ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2016р. Справа№ 914/4191/15

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В.

за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (м. Київ)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз (м. Львів)

про: стягнення суми основного боргу в розмірі 580 707,98 грн., пені у розмірі 651 094,92 грн., 3% річних у розмірі 58 288,09 грн., інфляційних втрат у розмірі 842 236,99 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1-представник за довіреністю №14-167 від 11.06.2014 року

від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю №ЛВ 07/4-2423-16 від 04.04.2016 року

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не надходило. Проводилася технічна фіксація судових засідань.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (м. Київ) до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз (м. Львів) про стягнення суми основного боргу в розмірі 580 707,98 грн., пені у розмірі 651 094,92 грн., 3% річних у розмірі 58 288,09 грн., інфляційних втрат у розмірі 842 236,99 грн.

Рішенням господарського суду Львівської області від 23.02.2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивачем подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду Львівської області від 23.02.2016 року.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 23.02.2016 року у справі №914/4191/15 без змін.

Позивачем подано касаційну скаргу на рішення господарського суду Львівської області від 23.02.2016 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 року.

Постановою Вищого Господарського суду України від 14.06.2016 року у справі №914/4191/15 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 року та рішення господарського суду Львівської області від 23.02.2016 року скасовано в частині відмови у стягненні пені, 3% річних та інфляційних втрат і в цій частині справу передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області в іншому складі суду.

Внаслідок автоматизованого розподілу, справу №914/4191/15 при новому розгляді, розподілено судді Горецькій З.В.

Ухвалою суду від 30.06.2016 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні 13.07.2016 року.

Рух справи відображено в ухвалах суду.

Представник позивача в судове засідання з»явився, в попередніх судових засіданнях представник позивача надав пояснення по суті спору. Позиція позивача, викладена в письмовій формі і долучена до матеріалів справи, суду відома.

Представник відповідача в судове засідання явку повноважного представника забезпечив, проти позову заперечив, просить суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, врахувавши вказівки Вищого господарського суду України, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначено у позовній заяві, 04 січня 2013 року Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (надалі позивач, Продавець) та Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" (надалі відповідач, Покупець) уклали Договір № 13-258-В купівлі-продажу природного газу (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Додатковими угодами № 4 від 31.12.2013 р. та №11 від 22.12.2014 р. період постачання природного газу та строк дії Договору продовжувався на 2014 р. та 2015 р. відповідно.

Відповідно до п. 3.3 Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Позивач зазначає, що на виконання Договору Продавець з січня 2013 р. по серпень 2015 р. передав, а Покупець отримав природний газ разом на суму 13372850,95 грн.

За твердженням позивача, факт приймання-передачі природного газу підтверджується актами приймання -передачі природного газу, а саме:

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 січня 2013 року на суму 851 630,83 грн. (газ, прийнятий у січні 2013 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 28 лютого 2013 року на суму 899 637,64 грн. (газ, прийнятий у лютому 2013 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 березня 2013 року на суму 742 654,77 грн. (газ, прийнятий у березні 2013 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 квітня 2013 року на суму 433 721,02 грн. (газ, прийнятий у квітні 2013 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 травня 2013 року на суму 60 697,97 грн. (газ, прийнятий у травні 2013 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 червня 2013 року на суму 30 936,28 грн. (газ, прийнятий у червні 2013 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 липня 2013 року на суму 30 754,47 грн. (газ, прийнятий у липні 2013 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 серпня 2013 року на суму 33 839,42 грн. (газ, прийнятий у серпні 2013 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 вересня 2013 року на суму 38 361,28 грн. (газ, прийнятий у вересні 2013 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 жовтня 2013 року на суму 429 133,25 грн. (газ, прийнятий у жовтні 2013 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 листопада 2013 року на суму 519 957,32 грн. (газ, прийнятий у листопаді 2013 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2013 року на суму 901 953,59 грн. (газ, прийнятий у грудні 2013 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 січня 2014 року на суму 743 077,90 грн. (газ, прийнятий у січні 2014 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 28 лютого 2014 року на суму 758 487,18 грн. (газ, прийнятий у лютому 2014 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 березня 2014 року на суму 496 191,16 грн. (газ, прийнятий у березні 2014 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 квітня 2014 року на суму 246 007,69 грн. (газ, прийнятий у квітні 2014 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 травня 2014 року на суму 78 404,46 грн. (газ, прийнятий у травні 2014 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 червня 2014 року на суму 41 526,69 грн. (газ, прийнятий у червні 2014 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 липня 2014 року на суму 29 590,10 грн. (газ, прийнятий у липні 2014 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 серпня 2014 року на суму 40 199,76 грн. (газ, прийнятий у серпні 2014 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 вересня 2014 року на суму 32 255,88 грн. (газ, прийнятий у вересні 2014 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 жовтня 2014 року на суму 245 084,37 грн. (газ, прийнятий у жовтні 2014 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 листопада 2014 року на суму 581 971,20 грн. (газ, прийнятий у листопаді 2014 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2014 року на суму 1 126 349,52 грн. (газ, прийнятий у грудні 2014 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 січня 2015 року на суму 1 111 378,92 грн. (газ, прийнятий у січні 2015 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 28 лютого 2015 року на суму 1 133 465,76 грн. (газ, прийнятий у лютому 2015 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 березня 2015 року на суму 1 154 874,54 грн. (газ, прийнятий у березні 2015 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 квітня 2015 року на суму 387 237,12 грн. (газ, прийнятий у квітні 2015 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 травня 2015 року на суму 73 775,81 грн. (газ, прийнятий у травні 2015 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 червня 2015 року на суму 37 761,28 грн. (газ, прийнятий у червні 2015 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 липня 2015 року на суму 37 585,79 грн. (газ, прийнятий у липні 2015 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 серпня 2015 року на суму 44 347,98 грн. (газ, прийнятий у серпні 2015 року);

Позивач зазначає, що відповідно до п.6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6. 2 Договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа, наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

Позивач наголошує, що 31 грудня 2013 року додатковою угодою № 4 сторони внесли зміни до п.6.1 Договору та виклали його в наступній редакції:

« 6.1.Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу».

Позивач зазначає, що відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти в якості оплати поставленого природного газу в сумі 12 792 142 (дванадцять мільйонів сімсот дев'яносто дві тисячі сто сорок дві) гривні 97 коп., що підтверджується довідкою про операції та довідкою про сальдо. Таким чином, відповідач не повністю виконав зобов'язання з оплати поставленого природного газу. Станом на 30.09.2015 р. заборгованість складає 580 707,98 грн. (п'ятсот вісімдесят тисяч сімсот сім гривень 98 коп.).

Також, за твердженням позивача, всупереч п. 1.1 та п. 6.1 Договору, відповідач неодноразово порушував строки оплати поставленого природного газу, виконував зобов'язання неналежним чином, з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Пунктом 7.2 Договору встановлено відповідальність за невиконання Покупцем умов п.6.1 Договору щодо порядку оплати природного газу. Відповідно до вищевказаного пункту Договору, у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 Договору, Покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку, який додається до позовної заяви, сума пені, яку відповідачу належить сплатити на користь позивача складає - 651 094,92 грн.

На думку позивача, оскільки, відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, а саме, зобов'язання з оплати поставленого природного газу, останній зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, а також суму боргу з урахуванням інфляції.

Відповідно до розрахунку, який додано позивачем до позовної заяви, сума 3% річних, які належить сплатити відповідачу на користь позивача складає 58 288,09 грн., а сума інфляційних втрат, відповідно до вищезгаданого розрахунку, складає 842 236,99 грн.

Підсумовуючи наведене, за твердженням позивача, відповідач зобов'язаний сплатити Національній акціонерній компанії Нафтогаз України борг за поставлений природний газ в сумі 580 707,98 грн., пеню в розмірі 651 094,92 грн., три проценти річних у розмірі 58 288,09 грн., а також інфляційні втрати в сумі 842 236,99 грн., що загалом становить 2 132 327,98 грн.

Позивач зазначає, що в судовому засіданні 09.02.2016 р. відповідачем було подано додаткові пояснення. Суть пояснень зводиться до того, що відповідач заперечує отримання товару (природного газу) від позивача за Договором № 13-258-В від 04.01.2013 р. При цьому, відповідач обґрунтовує свою позицію передчасними висновками з норм матеріального права та договору, а також іррелевантною судовою практикою. Позивач дійшов такого висновку виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року N 6 Про судове рішення, рішення господарського суду має ґрунтуватись, серед іншого, на з'ясуванні правової кваліфікації відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та того, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Позивач зазначає, що за своєю природою Договір № 13-258-В від 04.01.2013 р. є договором купівлі-продажу, на який розповсюджуються відповідні норми цивільного законодавства. Таким чином, умови оплати природного газу в частині строку оплати регулюються такими нормами.

Згідно п. 1.1 Договору, покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору.

Згідно п. 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу.

Отже, за твердженням позивача, Закон передбачає оплату товару після прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Це узгоджується з принципом свободи договору, закріпленим у ст.627 Цивільного кодексу України.

Таким чином, за твердженням позивача, момент виникнення зобов'язання з оплати товару визначений положеннями Договору № 13-258-В від 04.01.2013 р, процитованими вище.

Отже, відповідач зобов'язаний оплатити поставлений природний газ протягом місця поставки. Відповідач зобов'язаний здійснити остаточний розрахунок: до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу.

Позивач не заперечує настання 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Підписані сторонами акти приймання-передачі газу наявні в матеріалах справи. Дата підписання актів зазначена безпосередньо в їх тексті, і підстав вважати, що акти були складені в інший день немає.

Вищий господарський суд розглядав концепцію остаточного розрахунку раніше. Так, у постанові від 02.06.2015 у справі № 904/8409/14 колегія суддів зазначила, що Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Вказаний пункт договору узгоджується з вимогами ч. 1 статті 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Тобто прострочення грошового зобов'язання відповідача за договором не пов'язане з моментом реального підписання відповідного акту.

Позивач зазначає, що в постанові від 02.06.2015 р. у справі № 5021/1407/12 колегія суддів зазначила, що: Посилання на затримки в оформленні актів приймання-передачі газу також: не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності, оскільки п.6.1 договору не пов'язує обов'язок оплатити отриманий газ з їх підписанням. Наявність актів є обов'язковою лише для проведення остаточного розрахунку, який включає можливі розбіжності та коригування.

Таким чином, на переконання позивача, що ґрунтується на практиці ВГСУ, дата підписання актів не пов'язана з датою виникнення зобов'язання, якщо такий зв'язок прямо не передбачено угодою сторін.

Таким чином, на думку позивача, твердження відповідача про те, що оплата має бути проведена на підставі повернених актів приймання-передачі природного газу, не ґрунтується на положеннях закону та/або договору. Жодним положенням договору або закону не передбачена оплата природного газу саме після повернення актів приймання-передачі природного газу.

Згідно п. 3.1 Договору, Продавець передає Покупцю імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) на газорозподільних станціях (ГРС) ДК Укртрансгаз.

Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несу всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Згідно п. 3.3 Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Таким чином, за твердженням позивача, в силу п. 3.1 та п. 3.3 Договору, з урахуванням ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України, позивач стверджує, що його обов'язок передати товар покупцеві було виконано в момент переходу газу через газорозподільні станції ПАТ Укртрансгаз. Саме з цього моменту відповідач набув право власності на природний газ та розпорядився ним на власний розсуд. Також, на думку позивача, важливою є та обставина, що відповідач не заявляв жодних претензій і не повідомляв позивача про неотримання природного газу (ст.665 ЦКУ) або про порушення договору щодо кількості переданого природного газу (ст.670 ЦКУ).

Підписання актів, з урахуванням зазначеного вище, а також п. 3.3 та п. 3.4 Договору, є за своєю природою документальним оформленням (п. 3.3 Договору) юридичного факту приймання-передачі природного газу. Обов'язок відповідача оплатити поставлений природний газ виникає з факту приймання-передачі природного газу, а не з факту повернення підписаного акту.

Позивач звертає увагу на те, що станом на день розгляду справи відповідач повністю погасив заборгованість з поставленого природного газу. У призначеннях платежу відповідач зазначав номер договору, загальна сума оплат відповідає кількості поставленого газу, в більшості випадків сума окремих платежів співпадає з вартістю природного газу, поставленого у відповідному місяці.

31 грудня 2013 року та 22 грудня 2014 року сторони уклали Додаткові угоди № 4 та № 11 до Договору, розповсюдивши дію Договору на відносини, що фактично склалися з 1 січня 2013 року та скоригувавши обсяги природного газу, отриманого у 2013 та у 2014 році. При цьому обсяги природного газу, зазначені у вказаних додаткових угодах, відповідають обсягам, зазначеним у наявних в матеріалах справи актах приймання-передачі природного газу.

На думку позивача, твердження відповідача про те, що він міг отримати природний газ, належний одному з 500 постачальників, не відповідають дійсності. Так, в силу ст. 23 та ст. 12 Закону України Про засади функціонування ринку природного газу несанкціонований відбір (без укладення відповідного договору з постачальником) природного газу - заборонено. Твердження відповідача про те, що він не отримав або отримав невідомо чий природний газ вперше були виражені лише після подання позову з єдиною метою - уникнення відповідальності за порушення господарського зобов'язання.

У відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях відповідач зазначає, що згідно п. 3.4. Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Таким чином, сторони в договорі визначили взаємні права та обов'язки. Обов'язком відповідача було надати підписані та скріплені печаткою акти приймання-передачі природного газу, а обов'язок позивача полягав у поверненні підписаних зі своєї сторони актів наданих відповідачем або наданням письмової відмови від підписання акта.

ПАТ "Львівгаз", на виконання п. 3.4. Договору, надіслано на адресу позивача підписані уповноваженою особою та скріплені печаткою ПАТ "Львівгаз" акти приймання-передачі природного газу.

Відповідач звертає увагу на те, що підписані двома сторонами акти приймання-передачі природного газу долучені позивачем до позовної заяви, що підтверджує факт їх отримання від ПАТ "Львівгаз". Проте, вищезазначені примірники підписаних актів НАК "Нафтогаз України" за жоден місяць не повернув.

За твердженням відповідача, на день подання даних додаткових пояснень у журналі обліку вхідної кореспонденції відсутні записи про надходження на ПАТ Львівгаз примірників оригіналів актів приймання-передачі газу по Договору №13-258-В на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 року.

Згідно п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові.

При цьому, подання кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні зазначеної норми ЦК України.

Тому, за твердженням відповідача, факт подання позовної заяви в суд із долученням підписаних актів приймання-передачі природного газу не є підтвердженням їх повернення ПАТ "Львівгаз", що стало б підставою для проведення остаточних розрахунків.

Відповідач зазначає, що твердження позивача про те, що ПАТ "Львівгаз", своєчасно склавши та направивши на адресу позивача акти приймання-передачі природного газу сам підтвердив факт постачання йому природного газу не заслуговують на увагу, у зв'язку з тим, що, враховуючи особливості функціонування єдиної газотранспортної системи України (надалі ЄГТСУ), яка пов'язана з безперервністю її роботи, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 420 від 19.04.2012 року (надалі - Постанова) (чинною на час укладення договору та складання актів приймання-передачі природного газу) введено термін балансування обсягів природного газу в ЄГТСУ, який забезпечується фізичним та комерційним балансуванням (п. 2.9. Постанови).

Відповідно до п. 8.5., 8.5.1. та 8.5.3 Постанови, до 5-го числа місяця, наступного за звітним, ГП (газорозподільне підприємство), ГТП (газотранспортне підприємство) та ГДП (газодобувне підприємство) разом з постачальниками газу та споживачами оформляють, підписують та скріплюють печатками акти приймання-передачі газу. У разі, якщо споживач має договірні відносини з постачальником, який не погоджується оформити з таким споживачем акти приймання-передачі газу, обсяг перевитрат газу вважається обсягом постачання газу гарантованим постачальником на території здійснення ліцензованої діяльності якого знаходиться споживач постачальника.

До 12-го числа місяця, наступного за звітним, ГП, ГТП та ГДП разом з постачальниками газу на підставі актів приймання-передачі газу складають і підписують реєстри реалізації газу споживачам за звітний місяць окремо по кожному постачальнику. До 15-го числа місяця, наступного за звітним, Оператор на підставі аналізу звітів про надходження та реалізацію газу, актів приймання-передачі газу, реєстрів реалізації газу, інших матеріалів, наданих постачальниками, ГП, ГТП та ГДП, складає інформацію про надходження та реалізацію газу споживачам у розрізі кожного постачальника.

Таким чином, за твердженням відповідача, нормативно описана процедура передбачає, що встановити, хто був постачальником природного газу конкретному споживачу можливо лише на підставі актів приймання-передачі природного газу, які складаються в кінці місяця.

Відповідач зазначає, що для підтвердження позиції, що природний газ, який отримує ПАТ "Львівгаз" із загального потоку не обов'язково є газом, отриманим від ПАТ "НАК "Нафтогаз України", він надає копії актів приймання-передачі природного газу, які складались Товариством за жовтень 2015 року по Договору № 13-259-ВТВ та надсилались в ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на виконання умов Договору, проте ПАТ "НАК "Нафтогаз України" відмовився їх підписати, так як зазначив, що постачання газу по даному договору було припинено.

При цьому, відповідач зазначає, що в 2013 році між ПАТ "Львівгаз" було підписано договори на купівлю-продаж природного газу із ТзОВ "РГК Трейдінг", який йшов теж із загального потоку газу. Таким, чином до підписання актів приймання-передачі природного газу неможливо встановити чий саме газ із загального потоку газу отримано Товариством, газ ПАТ "НАК "Нафтогаз України", газ ТзОВ "РГК "Трейдінг" чи іншого власника газу.

Відповідач зазначає, що відповідно до п. 6.1. Договору № 13-258-Б на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 року, в редакції Додаткової угоди № 4 від 31.12.2013 року, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу. Як зазначалось вище, ПАТ "Львівгаз", на виконання п. 3.4. Договору, надіслано на адресу позивача підписані уповноваженою особою та скріплені печаткою ПАТ "Львівгаз" акти приймання-передачі природного газу. Позивач підписаних актів не повернув ПАТ "Львівгаз". В даному випадку договором та Законом передбачено, що обидві сторони повинні підписати акти приймання-передачі природного газу (вчинити двосторонній правочин у відповідній формі).

Відповідач наголошує, що обов'язок провести остаточний розрахунок виникає не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним за умови, що до цього часу Товариство отримає підписані обома сторонами акти приймання-передачі природного газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Крім того, ст. 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

У зв'язку з невиконанням позивачем свого обов'язку за Договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, у нього не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий здійснюється на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу, якого позивач не повернув відповідачеві.

Відповідач звертає увагу на те, що в постанові ВГСУ від 21.07.2015 року у справі № 902/1598/14 (реєстраційний номер рішення 43528836), на яку ПАТ "НАК "Нафтогаз України" посилається в своїх запереченнях, зазначено, що п. 6.1. Договору між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" викладено в наступній редакції: "Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу". В даній постанові суд звернув увагу, що ч.1 ст. 530 ЦКУ регламентовано, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом також зазначено, що "таким чином, пунктом 6.1 Договору №13/2631-50-1 встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Вказана умова договору, яка відповідає приписам ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, не містить жодних застережень обов'язку відповідача з оплати газу протягом певного терміну (6 днів) після підписання позивачем акта приймання-передачі газу чи після повернення одного примірника оригінала акта покупцю.

Відповідач зазначає, що, згідно з п. 3.4 Договору № 13/2631-50-1, Акти приймання-передачі газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п. 6.1 цього Договору, несвоєчасне підписання продавцем актів приймання-передачі за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений конкретний строк оплати поставленого газу. Тобто настання обов'язку з оплати спожитого газу не прив'язується до моменту підписання вказаних актів". В даному Договорі п. 6.1. справді не містить посилання на те, що остаточний розрахунок здійснюється на підставі підписаних актів приймання-передачі природного газу.

При цьому, в договорі укладеному між ПАТ "Нафтогаз України" та ПАТ "Львівгаз" п. 6.1. викладено в іншій редакції, а саме: остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу."

При аналогічному змісті п. 6.1. Договору як і у справі КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" в постанові Вищого господарського суду України від 25.02.2015 року у справі №924/940/14 (реєстраційний номер рішення 42901848) суд - встановив "... відповідно пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. ...як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 3.4 та п. 6.1 договору Комунальне підприємство "Ізяславтепломережа", як покупець за договором купівлі-продажу, повинен був не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, тобто до 5-го листопада 2012 р., надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання - передачі газу, а Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в свою чергу, як продавець, не пізніше 8-го листопада 2012 р. зобов'язаний повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою.

Однак, в порушення п. 3.4 та п. 6.1 Договору, акт прийому-передачі природного газу за жовтень 2012 р. на суму 163 102,75 грн. підписано Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" лише 30.11.2012 р.

З матеріалів справи вбачається, що акт приймання-передачі за жовтень 2012 р. направлений Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 07.12.2012 р. (з відміткою на конверті "пріоритетне"), тому з урахуванням п.п.4.1.3 нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів датою отримання Комунальним підприємством "Ізяславтепломережа" даного рекомендованого листа слід вважати 11.12.2012 року.

Відтак, з огляду на те, що продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві примірник оригіналу акта, який є підставою для остаточного розрахунку між сторонами, а остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу для проведення остаточних розрахунків покупцю надається 6 днів від дати отримання оригіналу акту".

При цьому, відповідач зазначає, що суди в обох справах встановили, що відповідно до п.6.1. договору " ... Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу".

Згідно зі ст. 1 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 вищезазначено Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо -безпосередньо після її закінчення.

Тобто, первинний документ у даному випадку - акт приймання-передачі природного газу має підтверджувати факт здійснення госпоперації отримання природного газу за місяць.

У зв'язку із цим, на актах приймання-передачі природного газу зазначено дату останнього дня місяця в якому здійснювалось отримання природного газу.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В силу статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції, зокрема, у вигляді пені, за порушення грошових зобовязань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, 04 січня 2013 року Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (надалі позивач, Продавець) та Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" (надалі відповідач, Покупець) уклали Договір № 13-258-В купівлі-продажу природного газу (надалі - Договір).

В подальшому сторонами було укладено 17 Додаткових угод до Договору.

Згідно з п. 1.1. Договору, з урахуванням Додаткових угод № 4 від 31.12.2013 року та №11 від 22.12.2014 року, Продавець зобов'язується передати у власність Покупця у 2013-2015 роках природний газ, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Згідно п. 3.3. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу.

Згідно п. 3.4. Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. Договору.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Відповідно до п. 11 Договору, Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ -до їх повного здійснення.".

Додатковими угодами № 1 від 04.04.2013 року, № 2 від 10.07.2013 року, № 3 від 08.08.2013 року, № 4 від 31.12.2013 року, № 5 від 28.04.2014 року, № 6 від 07.05.2014 року, № 7 від 10.06.2014 року, №8 від 05.09.2014 року, №9 від 10.11.2014 року, №10 від 08.12.2014 року, № 12 від 05.02.2015 року, № 13 від 10.03.2015 року, № 14 від 03.04.2015 року, № 15 від 12.05.2015 року, № 16 від 03.06.2015 року, № 17 від 10.07.2015 року, № 18 від 12.10.2015 року, № 19 від 28.10.2015 року Сторонами змінено ціну газу.

Додатковою угодою № 4 від 31.12.2013 року п. 6.1. Договору викладено у наступній редакції: "Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу".

Згідно п. 7 Додаткової угоди вона набуває чинності з дати її підписання Сторонами та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює свою дію на відносини Сторін, що фактично склались з 01 січня 2013 року.

Додатковою угодою № 4 від 31 грудня 2013 року, змінено строк дії Договору та викладено статтю 11 "Строк дії Договору" Договору у наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.".

Додатковою угодою № 11 від 22 грудня 2014 року змінено строк дії Договору та викладено статтю 11 "Строк дії Договору" Договору у наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.".

Згідно з Договором, позивач передав з січня 2013 року по серпень 2015 року природний газ на загальну суму 13372850 (тринадцять мільйонів триста сімдесят дві тисячі вісімсот п'ятдесят) гривень 95 коп.

Станом на 30 вересня 2015 року відповідач здійснив оплату за природний газ в сумі 12 792 142 (дванадцять мільйонів сімсот дев'яносто дві тисячі сто сорок дві) гривні 97 коп.

Таким чином, на 30 вересня 2015 року зобов'язання відповідача по Договору складали 580 707,98 гривень.

23 грудня 2015 року відповідачем оплачено на рахунок позивача 622596,23 гривень за природний газ по Договору, що підтверджується платіжним дорученням № 15487 від 23 грудня 2015 року.

Станом на 05.01.2016 року відповідач повністю сплатив позивачу вартість реалізованого природного газу.

Позивачем в позовній заяві зазначено, що всупереч п. 6.1. Договору, відповідач неодноразово порушував строки оплати поставленого природного газу, виконував зобов'язання неналежним чином, з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У зв'язку з чим нараховано відповідачу пеню в сумі 651 094,92 (шістсот п'ятдесят одна тисяча дев'яносто чотири гривні) 92 коп., що передбачено п.7.2. Договору, три проценти річних в сумі 58 288,09 (п'ятдесят вісім тисяч двісті вісімдесят вісім гривень) 09 коп. та інфляційні втрати в сумі 842 236,99 (вісімсот сорок дві тисячі двісті тридцять шість гривень) 99 коп. на підставі ст.625 ЦК України.

Проаналізувавши норми законодавства, умови договору, оцінивши надані докази, суд вважає, що провадження в частині стягнення заборгованості за поставлений природний газ в розмірі 580 707,98 гривень слід припинити у зв'язку з оплатою відповідачем, а позовні вимоги в частині нарахування пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат є такими, що задоволенню не підлягають за наступних підстав.

Відповідно до п.6.1. Договору, в редакції додаткової угоди № 4 від 31.12.2013 року, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу.

Згідно п. 3.4. Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Таким чином, сторони в договорі визначили взаємні права та обов'язки. Обов'язком відповідача було надати підписані та скріплені печаткою акти приймання-передачі природного газу, а обов'язок позивача полягав у поверненні підписаних зі своєї сторони актів, наданих відповідачем, або наданням письмової відмови від підписання акта.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

ПАТ "Львівгаз" на виконання п. 3.4. Договору надіслано на адресу позивача підписані уповноваженою особою та скріплені печаткою ПАТ "Львівгаз" акти приймання-передачі природного газу, докази містяться в матеріалах справи.

Факт приймання-передачі природного газу підтверджується вищепереліченими актами приймання-передачі природного газу, які, на виконання п. 3.4. Договору, підписані уповноваженою особою та скріплені печаткою ПАТ Львівгаз та надіслані на адресу позивача.

Підписані двома сторонами акти приймання-передачі природного газу долучені позивачем до позовної заяви, що підтверджує факт їх отримання від ПАТ "Львівгаз". Проте, вищезазначені примірники підписаних актів НАК "Нафтогаз України" за жоден місяць не повернув.

На день подання додаткових пояснень у журналі обліку вхідної кореспонденції відповідача відсутні записи про надходження на ПАТ Львівгаз примірників оригіналів актів приймання-передачі газу по Договору №13-258-В на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 року.

Згідно п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові.

При цьому, подання кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні зазначеної норми ЦК України.

Тому, факт подання позовної заяви в суд із долученням підписаних актів приймання-передачі природного газу не є підтвердженням їх повернення ПАТ "Львівгаз", що стало б підставою для проведення остаточних розрахунків.

Твердження позивача про те, що ПАТ "Львівгаз", своєчасно склавши та направивши на адресу позивача акти приймання-передачі природного газу сам підтвердив факт постачання йому природного газу не заслуговують на увагу, у зв'язку з тим, що, враховуючи особливості функціонування єдиної газотранспортної системи України (надалі ЄГТСУ), яка пов'язана з безпереривністю її роботи, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 420 від 19.04.2012 року (надалі - Постанова) (чинною на час укладення договору та складання актів приймання-передачі природного газу) введено термін балансування обсягів природного газу в ЄГТСУ, який забезпечується фізичним та комерційним балансуванням (п.2.9. Постанови).

Так, для підтвердження позиції, що природний газ, який отримує ПАТ "Львівгаз" із загального потоку не обов'язково є газом отриманим від ПАТ "НАК "Нафтогаз України" відповідач надав копії актів приймання-передачі природного газу, які складались Товариством за жовтень 2015 року по Договору № 13-259-ВТВ та надсилались в ПАТ "НАК "Нафтогаз України", на виконання умов договору, проте ПАТ "НАК "Нафтогаз України" відмовився їх підписати так як зазначив, що постачання газу по даному договору було припинено. При цьому, в 2013 році між ПАТ "Львівгаз" було підписано договори на купівлю-продаж природного газу із ТзОВ "РГК Трейдінг", який йшов теж із загального потоку газу (копії договорів додано до матеріалів справи). Таким, чином до підписання актів приймання-передачі природного газу неможливо встановити, чий саме газ із загального потоку газу отримано Товариством, газ ПАТ "НАК "Нафтогаз України", газ ТзОВ "РГК "Трейдінг" чи іншого власника газу.

Як зазначено вище, відповідно до п. 6.1. Договору № 13-258-Б на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 року, в редакції додаткової угоди №4 від 31.12.2013 року, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу. ПАТ "Львівгаз" на виконання п.3.4. Договору надіслано на адресу позивача підписані уповноваженою особою та скріплені печаткою ПАТ "Львівгаз" акти приймання-передачі природного газу. Позивач підписаних актів не повернув ПАТ "Львівгаз". В даному випадку договором та Законом передбачено, що обидві сторони повинні підписати акти приймання-передачі природного газу (вчинити двосторонній правочин у відповідній формі).

Обов'язок провести остаточний розрахунок виникає не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним за умови, що до цього часу Товариство отримає підписані обома сторонами акти приймання-передачі природного газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Крім того, ст. 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

У зв'язку з невиконанням позивачем свого обов'язку за Договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, у нього не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий здійснюється на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу, якого позивач не повернув відповідачеві.

Дане питання було предметом розгляду у Вищому господарському суді, а саме, в постанові ВГСУ від 02.04.2013 року у справі № 33/5005/7554/2012 (реєстраційний номер рішення 30436403), суд встановив, що у зв'язку з невиконанням позивачем свого обов'язку за договором щодо виставлення (направлення) рахунків, у нього не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем оплати у розмірі 50% від вартості окремої партії продукції у період 3-х банківських днів з моменту повідомлення готовності такої партії продукції до відвантаження, на підставі рахунку-фактури.

В даному випадку мова йде про неповернення підписаних позивачем актів приймання-передачі природного газу на підставі яких, відповідно до п. 6.1. Договору, здійснюється остаточний розрахунок.

Крім того, згідно зі ст. 1 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 вищезазначено Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо -безпосередньо після її закінчення.

Тобто, первинний документ у даному випадку акт приймання-передачі природного газу має підтверджувати факт здійснення госпоперації отримання природного газу за місяць. У зв'язку із цим, на актах приймання-передачі природного газу зазначено дату останнього дня місяця, в якому здійснювалось отримання природного газу.

Згідно з частиною першою статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Сторонами в п. 3.3.,3.4. договору, визначено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу, а підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Таким чином, сторони у договорі визначили акт приймання-передачі виконаних робіт суттєвим елементом встановлених між ними правовідносин, а тому договір як джерело матеріального права при вирішенні спору підлягає застосуванню у повному обсязі згідно зі статтями 6, 11 ЦК України. Зміст договору сторін і додаткових угод свідчить про те, що платежі за поставлений газ підлягає сплаті на підставі оформленого належним чином акта приймання-передачі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 8 квітня 2014 року в справі № 3-7гс14 та в постанові Вищого господарського суду України від 11.08.2016 року у справі №906/12/16, в постанові Вищого господарського суду України від 08.08.2016 року у справі №911/33/16, в постанові Львівського апеляційного господарського суду від 11.07.2016 року №909/224/16.

В постанові ВСУ від 19.04.2016 року у справі №816/11081/14 Верховний суд України зазначив , що правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідно до статті 1 цього закону, первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов»язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. За змістом частин першої та другої статті 9 цього закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до ч.1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення, господарська операція пов»язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Таким чином, сама по собі наявність договору та використання відповідачем в господарській діяльності природного газу відібраного з загального потоку в єдиній газотранспортній системі не свідчить про поставку цього газу позивачем по справі на виконання спірного договору.

Суд зазначає, що без обміну між сторонами підписаними актами приймання-передачі природного газу (товару) неможливо встановити факту поставки ( не можливо встановити факту переходу права власності від продавця до покупця за договором).

До повернення від НАК «Нафтогаз України» підписаних з його сторони актів приймання-передачі покупець (ПАТ «Львівгаз» здійснював відбір з газотранспортної системи природного газу невстановленого власника із загального потоку у вказані в актах місяці, а в подальшому, після підписання актів приймання-передачі газу, здійснювалося заміщення (заміну) відібраного ресурсу обсягами придбання у НАК «Нафтогаз України».

При цьому встановлення періодів такого заміщення можливе після отримання доказів на підтвердження періодів фактичного оформлення первинних документів (актів приймання-передачі) останнім підписанням продавцем та їх повернення покупцю.

У постанові ВГСУ від 13.10.2014 року по справі №5011-71/16789-2012 вказано, що за термінологічним визначенням газом є корисна копалина, яка являє собою суміш вуглеводнів та не вуглеводних компонентів, перебуває у газоподібному стані за стандартних умов і є товарною продукцією. При цьому, за приписами статті 184 Цивільного кодексу України, річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Отже, газ в загальному розумінні є корисною копалиною, річчю, визначеною родовими ознаками та є зміною, і виходячи з замінності такої речі, визначеними родовими ознаками, газ, який видобувається з певного родовища протягом певного часу, за своїми характеристиками не відрізняється і є однорідним протягом усього часу його видобутку і зберігання.

Визначення природного газу, як корисної копалини з родовими ознаками кореспондується з нормами законодавства України.

Згідно п.19 ч.1 статті 1 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» природний газ, нафтовий (попутний) газ, газ (метан) вугільних родовищ та газ сланцевих товш, газ колекторів щільних порід та газ центрально-басейнового типу (далі природний газ) корисна копалина, яка є сумішшю вуглеводнів та не вуглеводних компонентів, перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиск 760 мм ртутного стовпа і температура 20 град.С) і товарною продукцією.

Відповідно до п.31 ч.1 статті 1 діючого на даний час Закону України «Про ринок природного газу» природний газ, нафтовий (попутний) газ, газ (метан) вугільних родовищ та газ сланцевих товщ, газ колекторів щільних порід, газ центрально-басейнового типу суміш вуглеводнів та не вуглеводневих компонентів, що перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиск 760 міліметрів ртутного стовпа і температура 20 градусів за Цельсієм) і є товарною продукцією.

За умовами договору на купівлю-продаж природного газу №13-258-В від 04.01.2013 року, а саме, п.3.1 продавець передає газ покупцю у загальному потоці у пунктах приймання-передачі.

Тобто, умовами договору не було встановлено заборони змішувати в газотранспортній системі газ, який є предметом регулювання договору №13-258-В з газом інших власників чи з газом продавця (НАК «Нафтогаз України») призначеним для передачі покупцю (ПАТ «Львівгаз») на підставі інших договорів чи іншим покупцям (споживачам). Що не суперечить і вимогам закону.

За таких умов визначальним для з»ясування факту поставки газу саме від продавця за договором №13-258-В, а не третіх осіб, є з»ясування моменту передачі газу та документальне оформлення такої передачі.

Саме документальне підтвердження права особи (покупця) на набуті обсяги газу, є підставою для здійснення нею відповідного права розпорядження майном, а також для виникнення обов»язку провести розрахунок з продавцем.

Такий висновок підтверджений позицією ВГСУ, висловленою у постанові від 13.10.2014 року у справі №5011-71/16789-2012, де вказано, що крім того, оскільки у відповідача перебував на зберіганні природний газ, який є річчю, наділеною лише речовими ознаками, а договором зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу № від 27.04.2012 року, у кладеного між ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України», як виконавцем, та ТОВ «Газпромтехнології», як замовником, не було встановлено заборони змішувати газ (що не суперечить і вимогам закону), а тому суд вважає, що знаходження у зберігача обсягів газу ТОВ «Газпромтехнології» не потребувало відповідного розділення, адже визначальним у даному випадку є вакт саме документального підтвердження права особи на набуті обсяги газу, і що є підставою для здійснення нею відповідального права розпорядження належним йому майном.

Твердження про обов»язок покупця розрахуватися з продавцем за газ, що фактично переданий по договору лише після документального підтвердження права покупця на набуті обсяги газу також кореспондується із вимогами п.6.1 договору (пункт 6.1 розміщений в розділі 6 Договору «порядок та умови проведення розрахунків») та п.3.4. Договору (пункт 3.4. розміщений в розділі 3 Договору «порядок та умови передачі газу»), що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється саме на підставі підписаного сторонами акта.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, настання обов'язку з оплати спожитого газу, в силу погоджених сторонами умов договору, які визначають акт приймання-передачі як підставу розрахунку, прив'язується до моменту підписання вказаних актів, чим спростовуються твердження позивача про зворотнє.

Доводи позивача про факт прострочення грошового зобов»язання відповідача за договором, спростовуються тим, що прострочення в силу погоджених умов договору пов»язане з моментом реального підписання відповідного акта.

Посилання позивача на те, що акти приймання-передачі газу лише фіксують остаточний обсяг переданого газу за конкретний місяць, а виходячи з показників своїх комерційних вузлів обліку газу, відповідач мав усі дані щодо фактичних щомісячних обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з постачальником, незважаючи на запізніле підписання актів є безпідставними, з огляду на те, що акти приймання-передачі в силу положень статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції та є підставою для здійснення розрахунків.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що позивачем не представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги заперечив та спростував, суд прийшов до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз про стягнення суми основного боргу в розмірі 580 707,98 грн., пені у розмірі 651 094,92 грн., 3% річних у розмірі 58 288,09 грн., інфляційних втрат у розмірі 842 236,99 грн. не є обґрунтованим та не підлягає до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України Про судовий збір, судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України Про судовий збір, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.2 ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір, ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року, п. 4.4. у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Згідно платіжного доручення №3010452 від 24.11.2015 року позивачем сплачено судовий збір в розмірі 31 984,92 грн. за подання даного позову до господарського суду Львівської області.

Згідно платіжного доручення №4001672 від 29.02.2016 року на суму 35 183,41 (а.с.17 Том3) позивачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги.

Згідно платіжного доручення №4002890 від 11.04.2016 року на суму 38 381,90 грн. позивачем сплачено судовий збір за подання касаційної скарги до Вищого господарського суду України. (а.с.74 Том3).

Отже, загальна сума судового збору, сплаченого позивачем становить 105 550,23 грн.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід залишити за позивачем.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 02.09.2016 р.

Суддя Горецька З. В.