донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

31.08.2016 справа №905/1479/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю
від відповідача:ОСОБА_5 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», м. Київ в особі Донецької дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», м. Словянськ, Донецька область
на рішення господарського судуДонецької області
від21.06.2016 року
по справі№ 905/1479/16 (суддя: Подколзіна Л.Д.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», м. Краматорськ, Донецька область
до відповідачаУкраїнського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», м. Київ в особі Донецької дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», м. Словянськ, Донецька область
простягнення 89 619,15 грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», м. Краматорськ, Донецька область (далі «Позивач») звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», м. Київ в особі Донецької дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», м. Словянськ, Донецька область (далі «Відповідач») суми заборгованості за несплачені послуги щодо інкасації грошових коштів в розмірі 47 812,65 грн., суми інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 28 952,86 грн., суми 3% річних у розмірі 2 401,11 грн. та суми пені в розмірі 8 797,53 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 21.06.2016 року у справі № 905/1479/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», м. Київ в особі Донецької дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», м. Словянськ, Донецька область () на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», м. Краматорськ, Донецька область () суму заборгованості за несплачені послуги щодо інкасації грошових коштів в розмірі 49 467,65 грн., суму інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 28 952,86 грн., суму 3% річних у розмірі 2 401,11 грн., суму пені в розмірі 8 797,53 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 21.06.2016 року у справі № 905/1479/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що спільний лист між позивачем та відповідачем від 02.06.2014 року № 222-240, № 31/3-13-269 «Щодо подальшої співпраці» не є правочином в розумінні вимог ЦК України, яким було внесено зміни до умов Генеральної угоди.

В основу заперечень скаржника покладено твердження про те, що наявні в матеріалах справи акти звіряння, не можна вважати доказом фактичного виконання позивачем своїх зобовязань за укладеними між сторонами договорами банківських рахунків №№ 1 та 2, оскільки такі акти є документами, що містять відомості про бухгалтерський облік здійснених операцій на підприємствах та не можуть вважатися належним доказом проведення цих операцій.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», просив рішення господарського суду Донецької області від 21.06.2016 року у справі № 905/1479/16 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник Відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, звернувся до судової колегії з проханням скасувати спірне рішення та прийняти нове, яким відмовити Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 03.04.2007 року між Публічним акціонерним Товариством «Державний ощадний банк України» (далі - «Банк») та Українським державним підприємством поштового звязку «Укрпошта» (далі «Клієнт») підписано Генеральну угоду про співробітництво та надання банківських послуг УДППЗ «Укрпошта» та його структурним підрозділам № 143/422-41 (далі «Генеральна угода»), якою визначено організаційно-правові засади щодо надання Банком фінансових послуг клієнту, зокрема з доставки грошових коштів до центрів поштового звязку на підставі взаємних домовленостей, оформлених окремими договорами (п.2.3 Генеральної угоди).

На виконання умов угоди між Банком та Клієнтом підписані договори банківського рахунку № 642 від 26.04.2007 року (далі «Договір 1») та № 611-14 від 18.06.2014 року (далі «Договір 2»).

Згідно з п.1.1. вказаних договорів Банк зобовязався надавати Клієнту послуги по розрахунково-касовому обслуговуванню, зокрема, перевезень грошових коштів на виплату пенсій, грошової допомоги до вузлів поштового звязку, а Клієнт зобовязався оплатити вартість наданих послуг та надав Банку право користування тимчасово вільними коштами Клієнта згідно з умовами договорів та нормативно-правових актів.

Вартість послуг визначена в тарифах, які є додатком до Генеральної Угоди. (п.3.1 договору № 642 від 26.04.2007 року).

За умовами договору № 1 Клієнт доручає здійснювати договірне списання з рахунків Клієнта плати за надані банком послуги з розрахунку за касове обслуговування в розмірі передбачуваному тарифами. Списання здійснюється одночасно з проведенням операції або не пізніше 5 числа місяця наступного за звітнім. (п. 3.4.) та не пізніше 6 числа наступними за звітнім за умовами договору № 611-14від 18.06.2014 р.

Документом, що підтверджує здавання готівкових коштів Клієнту є грошовий чек з приклеєною контрольною маркою, підписаний керівником, головним бухгалтером і касиром та засвідчений відбитком печатки клієнта, а також підпис касира Клієнта в книзі обліку готівки, відправленої підприємствам, установам, організаціям через бригаду інкасаторів, засвідчений відбитком печатки (штампом).(п. 4.9 договорів)

У п. 6.1 вказаної угоди встановлено, документ набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та діє протягом одного року. У випадках відсутності письмового повідомлення однієї із сторін щодо припинення дії угоди за 30 календарних днів до закінчення строку її дії, угода вважається продовженою на наступний строк на тих же умовах.

Відповідно до п. 10.1 договору № 642 від 26.04.2007 року, останній набуває чинності з дати підписання та діє протягом терміну дії Генеральної угоди.

Господарським судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов договору № 1, позивачем за період з 05.06.2014 року по 05.07.2014 року були надані послуги з інкасації грошових коштів у розмірі 47 448 690,00 грн. та за договором № 2 21 701 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями актів звіряння від 17.07.2015 року та від 05.08.2015 року, оскільки останні містять підписи уповноважених осіб обох сторін, скріплені печатками підприємств.

Відповідно до умов договору, з рахунку відповідача позивачем списано лише частину вартості наданих послуг (16 607,05 грн.).

Враховуючи часткову сплату, заборгованість відповідача за надані послуги складає 49467,15 грн.

Оскільки відповідач свої зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг не виконав, на основну суму боргу, позивачем було нараховано суму інфляційних витрат в розмірі 28 952,86 грн. за період з 07.08.2014 року по 08.04.2016 року, а також суму 3% річних у розмірі 2 401,11 грн. за період з 07.08.2014 року по 08.04.2016 року.

Згідно з ч.7 ст.193 ГК України та ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.625 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, встановлено виняток із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання. Аналогічні положення закріплені у ч.1 ст.229 ГК України, відповідно до якої учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених ЦК України та іншими законами.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року № 6-113цс14, в якій зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи копії грошових чеків та копії витягів з журналу обліку валютних цінностей, що підлягають доставці клієнтам бригадою інкасації банку, містять усі необхідні відомості про виконані послуги. Крім того, підписи уповноваженої особи Клієнта скріплені печаткою підприємства - є доказами фактичного надання позивачем послуг, встановлених договором.

Тому доводи відповідача про неможливість вважати доказом фактичного виконання позивачем своїх зобовязань за укладеними між сторонами договорами банківських рахунків №№ 1 та 2, оскільки акт звірки від 12.01.2016 року не підписаний представником відповідача та містить ознаки виправлень, апеляційна інстанція відхиляє як такі, що суперечать нормам права та фактичним обставинам справи.

Таким чином, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові та нараховуються незалежно від вини боржника. Щодо грошових зобов'язань діє загальне правило, яке передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за порушення грошового зобов'язання та грошові зобов'язання не припиняються неможливістю їх виконання.

У зв'язку з вищевикладеним, здійснивши повний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, апеляційна інстанція погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача інфляційних витрат в розмірі 28 952,86 грн. за період з 07.08.2014 року по 08.04.2016 року та 3% річних у розмірі 2 401,11 грн. за період з 07.08.2014 року по 08.04.2016 року.

За умовами п.п. 7.3 договорів №№ 1, 2, у разі неможливості здійснити договірне списання грошових коштів за надані послуги, Клієнт сплачує Банку неустойку у розмірі 0.1% від належної до сплати суми за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період , за який сплачується пеня.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як свідчать надані до суду документи, у відповідача перед позивачем виникли саме грошові зобовязання, відповідальність за невиконання яких регулюються, у тому числі, нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобовязання».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності стягнення з відповідача пені у розмірі 8 797,53 грн. за період з 08.10.2015 року по 08.04.2016 року.

Крім того, судом встановлено, що до Генеральної угоди постійно вносилися зміни щодо розміру тарифів, на підставі яких вносилися зміни до договорів банківського рахунку.

Зокрема, на підставі спільного листа між Банком та Клієнтом щодо подальшої співпраці №№ 22-240, 31/3-13-269 від 02.06.2014 року, сторонами укладено додатковий договір № 13 від 05.06.2014 року до договору банківського рахунку № 642 від 26.04.2007 року, яким погоджено тариф за послуги з доставки готівкових грошових коштів та цінностей у національній валюті у розмірі 0,1 % від суми, строком дії на один місяць.

Згідно статей 205-208 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Апеляційна інстанція погоджується з позицією місцевого господарського суду, що спільний лист між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» та Українським державним підприємством поштового звязку «Укрпошта» від 02.06.2014 року №222-240, №31/3-13-269 «Щодо подальшої співпраці» є правочином в розумінні вимог ЦК України, яким було внесено зміни до умов Генеральної угоди.

Усі інші заперечення відповідача в апеляційній скарзі не приймаються судом до уваги, у звязку з необґрунтованістю та недоведеністю.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським судом допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», м. Київ в особі Донецької дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», м. Словянськ, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 21.06.2016 року у справі № 905/1479/16 залишити без змін.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Надруковано 6 примірників:

1 позивачу;

2 відповідачу;

1 до справи;

1 ГСДО;

1 ДАГС.