РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2016Справа №910/11762/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/11762/16

за позовом приватного акціонерного товариства «Автокапітал»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАА ТРАНС»;

про стягнення 212 840,78 грн.

Представники сторін:

від позивача: Гайдучик О.Д., довіреність № 73 від 06.11.2014р.;

Лукяненко В.О., довіреність № 02/03/2016 від 02.03.2016р.;

від відповідача: Конкін В.В., довіреність б/н від 15.07.2016р.

обставини справи:

Приватне акціонерне товариство «Автокапітал» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАА ТРАНС» про стягнення 212 840,78 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов'язань за договором операційного лізингу № SD0904/2 від 01.12.2004р. в частині повної сплати лізингових платежів, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у сумі 113 904,99 грн., за прострочення сплати якої нараховані інфляційні втрати - 91 581,79 грн. та 3% річних у сумі 7354,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2016 р. порушено провадження у справі № 910/11762/16, розгляд справи призначений на 21.07.2016р.

21.07.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2016р. розгляд справи відкладений на 11.08.2016р., у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів по справі.

10.08.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача отримано письмові пояснення.

11.08.2016р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло пояснення.

У судовому засіданні 11.08.2016р. було оголошено перерву до 18.08.2016р.

18.08.2016р. через відділ діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про долучення до матеріалів справи письмових пояснень та документів.

Присутній у судовому засіданні 18.08.2016р. представник позивача просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2004р. між позивачем (за договором - лізингодавець) та відповідачем (за договором - лізингоодержувач) було укладено Договір № SD0904/2 операційного лізингу (оренди) діагностичного обладнання, відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, позивач передає відповідачу, а останній зобов'язується прийняти у тимчасове користування обладнання згідно Додатку № 1 та зобов'язується сплачувати позивачу лізингові платежі.

Так, 11.03.2011р. відповідачу було передано у тимчасове платне користування обладнання за Актом прийому-передачі DCU/DBU № 170228 SDconnect 4 від 11.03.2011р., що сторонами не заперечується.

Умовами п.6.1 договору передбачено, що розмір щомісячного лізингового платежу складає 1491,05 грн., в т.ч. ПДВ - 248,51 грн. (еквівалент 230 Євро). Офіційний курс гривні до Євро, встановлений Національним банком України на дату укладення цього договору, складає 648,282 гривень за 100 євро.

Розмір лізингових платежів може бути змінений за згодою Сторін та в інших випадках, передбачених чинним в Україні законодавством (п.6.4 договору).

Як зазначено у позові, позивач 20.05.2013р. за вих. № 24/05/01 направив на адресу відповідача лист про зміну ціни орендного діагностичного обладнання з 01.06.2013р.

Вказаним листом повідомлялося, що починаючи з 01.06.2013 року, розмір щомісячної суборендної плати за оренду обладнання складає 996 євро 40 євроцентів. Оплата здійснюється у валюті «гривня» за курсом НБУ гривні до Євро станом на дату Акту здачі-прийняття робіт. Одночасно, за твердженням позивача, листом № 24/05/01 від 20.05.2013р. було повідомлено, що відповідно до п. 6.5. договору, у разі якщо на дату внесення орендного платежу Офіційний курс буде змінено, розмір орендного платежу змінюється з урахуванням встановленого курсу. Згідно з п. 6.2. договору, внесення лізингових (орендних) платежів здійснюється щомісячно рівними частинами не пізніше 05 числа місяця, наступного за звітним.

Як зазначає позивач, відповідач отримав вказаний лист та здійснював плату відповідно до алгоритму, який було в ньому передбачено, а саме: відповідно до Акту № АК-0000498 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.06.2013p., сума орендного платежу склала 10 410,84 грн. з ПДВ, згідно Акту № АК- 0000596 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.07.2013 p., сума орендного платежу склала 10 579,68 грн. з ПДВ, згідно Акту № АК- 0000701 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.08.2013 p., сума орендного платежу склала 10565,34 грн. з ПДВ, згідно Акту № АК- 0000810 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.09.2013 p., сума орендного платежу склала 10 781,17 грн. з ПДВ. Щомісячний орендний платіж складав 996,40 Євро.

Отже, на думку позивача, шляхом щомісячної оплати за користування орендним обладнанням та підписанням актів здачі-прийняття робіт підтверджується згода відповідача з умовами щодо зміни розміру орендних платежів, передбаченими листом № 24/05/01 від 20.05.2013р.

Разом з тим, з жовтня 2013 року відповідачем було порушено строки оплати по договору, а саме не сплачено лізингові платежі за період жовтень 2013 - червень 2014 року включно, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 113 904,99 грн.

Як зазначено у позові, за взаємною згодою сторін, з 01.07.2014р. було розірвано Договір № SD0904/2 від 01.12.2004р., та обладнання було повернуто позивачу згідно з актом прийому-передачі від 30.06.2014р.

Відповідно до п. 11.6. договору, припинення дії даного договору або закінчення терміну його дії не звільняє будь-яку із Сторін від виплати сум заборгованості іншій Стороні.

Так, 09.10.2014 року позивач надіслав відповідачу претензію № 08/10за № 08/10з вимогою про сплату заборгованості в сумі 113 904,99 грн. Також, в подальшому, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про сплату зазначеної заборгованості, однак відповідач такі претензії залишив без задоволення.

З огляду на що, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача 113 904,99 грн. основного боргу.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що відповідач не надавав згоду на зміну розміру лізингових платежів, про що позивача було повідомлено листами за № 31/12 від 16.03.2011р. та за № 63/12 від 28.05.2013р. Крім того, відповідач вказує на те, що зміна умов договору щодо розміру лізингових платежів не була узгоджена сторонами в порядку, визначеному ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України. А лист позивача № 24/05/01 від 20.05.2013р. не може породжувати будь-які наслідки для сторін.

Відповідно до статті 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно зі ст. 629 ЦК України.

Як вбачається з умов договору, зокрема, п.13.5 договору, зміни та доповнення до даного Договору мають обов'язкову юридичну силу для сторін, тільки у тому випадку, якщо вони будуть оформлені в письмовому виді, підписані уповноваженими представниками обох Сторін і скріплені печатками.

Відповідно до ч. 1 ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін. якщо інше не встановлено договором, або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено відсутність належним чином оформлених сторонами додаткових угод (додатків) до договору стосовно зміни розміру щомісячного лізингового платежу, що є обов'язковим відповідного до норм чинного законодавства та умов п. 6.4. Договору №SD0904/2 оперативного лізингу (оренди) діагностичного обладнання від 01.12.2004р.

Позивач стверджує, оскільки відповідач оплатив рахунки № АВ-0007962 від 30.06.2013р., № АВ-0007963 від 31.07.22013р., № АВ-0007964 від 31.08.2016р., № АВ-0007965 від 30.09.2013р. та № АВ-0007966 від 361.10.2016р. та підписав акти № АК-0000596 від 31.08.2013р., № АК-0000810 від 30.09.2013р. та № АК-0000933 від 31.10.2013р., які були виставлені позивачем з урахуванням збільшення розміру лізингових платежів, про що відповідач був повідомлений листом № 24/05/01 від 20.05.2013р., то останній погодився зі збільшеною сумою лізингових платежів, а факт сплати вищевказаних рахунків є доказом такої згоди.

Проте, суд відхиляє такі твердження позивача, оскільки акти № АК-0000596 від 31.08.2013р., № АК-0000810 від 30.09.2013р. та № АК-0000933 від 31.10.2013р., підписані відповідачем, не можуть вважатись як згода відповідача на збільшення розміру лізингових платежів, так як в зазначених актах відсутнє посилання на збільшену суму лізингових платежів 996 євро 40 євроцентів, а також відсутнє в актах розшифрування порядку нарахування лізингового платежу, зокрема, не визначено по якому курсу та за які послуги розрахована ціна, відсутня вартість в євро та курс, за яким розраховувалась вартість у гривні. Водночас, в рахунках № АВ-0007962 від 30.06.2013р., № АВ-0007963 від 31.07.22013р., № АВ-0007964 від 31.08.2016р., № АВ-0007965 від 30.09.2013р. та № АВ-0007966 від 361.10.2016р. , які були оплачені відповідачем, відсутнє посилання на спірний договір і також немає детального розрахунку ціни та порядку нарахування ціни.

З огляду на що, суд не приймає вищевказані рахунки та акти приймання-передачі як належні та допустимі докази погодження позивачем та відповідачем збільшення розміру лізингових платежів.

Зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявність заборгованості відповідача за спірним договором, відтак заявлені вимоги про стягнення основної заборгованості в сумі 113 904,99 грн. за Договором № SD0904/2 операційного лізингу (оренди) діагностичного обладнання від 01.12.2004р. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Також суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат - 91 581,79 грн. та 3% річних у сумі 7354,00 грн., оскільки такі вимоги є похідними від вимоги про стягнення суми основного боргу.

Згідно із ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.08.2016р.

Суддя А.І. Привалов