Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "30" серпня 2016 р. Справа № 906/665/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представника позивача: Артеменко А.В. - дов. № 208 від 19.05.2016р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СВП Майстер"

про стягнення 26591,89 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 26591,89 грн., з яких: 22977,06 грн. - основний борг; 209,63 грн. - 3% річних; 3060,54 грн. - пеня; 344,66 грн. - інфляційні.

Ухвалою господарського суду від 13.07.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 15.08.2016р.

Ухвалою суду від 15.08.2016р. розгляд справи відкладено на 30.08.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, вимог ухвали суду від 15.08.2016р. не виконав. Про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 48).

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи, що відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, письмового відзиву не надав, спір розглядається за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

24.04.2015р. між Державним підприємством "Житомирський військовий лісгосп" (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СВП Майстер" (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу № 192 із специфікаціями № 1 від 24.04.2015р., № 2 від 29.04.2015р., № 3 від 01.05.2015р. (а.с. 28-31).

Відповідно до п. 1.1. договору, продавець зобов'язався передати у власність покупця лісопродукцію, передбачену Реєстром вільних договірних цін на лісопродукцію, а покупець зобов'язався прийняти її та вчасно за неї розрахуватись на умовах даного договору.

Згідно п. 1.2 договору сторони визначили найменування продукції: підтоварник хв. порід, пиломатеріали хвойних порід, рудстійка хвойних порід.

Загальна сума за Договором становить з ПДВ 32324,40 грн. (п. 2.1 договору).

Приписами п. 2.3 договору визначено, що ціна, обсяг та термін передачі кожної партії "продукції" сторони обумовлюють у Специфікації, що є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 2.6 договору встановлено форму оплати за продукцію за цим договором: безготівковий розрахунок протягом 20 банківських днів після отримання продукції або її частини.

Відлік 20-ти денного терміну починається від дати отримання продукції або її частини за відповідною товарно-транспортною накладною (п. 2.7 договору).

Відповідно до п. 3.2 договору приймання продукції по кількості та якості здійснюється покупцем при завантаженні продукції на автотранспортною Продукція вважається прийнятою покупцем по кількості та якості з моменту отримання продукції за товарно-транспортною накладною. Після прийняття продукції претензії продавцем по кількості та якості не приймаються.

За умовами п. 6.1 договору, договір набирає чинності з дати підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2015 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по договору.

На виконання умов договору позивачем на підставі товарно-транспортних накладних № ЗА-0000182 від 24.04.2015р., № ЗА-0000183 від 27.04.2015р., № ЗА-0000187 від 29.04.2015р., № 000257 від 28.04.2015р., № ЗА-0000207 від 20.05.2015р., № ЗА-0000211 від 22.05.2015р., № ЗА-0000213 від 25.05.2015р. поставлено відповідачу товар на загальну суму 32174,96грн. (а.с. 18, 19, 20, 22, 23, 24, 25).

Відповідач в порушення умов договору частково оплатив вартість отриманого товару в розмірі 21077,90 грн., що підтверджується банківською випискою (а.с. 57).

Заборгованість відповідача за вказаним договором на день звернення з позовом до суду склала 11097,06грн.

Крім того, 24.04.2015р. між Державним підприємством "Житомирський військовий лісгосп" (перевізник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СВП Майстер" (одержувач, відповідач) укладено договір № 193 перевезення вантажу (а.с. 26).

За умовами п. 1.1. договору, перевізник зобов'язується доставити довірений йому одержувачем вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, а одержувач зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до п. 1.5 договору перевезення одержувач проводить оплату за транспортне обслуговування (провізну плату) перевізнику у строк до 5 (п'яти) банківських днів з дати отримання вантажу або його частини за відповідною товарно-транспортною накладною, із розрахунку 132,00 грн. за 1 м. куб. від місця навантаження до місця розвантаження вантажу та повернення транспортного засобу до перевізника.

Загальна сума договору складається з суми всієї кількості перевезень.

Згідно п. 1.8 договору факт виконання Договору підтверджується складанням товарно-транспортної накладної.

Пунктом 3.4 даного договору встановлено, що договір діє з моменту підписання сторонами та до 31 грудня 2015 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань по даному договору сторонами.

На виконання умов вказаного договору позивач здійснив перевезення вантажу, про що між сторонами складено акт № 1 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.05.2015р. Вартість перевезення склала 11880,00грн. (а.с. 27).

Відповідач в порушення умов договору вартість перевезення не оплатив.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем в межах укладених договорів станом на день звернення з позовом до суду склала 22977,06 грн.

Умовами п. 3.7 договору перевезення передбачено, що за несвоєчасний, або не в повному обсязі розрахунок за перевезений вантаж одержувач сплачує перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Посилаючись на вказаний пункт договору, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 3060,54 грн.

Крім того на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення з відповідача 209,63 грн. 3% річних та 344,66 грн. інфляційних.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 192 купівлі-продажу від 24.04.2015р. та договору перевезення № 193 від 24.04.2015р.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Так, матеріали справи підтверджено факт поставки відповідачу позивачем товару на загальну суму 32074,96 грн. та надання послуг з перевезення вантажу на загальну суму 11880,00грн., що вказує на належне виконання зобов'язань з боку позивача.

Враховуючи факт належного виконання позивачем свого зобов'язання, у відповідача виник кореспондуючий обов'язок щодо оплати товару та наданих послуг з перевезення.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже встановлено судом, п. 2.6 договору купівлі-продажу встановлено 20-ти денний строк для оплати отриманого товару, п. 1.5 договору перевезення встановлено термін для оплати наданих послуг з перевезення - 5 банківських днів з дати отримання вантажу.

Однак відповідач у встановлені договорами строки розрахунків з позивачем в повному обсязі не здійснив, внаслідок чого у останнього станом на день звернення до суду та на час розгляду справи в суді існує перед позивачем заборгованість в розмірі 22977,06 грн.

Доказів погашення заборгованості перед позивачем у вказаній сумі матеріали справи не містять.

За нормами ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших умов, що звичайно ставляться (с. 526 ЦК України).

За таких обставин, вимога позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 22977,06 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3060,54грн. пені, суд зазначає наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов'язання, зокрема, сплату неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За умовами ч.1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Приписами ч.6 ст 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається з розрахунку позивача (а.с.10) позивачем заявлено пеню за період з 01.01.2016р. по 20.04.2016р. на суму простроченої заборгованості 22977,06 грн., яка склала 3060,54 грн.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд встановив, що позивачем невірно визначено суму простроченої заборгованості, на яку нараховано пеню, оскільки позивач в суму простроченої заборгованості також включив заборгованість відповідача за договором купівлі-продажу № 192 від 24.04.2015р., в той час як останній не містить відповідальності покупця у вигляді пені за несвоєчасно проведені розрахунки.

Разом з тим позивачем невірно визначено період нарахування пені.

Так, враховуючи приписи ч.6 ст. 232 ГК України, позивач мав право нараховувати пеню за період з 09.06.2015р. (дати виникнення прострочення платежу ) до 08.12.2015р. (дата закінчення 6-ти місячного строку для нарахування пені). При цьому, договір не містить умов щодо нарахування пені за весь період прострочки.

За таких обставин, з врахуванням норм ч.6 ст. 232 ГК України суд дійшов висновку, що позивачем неправомірно заявлено до стягнення пеню в сумі 3060,54 грн. за період з 01.01.2016р. по 20.04.2016р.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволені позовної вимог щодо стягнення з відповідача 3060,54 грн. пені за безпідставністю вимог.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача 209,63 грн. 3% річних та 344,66 грн. інфляційних нарахувань, суд зауважує наступне.

Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача (а.с.10) 3 % річних нараховано за період з 01.01.2016р. по 20.04.2016р. на суму заборгованості 22977,06 грн., які в склали 209,63 грн.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок 3 % річних, суд встановив, що позивачем при обрахунку допущено арифметичну помилку. Відтак суд здійснив власний розрахунок 3% річних, виходячи з вихідних даних позивача, за яким 3 % річних склали 209,05 грн.

Враховуючи вищевикладене, вимога про стягнення з відповідача 3 % річних є обґрунтованою, заявленою у відповідності до норм чинного законодавства та підлягає задоволенню в сумі 209,05 грн.

В частині стягнення 0,58 грн. 3 % річних (209,63 грн.- 209,05 грн.) суд відмовляє за безпідставністю вимог.

В частині вимог про стягнення з відповідача 344,66 грн. інфляційних нарахувань судом встановлено, що останні заявлені за період з січня 2016 року по березень 2016 року на суму заборгованості 22977,06 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних суд встановив, що позивачем також допущено арифметичну помилку при визначені сукупного індексу інфляції.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок інфляційних, виходячи з вихідних даних позивача, які склали 344,97 грн. Однак, оскільки позивачем заявлено до стягнення суму інфляційних меншу, ніж є правомірною, що є правом позивача, задоволенню підлягає вимога про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних в сумі 344,66 грн.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов за предметом та підставами не оспорив, своїм процесуальним правом на участь у розгляді справи не скористався, письмового відзиву та доказів погашення заборгованості не надав.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими згідно з вимогами чинного законодавства, підтвердженими належними та допустимими доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на загальну суму 23530,77грн., з яких: 22977,06 грн. - основний борг, 344,66 грн. - інфляційні, 209,05 грн. - 3% річних.

В частині стягнення 3060,54 грн. пені та 0,58 грн. 3% річних суд відмовляє за безпідставністю вимог.

В порядку ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "СВП Майстер" (13500, Житомирська область, Попільнянський район, смт. Попільня, вул. Садова, буд.3, офіс 1, )

на користь Державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп" (10005, м.Житомир, вул. Черняхівського,120, )

- 22977,06 грн. основного боргу;

- 344,66 грн. інфляційних;

- 209,05 грн. 3% річних;

- 1219,38 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 31.08.16

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- відповідачу (рек. з повід)