ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2016 р. Справа № 922/1825/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І. В.

при секретарі Курченко В.А.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № б/н від 01.06.16)

відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 1 від 13.06.16)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1820 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 21.06.16 у справі №922/1825/16

за позовом Фермерського господарства "Право", с.Петропалівка Вовчанського району Харківської області,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд", м.Харків,

про стягнення 87027,08 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача 80165,55 грн. інфляційних втрат, 6861,53 грн. 3% річних, нарахованих на суму несвоєчасно повернутої відповідачем попередньої оплати за договором поставки від 29.07.13 №29/07, а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.06.16 (суддя Лавренюк Т.А.) у позові відмовлено.

Позивач із рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з ТОВ "Азотфострейд" на користь Фермерського господарства "Право" інфляційні втрати у розмірі 80165,55грн., 3% річних у розмірі 6861,53грн., сплачений судовий збір у розмірі 1378,00грн. за подання позову та у розмірі 1515,00грн. за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором поставки не вважається грошовим зобовязанням, оскільки з моменту отримання листа з вимогою повернути передоплату за товар, у ТОВ "Азотфострейд" виникло зобовязання щодо повернення коштів, отриманих як попередня оплата товару за договором поставки від 29.07.13 №29/07 у сумі 89000,00грн., що за своїм характером є грошовим зобовязанням.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.07.16 вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено її розгляд на 02.08.16, запропоновано учасникам процесу надати суду апеляційної інстанції: позивачу - письмові пояснення з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі, відповідачу - відзив на апеляційну скаргу з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження своїх заперечень.

У звязку з відпусткою судді Фоміної В.О., за розпорядженням керівника апарату Харківського апеляційного господарського суду від 01.08.16 було здійснено повторний автоматичний розподіл справи та визначено для розгляду даної справи колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А.

У запереченнях на апеляційну скаргу від 02.08.16 відповідач зазначає, що стягнення з постачальника суми попередньої оплати не вважається грошовим зобовязанням у розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України, у звязку з чим просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Фермерського господарства "Право".

Присутні у судовому засіданні представник позивача та представник відповідача підтримали свої доводи та заперечення.

Відповідно до статті 77 ГПК України в судовому засіданні апеляційної інстанції 02.08.16 було оголошено перерву до 18.08.16 для надання учасниками процесу обґрунтованих пояснень з питань, що виникли під час розгляду справи, та з метою створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У поясненнях від 16.08.16 відповідач вказує на те, що 19.09.13 від Фермерського господарства "Право" надійшла претензія з вимогою поставки товару (надрукована на принтері) та лист без назви з вимогою поставки товару (здійснений рукописним текстом), проте жодних листів про повернення грошових коштів від позивача під час перевірки не виявлено, у звязку з чим директором ТОВ "Азотфострейд" ОСОБА_3 надані письмові пояснення на імя голови дисциплінарної комісії, де вказано, що ним помилково зазначено в платіжному дорученні призначення платежу про повернення коштів згідно листа від 19.09.13.

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги від 17.08.16 позивач вказує на те, що лист з вимогою повернути попередню оплату товару написаний головою Фермерського господарства "Право" ОСОБА_4 в офісі ТОВ "Азотфострейд" в одному екземплярі та вручений безпосередньо директору, у звязку з чим у апелянта відсутня копія вказаного листа від 19.09.13 з відміткою про отримання. Також зазначає, що факт отримання листа підтверджується платіжним дорученням від 22.04.16 та встановлений судом першої інстанції.

У звязку з відпусткою судді Пуль О.А., за розпорядженням керівника апарату Харківського апеляційного господарського суду від 17.08.16 було здійснено повторний автоматичний розподіл справи та визначено для розгляду даної справи колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В. Колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги з початку.

Присутній у судовому засіданні 18.08.16 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти доводів апелянта, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Зважаючи на викладене, а також на те, що в ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, 29.07.13 між відповідачем (ТОВ "Азотфострейд") та позивачем (Фермерським господарством "Право") укладено договір поставки від 29.07.13 № 29/07 (далі договір поставки), відповідно до умов якого відповідач зобов'язується передати у власність позивачу товар у кількості та на умовах визначених даним договором, а позивач зобовязується прийняти та оплатити товар. (а.с. 11)

Відповідно до пункту 2.1 договору поставки постачальник передає покупцю товар у кількості, визначеному додатками до даного договору. Загальна кількість товару за даним договором визначається кількістю товару, зазначеного в додатку до даного договору.

За умовами пункту 3.1 вказаного договору поставка товару здійснюється окремими партіями за ціною та місцем поставки, зазначеними у додатку до договору.

Пунктом 4.1 цього договору сторони узгодили, що оплата товару здійснюється згідно з додатками до даного договору. Оплата вартості партії товару проводиться покупцем прямим банківським перерахуванням на поточний рахунок постачальника на підставі встановленого останнім рахунку-фактури.

Відповідальність сторін встановлена у розділі 6 договору поставки.

Так, відповідно до пункту 6.1 договору сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх обовязків за цим договором відповідно до чинного законодавства.

Згідно з пунктами 6.2, 6.3 договору за порушення строків поставки постачальник сплачує неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми недопоставленого товару за кожний день прострочення; за порушення строків оплати покупець сплачує неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами підписано специфікації на товар, що поставляється відповідачем за договором, в яких сторонами погоджено найменування товару, його кількість, ціну за тону, загальну вартість, а також умови поставки та здійснення оплати.

29.07.13 сторонами підписано специфікацію на товар, що поставляється відповідачем за договором (додаток № 1 до договору від 29.07.13 №29/07), відповідно до якої відповідач зобов'язався поставити товар - амофос (в біг-бегах) у кількості 7,5т. на загальну суму 39000,00грн., на умовах поставки: автомобільним транспортом відповідача на склад позивача, за адресою: Харківська область, Вовчанський район, с. Петропавлівка, до 05.09.13. (а.с. 12)

Порядок оплати за товар, передбачений у пункті 3 даної специфікації від 29.07.13, а саме: позивач зобов'язався здійснити 100% попередню оплату протягом трьох банківських днів з дати підписання договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача.

Крім того, 08.08.13 сторонами підписано специфікацію (додаток № 2 до договору від 29.07.13 №29/07), за умовами якої відповідач зобов'язався поставити позивачу товар (добрива рідкі азотні (КАС) в кількості 30т. на загальну суму 83400,00грн., на умовах поставки: автомобільним транспортом відповідача на склад позивача, за адресою: Харківська область, Вовчанський район, с. Петропавлівка, до кінця року згідно письмової заявки позивача. Заявка подається електронною поштою або за допомогою факсимільного звязку в строк не пізніше, ніж 5 робочих днів до дати відвантаження товару. (а.с. 13)

Відповідно до пункту 3 вказаної специфікації від 08.08.13 позивач зобов'язався здійснити попередню оплату в розмірі 50000,00грн. на поточний рахунок відповідача протягом одного банківського дня з дати підписання договору, залишок суми в розмірі 33400,00грн. - протягом одного банківського дня по факту отримання товару на підставі видаткових накладних.

Додатки набирають чинності з дати їх підписання і є невідємною частиною договору поставки від 29.07.16 №29/07.

Відповідачем на виконання умов договору було виставлено рахунки-фактури від 29.07.13 № СФ-0000006 на суму 39000,00грн. та від 08.08.13 №СФ-0000007 на суму 83400,00грн. (а.с. 14)

З матеріалів справи вбачається, що позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 89000,00грн., що підтверджується копіями платіжних доручень від 01.08.13 № 50 на суму 39000,00грн. та від 08.08.13 № 55 на суму 50000,00грн. (а.с. 15)

Відповідач зобов'язання за договором щодо поставки товару - амофос (в біг-бегах) у визначений договором строк не виконав, у зв'язку з чим 19.09.13 позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій просив в десятиденний термін до 30.09.13 включно доставити та передати Фермерському господарству "Право" товар - мінеральні добрива: амофос (в біг-бегах) в кількості 7,5 т. (а.с. 16)

Також 19.09.13 позивач на виконання п. 4 Додатку №2 від 08.08.13 до договору від 29.07.13 № 29/07 звернувся з листом (який, як стверджує позивач, є заявкою) до ТОВ "Азотфострейд" з вимогою виконати поставку добрив рідких азотних (КАС) у кількості 30т. до 25.09.13 (включно). (а.с. 17)

Наявність факту звернення позивача 19.09.13 з претензією та заявкою (листом) з вимогою виконати поставку товару відповідачем не заперечується.

Відповідач зобов'язання за договором щодо поставки товару не виконав, товар не поставив. Натомість, 22.02.16 повернув позивачу грошові кошти у розмірі 89000,00грн., що підтверджується випискою з особового рахунку від 22.04.16. (а.с. 18)

Проте, оскільки грошові кошти в розмірі 89000,00грн. відповідачем було повернуто позивачу лише 22.04.16, позивач на суму попередньої оплати за період з 27.09.13 по 21.04.16, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 6861,53грн. та інфляційні збитки в розмірі 80165,55грн. та звернувся до господарського суду з позовом до ТОВ "Азотфострейд", в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за несвоєчасно повернуту відповідачем попередню оплату за договором поставки від 29.07.13 №29/07.

Рішенням суду першої інстанції відмовлено у задоволенні позову, у звязку з тим, що відповідальність передбачена ст. 625 ЦК України наступає за невиконання грошового зобовязання, проте стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором поставки товару, не вважається грошовим зобовязанням в розумінні ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

При цьому, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст.ст. 188, 193 ГК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з норм чинного законодавства, однією з підстав виникнення зобов'язання є договір.

Щодо окремого виду зобов'язань і, зокрема, тих, що виникають з договорів поставки, то відповідно до частин 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.07.13 між відповідачем (ТОВ "Азотфострейд") та позивачем (Фермерським господарством "Право") укладено договір поставки від 29.07.13 №29/07 (далі договір поставки), відповідно до умов якого відповідач зобов'язався передати у власність позивачу товар у кількості та на умовах визначених даним договором, а позивач зобовязується прийняти та оплатити товар.

Виходячи з умов вказаного договору, постачальник передає покупцю товар, а покупець здійснює оплату товару згідно з додатками до даного договору. (п.п. 2.1, 4.1 договору поставки), у звязку з чим між сторонами підписано специфікації на товар, що поставляється відповідачем за договором (додаток № 1 від 29.07.13 та додаток № 2 від 08.08.13 до договору від 29.07.13 №29/07), де сторонами погоджено найменування товару, його кількість, ціну за тону, загальну вартість, а також умови поставки та здійснення оплати.

Відповідно до додатку №1 від 29.07.13 до договору поставки відповідач зобов'язався поставити товар - амофос (в біг-бегах) у кількості 7,5т. на загальну суму 39000,00грн. до 05.09.13, а позивач зобов'язався здійснити 100% попередню оплату протягом трьох банківських днів з дати підписання договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача.

Відповідно до додатку № 2 від 08.08.13 до договору відповідач зобов'язався поставити позивачу товар (добрива рідкі азотні (КАС) в кількості 30т. на загальну суму 83400,00грн., до кінця року згідно письмової заявки позивача, яка подається електронною поштою або за допомогою факсимільного звязку в строк не пізніше, ніж 5 робочих днів до дати відвантаження товару, а позивач зобов'язався здійснити попередню оплату в розмірі 50000,00грн. на поточний рахунок відповідача протягом одного банківського дня з дати підписання договору, залишок суми в розмірі 33400,00грн. - протягом одного банківського дня по факту отримання товару на підставі видаткових накладних.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 89000,00грн., що підтверджується копіями платіжних доручень від 01.08.13 № 50 на суму 39000,00грн. та від 08.08.13 №55 на суму 50000,00грн., в яких зазначено передоплата згідно рахунку-фактури від 29.07.13 №СФ-0000006 та від 08.08.13 №СФ-0000007.

Таким чином, позивач взяті на себе зобов'язання за договором поставки щодо здійснення попередньої оплати товару виконав належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

При цьому, виходячи з аналізу вказаної статті, продавець має право на свій розсуд вимагати від постачальника виконання ним обовязку з поставки товару або повернення суми попередньої оплати за умови, що покупець не виконав поставку товару у встановлений договором строк.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав поставку товару амофос (в біг-бегах) до 05.09.13, у звязку з чим 19.09.13 позивач звернувся до відповідача з претензією, де просив до 30.09.13 включно доставити та передати Фермерському господарству "Право" товар - мінеральні добрива амофос (в біг-бегах) в кількості 7,5т., у звязку з чим у ТОВ "Азотфострейд" залишився обовязок передати покупцю оплачений товар.

Крім того, тоді ж позивач на виконання п. 4 Додатку №2 від 08.08.13 до договору поставки направив заявку відповідачу з вимогою виконати поставку добрив рідких азотних (КАС) у строк до 25.09.13 (включно).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, що згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Так, ст. 611 ЦК України передбачає настання в разі порушення зобов'язання правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

З договору вбачається, що за порушення строків поставки постачальник сплачує неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми недопоставленого товару за кожний день прострочення; за порушення строків оплати покупець сплачує неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення. (п. 6.2, 6.3 договору).

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, відповідач не виконав взяті на себе зобовязання щодо поставки товару за договором від 29.07.13 №29/07. Натомість, 22.04.16 повернув позивачу грошові кошти в розмірі 89000,00грн, у звязку з чим позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 6861,53грн. та збитки від інфляції в розмірі 80165,55грн. на суму попередньої оплати.

Дійсно, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, вказаною статтею передбачена можливість стягнення трьох річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобовязання.

Відповідно до п. 1.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Проте, за своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобовязань, а з інших підстав повернення сплачених грошових коштів за непоставлений товар.

За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену частиною 3 статті 693 ЦК України), згідно з якою на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Проте, умовами вказаного договору поставки розмір і порядок нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16.09.14 у справі № 921/266/13-г/7, на яку послався суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.

Позивач звертаючись з апеляційною скаргою зазначив, що обставини у справі №921/266/13-г/7 не є тотожними тим, що виникли між ТОВ "Азотфострейд" та Фермерським господарством "Право", оскільки в даному випадку позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути суму попередньої оплати товару (тоді як при вирішенні спору у справі №921/266/13-г/7 такої вимоги не було), та вказує на те, що до моменту отримання відповідної вимоги, обовязок продавця поставити товар, та лише після отримання вимоги повернути суму попередньої оплати у продавця виникає грошовий обовязок.

Проте, матеріали справи не містять доказів направлення позивачем вимоги про повернення суми попередньої оплати. Також, позивач у додаткових поясненнях до апеляційної скарги від 17.08.16 зазначає, що в нього відсутня копія листа від 19.09.13 з вимогою повернути попередню оплату товару, оскільки вказаний лист написаний головою Фермерського господарства "Право" ОСОБА_4 в одному екземплярі та вручений безпосередньо директору ТОВ "Азотфострейд". (а.с. 84)

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, відповідно до ч.1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що факт отримання листа підтверджується платіжним дорученням від 22.04.16, де в графі призначення платежу зазначено "повернення коштів згідно листа б/н від 19.09.13 без ПДВ" та встановлений судом першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач заперечує факт отримання листа про повернення суми попередньої оплати від Фермерського господарства "Право", та зазначає, що на підприємстві проведена перевірка, за результатами якої директором ТОВ "Азотфострейд" ОСОБА_3 надані письмові пояснення на імя голови дисциплінарної комісії, що ним помилково вказано в платіжному дорученні призначення платежу про повернення коштів згідно листа від 19.09.13, в підтвердження цього відповідачем надано копію наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності директора ТОВ "Азотфострейд". (а.с. 73-83)

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що дані правовідносини не тотожні тим, що були предметом розгляду Верховним Судом України при прийняття рішення від 16.09.14 у справі № 921/266/13-г/7, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, у розумінні ст. 34 ГПК України, що позивач звертався з вимогою до відповідача про повернення суми попередньої оплати товару.

Крім того, позивач вказує на те, що 19.09.13 він звернувся з вимогою про повернення суми попередньої оплати у розмірі 83000,00грн., оскільки відповідач не виконав поставку товару у строк встановлений договором. Проте, з матеріалів справи вбачається, що строк поставки товару - амофос (в біг-бегах) у кількості 7,5т. на загальну суму 39000,00грн. до 05.09.13, а строк поставки добрив рідких азотних (КАС) в кількості 30т. на загальну суму 83400,00грн. до кінця року згідно письмової заявки позивача, яка подається в строк не пізніше ніж за 5 робочих днів до дати відвантаження товару та яка була подана позивачем лише 19.09.13. Тобто на момент звернення позивача з вимогою повернути суму попередньої оплати у порядку ст. 693 ЦК України відповідачем порушено строк виконання зобовязання лише з поставки амофос (в біг-бегах), у звязку з чим позивач мав право вимагати повернення суми попередньої оплати товару у сумі 39000,00грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення обґрунтовано, у відповідності до матеріалів справи та норм чинного законодавства, тому вказане рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, оскільки апелянтом не спростовано висновків місцевого господарського суду про відсутність порушення ТОВ "Азотфострейд" грошового зобовязання відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Право" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 21.06.16 у справі №922/1825/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 22.08.16

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Тарасова І. В.