ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2016 Справа № 917/1035/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-Постачання", пров. Героїв Бреста, 46, м. Кременчук, Полтавська область, 39601

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 комісію, що здійснює державне регулювання у сферах електроенергетики та комунальних послуг (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19).

про стягнення суми основного боргу, пені, інфляційних, 3% річних та штрафу

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 , довіреність б/н від 29.12.2015

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 552-16 від 12.07.2016, ОСОБА_4, довіреність № 689-16 від 16.08.2016.

від третьої особи: не зявились

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено про дату складення повного рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позов про стягнення з відповідача заборгованості за договором транспортування природного газу магістральними трубопроводами №6/НО32 від 01.07.2015 у розмірі 6 649 868,68 грн, з яких: сума основного боргу - 3 065 156,66 грн; сума інфляційних втрат - 171,74 грн; сума 3% річних - 106 200,36 грн, сума пені - 1 512 462,80 грн; сума 7% штрафу - 1 965 877,12 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі та наполягав на його задоволенні, в обґрунтування позову посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору розподілу природного газу в частині своєчасного здійснення розрахунків.

Відповідач у відзиві на позов вказує на те, що ним сплачено суму основного боргу в розмірі 3 065 156,66 грн. Також, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу в розмірі 1 965 877,12 грн, нарахованого позивачем на підставі абзацу 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, оскільки зобовязання відповідача за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами є грошовими і до них не можна застосовувати положення абзацу 3 ч. 2 ст. 231 ГК України. Крім того, відповідач заперечує проти стягнення пені в розмірі 317 596,63 грн та 3% річних в розмірі 22 260,02 грн, посилаючись на те, що частина заборгованості по договору була сплачена ним не в строки, передбачені договором, а в порядку, визначеному умовами спільних протокольних рішень про проведення розрахунків, укладених на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Також відповідач вказує на те, що позивачем при нарахуванні пені та 3% не враховані положення ст.ст. 253, 254 ЦК України.

Також, відповідач заявив клопотання про зменшення розміру пені на 50%.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив.

01.07.2015 Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (позивач, газотранспортне підприємство) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-Постачання" (відповідач, Замовник) уклали договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н032.

Згідно з п. 1.1 газопровідне підприємство зобовязалося надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов'язався сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору

Послуги з транспортування газу магістральними газопроводами оформляються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами. Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (п.п. 3.1., 3.4. договору).

Положеннями п. 3.1. та п. 3.4 договору встановлено, що послуги з транспортування газу магістральними газопроводами оформляються відповідачем і позивачем актами наданих послуг по транспортуванню газу, які є підставою для проведення остаточних розрахунків.

Згідно з п. 5.4. договору вартість послуг по транспортуванню газу визначається на підставі акту наданих послуг.

Оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (п. 5.5. договору).

У разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 7.3 договору).

Відповідно до п. 11.1 договору цей договір набирає чинності з дня його підписання Сторонами. Умови договору застосовуються до відносин Сторін, які виникли з 01 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані позивачем послуги - до повного виконання відповідачем своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення дії договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій та згідно з чинним порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, затвердженого Наказом № 55/57/43 від 03.02.2009 сторонами в тому числі ТОВ Кременчукгаз-Постачання та ПАТ Укртрансгаз 21.09.2015 підписане спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2014/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 270 902,02 грн.

Зазначене спільне протокольне рішення відповідно до п. 5.2. набрало чинності з моменту його підписання сторонами, а саме: 19.11.2015 та діяло до повного його виконання (до 28.09.2015).

Вказане спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України передбачає перерахування з Державного бюджету України Відповідачу заборгованості з компенсації коштів по пільгам і субсидіям за липень-серпень 2015 року.

При цьому, п. 3 вказаного спільного протокольного рішення встановлює, що всі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

За умовами зазначеного спільного протокольного рішення відповідач (сторона 3 СПР) після отримання відповідних коштів з державного бюджету перераховує ці кошти в погашення заборгованості за надані позивачем у липні 2015 року послуги які є предметом даного позову, в розрізі умов договору.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що ним на виконання умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами надані відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу у липні 2015 року на загальну суму 1 081 176,14 грн, відповідно до акту наданих послуг від 31.07.2015 № 07-15-/Н032; у серпні 2015 року на загальну суму 760 477,58 грн, відповідно до акту наданих послуг від 31.08.2015 № 08-15-/Н032; у вересні 2015 року на загальну суму 846 862,18 грн, відповідно до акту наданих послуг від 30.09.2015 № 09-15-/Н032; у жовтні 2015 року на загальну суму 3 938 053,80 грн, відповідно до акту наданих послуг від 31.10.2015 № 10-15-/Н032; у листопаді 2015 року на загальну суму 5 016 885,11 грн, відповідно до акту наданих послуг від 31.11.2015 № 11-15-/Н032; у грудні 2015 року на загальну суму 6 751 260,52 грн, відповідно до акту наданих послуг від 31.12.2015 № 12-15-/Н032; у січні 2016 року на загальну суму 11 554912,61 грн відповідно до акту наданих послуг від 31.01.2016 № 0Ы6-/Н032; у лютому 2016 року на загальну суму 7 928 247,76 грн, відповідно до акту наданих послуг від 29.02.2016 № 02-16-/Н032; у березні 2016 року на загальну суму 7 287 670,16 грн, відповідно до акту наданих послуг від 31.03.2016 № 03-16-/Н032; у квітні 2016 року на загальну суму 3 266 448,42 грн, відповідно до акту наданих послуг від 01.04.2016 № 04-16-/Н032.

Як зазначає позивач, відповідач, порушуючи умови договору здійснив оплату наданих з липня 2015 року по квітень 2016 послуг з порушенням строку їх оплати, чим здійснив прострочення зобов'язань. Неоплаченими залишилися надані послуги на суму 3 065 156,66 грн.

Згідно з ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди (правочини), передбачені законом.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням іншої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором ч. 1 ст. 904 ЦК України.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

З наданих доказів вбачається, що відповідачем сплачена сума основного боргу в розмірі 3 065 156,66 грн, що підтверджується банківськими виписками.

В частині стягнення 3 065 156,66 грн основного боргу предмет спору відсутній і провадження у справі в цій частині підлягає припиненню згідно з п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

З огляду на ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.3. договору в редакції додаткової угоди №2 сторони визначили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Частина 2 ст. 231 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

На підставі вищевикладеного позивачем нараховано відповідачу пеню за прострочення зобов'язань щодо оплати, наданих позивачем з липня 2015 року по квітень 2016 року послуг у розмірі 1 512 462,80 грн, 3% від простроченої суми у розмірі 106 200,36 грн та інфляційні втрати у сумі 171,74 грн, 1 965 877,12 грн штрафу.

Щодо вимоги позивача стосовно стягнення 7% штрафу, нарахованого у відповідності до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Зазначена правова позиція також наведена у постанові Верховного Суду України № 3-1гс14 від 04.02.2016 у справі № 903/610/13.

Відповідно до статті 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

В даному випадку відсутні підстави для відступу від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України.

Як розяснено у п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Оскільки, спірні правовідносини у даній справі виникли, у звязку з неналежним виконанням відповідачем саме грошового зобовязання (повязаного з оплатою вартості наданих послуг), правових підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України у суду немає, а тому у даній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, нарахування пені в сумі 1 512 462,80 грн та 3% річних в розмірі 106 200,36 грн позивачем здійснено на суми боргу без врахування спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2014/у від 21.09.2015 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України.

Проте, уклавши 21.09.2015 вищевказане спільне протокольне рішення сторони дійшли згоди про зміну порядку і строків взаєморозрахунків за отримані послуги з транспортування газу протягом періоду, у якому виникли спірні правовідносини,

Враховуючи те, що відповідачем оплата отриманих послуг на суму 270 902,02 грн здійснена в порядку та строки передбачені спільним протокольним рішенням, покладення на останнього відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання в період з моменту підписання спільного протокольного рішення та до моменту його фактичного виконання (з 21.09.2015 по 28.09.2015) є необґрунтованим.

Отже, нарахування пені та 3% річних необхідно здійснювати за період з 21.08.2015 по 20.09.2015, а не за період з 21.08.2015 по 28.09.2015, як нарахував позивач.

Отже, за перерахунком, здійсненим судом до стягнення з відповідача підлягає 24 889,93 грн пені та 1 341,61 грн - 3% річних за зобов'язаннями липня 2015 року.

Стосовно нарахованих позивачем сум 3% річних та пені за зобов'язаннями серпня 2015 року слід зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 5.5. договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок

Газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Отже, виходячи з умов договору останнім днем, в який Замовник має здійснити розрахунок за отримані протягом місяця послуги, є 19-те число місяця наступного за місяцем надання послуг.

Як передбачено статтею 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За приписами частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З аналізу статей 253 і 254 Цивільного кодексу України та пункту 5.5. договору, вбачається, що період прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань, має розраховуватися з 20-го числа місяця наступного за місяцем надання послуг, а у разі коли 19-те число припадає на вихідний, святковий або неробочий день, з наступного дня за першим за ним робочим днем.

Як вбачається з наданого розрахунку нарахування пені та 3% річних за зобов'язаннями серпня 2015 року позивач розпочинає з 21 вересня 2015 року, при цьому не враховуючи те, що 19 вересня припало на суботу, і тому розрахунок пені та 3% необхідно здійснювати з вівторка 23 вересня 2015 року.

За перерахунком, здійсненим судом 3% річних, нарахованих на суму боргу в розмірі 760 477,58 грн, за зобовязаннями серпня 2015 року складають 312,53 грн, пені - 4 992,89 грн.

Також, необхідно зазначити, що розраховуючи суми 3% річних та пені за зобов'язаннями серпня 2015 року позивачем не взято до уваги те, що 19.10.2015 сторонами підписане спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2138/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 92 479,50 грн.

Зазначене спільне протокольне рішення, згідно з п. 5.2. набрало чинності з моменту його підписання сторонами, а саме: 19.10.2015 та діяло до повного його виконання (до 27.10.2015).

Враховуючи те, що відповідачем оплата отриманих послуг на суму 92 479,50 грн, здійснена в порядку та строки, передбачені спільним протокольним рішенням, покладення на останнього відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання в період з моменту підписання спільного протокольного рішення та до моменту його фактичного виконання (з 19.10.2015 по 27.10.2015) є необґрунтованим.

Таким чином, за перерахунком, здійсненим судом за період з 19.10.2015 по 27.10.2015 розмір 3% річних складає 136,47 грн, пені - 2 001,72 грн.

Стосовно нарахованих позивачем сум 3% річних та пені за зобов'язаннями жовтня 2015 року.

Як вбачається з наданих доказів, розраховуючи суми 3% річних та пені за зобов'язаннями жовтня 2015 року позивачем не взято до уваги те, що 19 листопада 2015 року сторонами підписане спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2464/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 1 259 737,32 грн.

Зазначене спільне протокольне рішення, згідно з п. 5.2. набрало чинності з моменту його підписання сторонами, а саме: 19.11.2015 та діяло до повного його виконання (до 25.11.2015).

Враховуючи те, що відповідачем оплата отриманих послуг на суму 1 259 737,32 грн здійснена в порядку та строки, передбачені спільним протокольним рішенням, покладення на останнього відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання в період з моменту підписання спільного протокольного рішення та до моменту його фактичного виконання (з 19.11.2015 по 25.11.2015) є необґрунтованим.

За перерахунком, здійсненим позивачем 3% річних складає 1 082,35грн, а сума пені -15 874,40 грн.

Також, необхідно зазначити, що розраховуючи суми 3% річних та пені за зобов'язаннями жовтня 2015 року позивачем не було взято до уваги те, що 18 грудня 2015 року сторонами підписане спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 303/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 3 000 000,00 грн.

Зазначене спільне протокольне рішення, згідно з п. 5.2. набрало чинності з моменту його підписання сторонами, а саме: 18.12.2015 та діяло до повного його виконання (до 24.12.2015).

Враховуючи те, що відповідачем оплата отриманих послуг на суму 3 000 000,00 грн, здійснена в порядку та строки передбачені спільним протокольним рішенням, покладення на останнього відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання в період з моменту підписання спільного протокольного рішення та до моменту його фактичного виконання (з 18.12.2015 по 24.12.2015) є необґрунтованим.

Отже, нарахування пені та 3% річних необхідно здійснювати за період з 21.11.2015 по 17.12.2015, а не за період з 21.11.2015 по 23.12.2015, як нарахував позивач.

Всього позивачем за період з 18.12.2015 по 23.12.2015 нараховано пеню в сумі 10 741,36 грн, та 3% річних в розмірі 734,37 грн.

Таким чином, сума пені в розмірі 10 741,36 грн, сума 3% річних в розмірі 734,37 грн, нараховані позивачем безпідставно, тому не підлягають стягненню з відповідача.

Стосовно нарахованих позивачем сум 3% річних та пені за зобов'язаннями листопада 2015 року, слід зазначити наступне.

Здійснюючи розрахунок пені та 3% річних за зобов'язаннями листопада 2015 року позивачем не враховано те, що 19 грудня 2015 року припало на вихідний день - суботу, внаслідок чого нарахування необхідно здійснювати не 21.12.2015, а з 22.12.2015.

За перерахунком, здійсненим судом за зобов'язаннями лютого 2015 року 3% річних складає 824,69 грн, а сума пені - 12 095,50 грн.

Також, здійснюючи нарахування 3% річних та пені за зобов'язаннями листопада 2015 року, позивачем не взято до уваги те, що 22 січня 2016 року сторонами укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 289/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 4 500 000,00 грн.

Зазначене спільне протокольне рішення, згідно з п. 5.2. набрало чинності з моменту його підписання сторонами, а саме: 22.01.2016 та діяло до повного його виконання (до 28.01.2016).

Враховуючи те, що відповідачем оплата отриманих послуг на суму 4 500 000,00 грн, здійснена в порядку та строки, передбачені спільним протокольним рішенням, покладення на останнього відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання в період з моменту підписання спільного протокольного рішення та до моменту його фактичного виконання (з 22.01.2016 по 28.01.2016) є необґрунтованим.

Отже, нарахування пені та 3% річних необхідно було здійснювати за період з 22.12.2015 по 21.01.2016, а не за період з 21.12.2015 по 28.01.2015, як нарахував позивач.

Всього позивачем за період з 22.01.2016 по 28.01.2016 нараховано пеню в сумі 6 973,00 грн та 3% річних в розмірі 476,73 грн.

Таким чином, нараховані позивачем вищевказані суми пені та 3% річних є необґрунтованими, тому не підлягають стягненню з відповідача.

Стосовно нарахованих позивачем сум 3% річних та пені за зобовязаннями грудня 2015 року, слід зазначити наступне.

Здійснюючи нарахування 3% річних та пені за зобов'язаннями грудня 2015 року позивачем не враховано те, що 22.01.2016 сторонами укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 289/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 4 500 000,00 грн.

Зазначене спільне протокольне рішення, згідно п. 5.2. набрало чинності з моменту його підписання сторонами, а саме: 22.01.2015 та діяло до повного його виконання (до 28.01.2016).

Враховуючи те, що відповідачем оплата отриманих послуг на суму 4 500 000,00 грн, здійснена в порядку та строки передбачені спільним протокольним рішенням, покладення на останнього відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання в період з моменту підписання спільного протокольного рішення та до моменту його фактичного виконання (з 22.01.2016 по 28.01.2016) є необґрунтованим.

Як вбачається з розрахунку наданого позивачем, останнім за період з 21.01.2016 по 28.01.2016 нараховано 3% річних в сумі 4 106,73 грн та пеню в розмірі 60 067,47 грн.

За перерахунком, здійсненим судом сума 3% річних (з урахуванням спільного протокольного рішення) складає 2 240351 грн, сума пені - 32 860,94 грн.

Здійснюючи нарахування 3% річних та пені за зобов'язаннями грудня 2015 року позивачем не враховано те, що 19.02.2016 сторонами укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 692/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 4 000 000,00 грн, та № 691/у на суму 1 000 000,00 грн.

Зазначені спільні протокольні рішення, згідно з п. 5.2. набрали чинності з моменту їх підписання сторонами, а саме: 19.02.2015 та діяли до повного їх виконання (до 29.03.2016).

Враховуючи те, що відповідачем оплата отриманих послуг на суму 5 000 000,00 грн, здійснена в порядку та строки передбачені спільними протокольними рішеннями, покладення на останнього відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання в період з моменту підписання спільних протокольних рішень та до моменту їх фактичного виконання (з 19.02.2016 по 29.03.2016) є необґрунтованим.

Отже, нарахування позивачем за період з 19.02.2016 по 29.03.2016 пені в сумі 13 095,98 грн, 3% річних в сумі 895,37 грн є необґрунтованими та не підлягають стягненню з відповідача.

Стосовно нарахованих позивачем сум пені та 3% річних за зобов'язаннями січня 2016 року слід зазначити наступне.

Здійснюючи нарахування 3% річних та пені за зобов'язаннями січня 2016 року позивачем не враховано те, що 19.02.2016 сторонами укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 692/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 4 000 000,00 грн та № 691/у на суму 1 000 000,00 грн.

Зазначені спільні протокольні рішення, згідно з п. 5.2. набрали чинності з моменту їх підписання сторонами, а саме: 19.02.2015 та діяли до повного їх виконання (до 29.03.2016).

Враховуючи те, що відповідачем оплата отриманих послуг на суму 5 000 000,00 грн здійснена в порядку та строки, передбачені спільним протокольним рішенням, покладення на останнього відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання в період з моменту підписання спільних протокольних рішень та до моменту їх фактичного виконання (з 21.02.2016 по 29.03.2016) є необґрунтованим.

Враховуючи те, що за вищевказаними спільними протокольними рішеннями № 691/у та № 692/у на суму 5 000 000,00 грн врегульована заборгованість за зобов'язаннями грудня 2015 року на суму 1 194 359,93 грн, залишком суми розрахунків за спільними протокольними рішеннями в розмірі 3 805 640,07 грн (5 000 000,00 - 1 194 359,93 = 3 805 640,07) врегульовано частину заборгованості за зобов'язаннями січня 2016 року.

За перерахунком, здійсненим позивачем за період з 21.02.2016 по 10.03.2016 3% становить 12 101,60 грн та пені 177 490,19 грн.

Здійснюючи нарахування 3% річних та пені за зобов'язаннями січня 2016 року позивачем не враховано те, що 18.03.2016 сторонами укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1010/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 5 000 000,00 грн.

Зазначене спільне протокольне рішення, згідно з п. 5.2. набрало чинності з моменту його підписання сторонами, а саме: 18.03.2016 та діяло до повного їх виконання (до 29.03.2016).

Враховуючи те, що відповідачем оплата отриманих послуг на суму 5 000 000,00 грн, здійснена в порядку та строки передбачені спільним протокольним рішенням, покладення на останнього відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання на суму передбачену спільним протокольним рішенням в період з моменту підписання останнього та до моменту його фактичного виконання (з 18.03.16 по 29.03.16) є необґрунтованим.

Таким чином, за перерахунком, здійсненим позивачем розмір 3% річних становить 5 023,69 грн, пені - 72 704,85 грн за період з 18.03.2016 по 28.03.2016.

Стосовно нарахованих позивачем сум 3% річних та сум пені за зобов'язаннями лютого 2016 року слід зазначити наступне.

Здійснюючи нарахування 3% річних та пені за зобов'язаннями лютого 2016 року позивачем не враховано те, що 19.04.2016 сторонами укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1290/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 6 129 801,15 грн.

Зазначене спільне протокольне рішення, згідно з п. 5.2. набрало чинності з моменту його підписання сторонами, а саме: 19.04.2016 та діяло до повного його виконання (до 25.04.2016).

Враховуючи те, що відповідачем оплата отриманих послуг на суму 6 129 801,15 грн здійснена в порядку та строки, передбачені спільним протокольним рішенням, покладення на останнього відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання на суму передбачену спільним протокольним рішенням в період з моменту підписання останнього та до моменту його фактичного виконання (з 19.04.2016 по 25.04.2016) є необґрунтованим.

При цьому, позивачем також не враховано те, що 19 березня 2016 року припало на вихідний день - суботу тому, період прострочення виконання зобов'язання має розпочинатися не з 21.03.2016, а з 22.03.2016.

За перерахунком, здійсненим позивачем за період з 21.03.2016 по 24.04.2016 3% річних складає 18 956,85 грн, пеня 276 873,00 грн.

Стосовно нарахованих позивачем сум пені та 3% річних за зобов'язаннями березня 2016 року.

Здійснюючи нарахування 3% річних та пені за зобов'язаннями березня 2016 року позивачем не враховано те, що 19.05.2016 сторонами укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1543/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 6 000 000,00 грн.

Зазначене спільне протокольне рішення згідно з п. 5.2. набрало чинності з моменту його підписання сторонами, а саме: 19.05.2016 та діяло до повного їх виконання (до 25.05.2016).

Враховуючи те, що відповідачем оплата отриманих послуг на суму 6 000 000,00 грн, здійснена в порядку та строки, передбачені спільним протокольним рішенням, покладення на останнього відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання на суму передбачену спільними протокольними рішеннями в період з моменту підписання останнього та до моменту його фактичного виконання (з 19.05.2016 по 25.05.2016) є необґрунтованим.

За перерахунком, здійсненим позивачем за період з 19.05.2016 по 24.05.2016, 3% річних складають 45,56 грн, пені - 577,19 грн.

Отже, всього за перерахунком, здійсненим судом сума 3% річних складає 41 538,66 грн, сума пені - 613 568,73 грн пені.

Від відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення розміру пені на 50%.

Позивач проти задоволення зазначеного клопотання заперечував повністю.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В п.п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що за змістом п.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання зобов'язання або його невиконання, незначності прострочення виконання зобов'язання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Обґрунтовуючи заявлене клопотання про зменшення розміру пені, відповідач посилався на суспільну значимість діяльності підприємства (розподіл природного газу для споживачів всіх категорій які перебувають на території міст Кременчук, Горішні Плавні, м. Гадяч, Кременчуцького та Семенівського районів Полтавської області) та на те, що основний борг повністю ним сплачений.

Враховуючи баланс інтересів сторін у справі, а також те, що відповідач за час розгляду справи повністю сплатив суму основного боргу за договором, та враховуючи відсутність доказів того, що прострочення зобовязань відповідачем завдало збитків позивачу, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені на 50% та стягнути з відповідача 306 342,41 грн пені.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, наведені вище положення законодавства, є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 306 342,41 грн пені, 41 538,66 грн 3% річних.

Сума інфляційних втрат підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі в розмірі 171,74 грн.

Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст. 49 ГПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки.

В частині оплати відповідачем боргу судові витрати також покладаються на відповідача, оскільки сплата боргу відбулася після порушення провадження у справі.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, п. 1-1 ст. 80, п. 3. ст. 83, ст. ст. 82 - 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-Постачання", пров. Героїв Бреста, 46, м. Кременчук, Полтавська область, 39601, на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021, () 306 342,41 грн пені, 41 538,66 грн 3%, 171,74 грн інфляційних втрат, 55 793,28 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Припинити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 3 065 156,66 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 25.08.2016

Суддя Д.М. Сірош