій частині було припинено ) , в задоволенні позовних вимог про стягнення 311, 24 грн. судом відмовлено ; а відтак судові витрати у повному обсязі покладаються на позивача .

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 33, 49, 80, 82-85 ГПК України, господарський суд ,-

ВИРІШИВ:

1.Припинити провадження у справі щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 11 760, 00 грн.

2.В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Суддя Васильєв О.Ю.

22.08.16р.