ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2016р. Справа№ 914/1775/16

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В.,

за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1Розділ, м. Новий Розділ, Львівська область

до відповідача: Виконавчого комітету Новороздільської міської ради, м. Новий Розділ, Львівська область

про стягнення 1 803 018,12 грн. основного боргу, 175 900,70 грн. інфляційних втрат та три проценти річних в сумі 36 102, 58 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2- представник (довіреність б/н від 04.05.16р.)

від відповідача: ОСОБА_3-представник (довіреність № 02-13/06/1616 від 25.07.16р.)

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1Розділ до Виконавчого комітету Новороздільської міської ради про стягнення 1 803 018,12 грн. основного боргу, 175 900,70 грн. інфляційних втрат та три проценти річних в сумі 36 102, 58 грн.

Ухвалою суду від 01.07.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 13.07.2016 року.

В судовому засіданні 13.07.16р. розгляд справи відкладався на 26.07.16р.

Рух справи відображено в ухвалах суду.

Представник позивача вимоги ухвал суду виконав не повністю, в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяви.

Відповідач вимоги ухвал суду не виконав повністю, проти позовних вимог заперечує, просить суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ТзОВ «ОСОБА_1Розділ» (надалі позивач) та Виконавчим комітетом Новороздільської міської ради (надалі відповідач) укладено договір №01/12 від 06.12.2013 року на надання послуг з вивезення побутових відходів на території м.Новий Розділ (надалі договір).

Згідно умов вказаного договору позивач (по договору виконавець) зобов»язується згідно графіку безперервно надавати послуги з вивезення твердих побутових відходів на відповідній території у м.Новий Розділ, а відповідач ( по договору замовник) зобов»язується виконати обов»язки, передбачені цим договором (п.1.1 договору).

Строк дії вказаного договору складає 5 років з 06.12.2013 року по 06.12.2018 року (п.9.1 договору).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вивезення побутових відходів належить до комунальних послуг.

Згідно п.4.1 договору, виконавець має право подати замовнику розрахунки економічно обґрунтованих витрат на надання послуг з вивезення побутових відходів.

Відповідно до п.3.2 договору, замовник зобов»язується прийняти в установленому порядку рішення щодо встановлення чи коригування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів у розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат відповідно до розрахунків, поданих виконавцем.

Позивач стверджує, що з 06.12.2013 року надав послуги із вивезення побутових відходів. Визначаючи тариф позивач керувався економічно обґрунтованими витратами із врахуванням тарифів, що встановлені відповідачем у рішенні від 02.12.2011 року №408 «про затвердження тарифів на послуги з вивезення побутових відходів в м.Новий Розділ».

Враховуючи збільшення обсягу окремих складових економічно обґрунтованих витрат на виробництво вказаних послуг, позивач провів коригування встановлених тарифів і 28.07.2014 року подав його на затвердження до відповідача.

Позивач наголошує, що, враховуючи приписи частини 10 статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач зобов»язаний прийняти рішення про коригування тарифу не пізніше ніж через 10 днів з дня отримання відповідного подання, тобто не пізніше 08.08.2014 року. Відтак, скориговані тарифи мали б застосовуватися із 01.09.2014 року. Проте вказаний дій відповідач не здійснив.

Рішенням відповідача від 04.11.2014 року №273 затверджено нові тарифи на вивезення побутових відходів, які застосовувалися із 01.12.2014 року. Однак, і ті тарифи були заниженими в порівнянні із економічно обґрунтованими витратами на їх надання.

В подальшому позивач проводив коригування тарифів і 20.03.2015 року та 02.10.2015 року, подав їх на затвердження відповідачу. Тобто, останній до 30.03.2015 року та 12.10.2015 року відповідно повинен був скоригувати тарифи, які б мали застосовуватися із 01.04.2015 року та 01.11.2015 року.

Проте відповідачем вказані звернення позивача залишені без уваги, коригування тарифів не проведено, внаслідок чого позивач змушений був надавати послуги із вивезення побутових відходів по тарифах, що є нижчими за економічно обґрунтовані витрати на їх виробництво.

І різниця між тарифами за підрахунком позивача складає:

у період з 01.09.2015 року по 31.11.2015 року 37 032,75 грн. по послугах наданих населенню,

у період х 01.12.2014 року по 31.03.2015 року 69 083,08 грн. по послугах наданих населенню,

у період з 01.04.2015 року по 30.10.2015 року 1 237 723,76 грн. по послугах наданих населенню, по послугах наданих іншим споживачам - 42 675,68 грн.,по послугах наданих бюджетним установам 7 983,29 грн.,

в період з 01.11.2015 року по 29.02.2016 року 387 348,32 грн. по послугах наданих населенню, 18 099,80 грн. по послугах наданих іншим споживачам, 3 071,43 грн. по послугах наданих бюджетним установам.

Загальна сума заборгованості за підрахунком позивача становить 1 803 018,12 грн.

Крім того, позивачем на підставі статті 625 ЦК України, позивачем нараховано інфляційні втрати в розмірі 175 900,70 грн. та 3% річних в розмірі 36 102, 58 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТзОВ «ОСОБА_1Розділ».

В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що станом на день розгляду справи відповідач не сплатив заборгованість перед позивачем, розмір боргу не змінився.

На час розгляду справи відповідач не подав доказів погашення боргу, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, відзив на позов подав, в якому заперечує позовні вимоги та просить суд відмовити в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідач стверджує, що виконавчий комітет Новороздільскої міської ради є органом місцевого самоврядування, а тому у відповідності до статті 19 Конституції україни зобов»язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2006 року №1010.

Як стверджує позивач, він провів коригування встановлених тарифів і 28.07.2014 року подав його на затвердження до відповідача. Однак, відповідач наголошує, що 28.07.2014 року на адресу виконавчого комітету Новороздільської міської ради надійшло звернення та додані до нього документи позивача із проханням про прийняття рішення про затвердження тарифу.

Порядки затвердження тарифу і коригування тарифу є різними.

Із врахуванням вимог Постанови КМУ від 26.07.2006 року №1010, 04.11.2014 року відповідач затвердив тарифи на послуги з вивезення побутових відходів в м.Новий Розділ для ТзОВ «ОСОБА_1Розділ», рішенням №273 від 04.11.2014 року.

20.03.2015 року позивач не подав, як він стверджує, коригування встановлених тарифів, а листа із проханням знову ж таки розглянути та затвердити тарифи на вивіз побутових відходів, великогабаритних та будівельних відходів.

20.07.2015 року позивач знову звернувся із вимогою термінового коригування та погодження економічно-обгрунтованих тарифів на послуги з вивезення та зберігання ТПВ, ВГТПВ та БТПВ за поданими 20.03.2015 року розрахунками.

Однак, відповідно до п.36 Постанови КМУ «Про затвердження порядку формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів» від 26.07.2006 року №1010, тарифи, які включають витрати на здійснення капітальних вкладень, фіксуються на строк, передбачений для виконання програми розвитку підприємства».

Інвестиційна програма розвитку надання послуг із збирання та перевезення твердих побутових відходів на території м.Новий Розділ погоджена на 2014-2018 року рішенням Виконавчого комітету Новороздільської міської ради №272 від 04.11.2014 року. Однак, пунктом 37 вищевказаної постанови КМУ передбачається можливість коригування тарифів протягом встановленого строку дії, яке здійснюється шляхом коригування індивідуальних складових витрат, за якими відбувалися цінові зміни в бік збільшення або зменшення, що сприятиме забезпеченню економічної обґрунтованості та прозорості запровадження зазначеного механізму. Про це було повідомлено ТзОВ «ОСОБА_1Розділ» листом №967/02-11 від 31.07.2015 року.

Коригування тарифів здійснюється за формулою визначеною Постановою КМУ від 26.07.2006 року №1010 (п.п. 37,38,39,40).

Відтак, подані розрахунки не могли бути розглянуті відповідачем, оскільки не відповідали вимогам зазначеної постанови щодо коригування тарифів.

Також, відповідач стверджує, що безпідставним є посилання позивача на ч.2 статті 625 ЦК України, оскільки жодних грошових зобов»язань між сторонами не виникало.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Як встановлено судом в ході судового розгляду справи, рішенням виконавчого комітету Новороздільської міської ради № 408 від 02.12.2011 р. затверджено тарифи на послуги з вивезення побутових відходів по категоріях споживачів, затверджено граничний рівень рентабельності на послуги з вивезення побутових відходів для населення 2%, бюджетних організацій 14%, інших споживачів 22%., затверджено норми надання послуг з вивезення побутових відходів в м.Новий Розділ (а.с.16)

Рішенням виконавчого комітету Новороздільської міської ради № 157 від 24.04.2013 року послуга з вивезення побутових відходів виключена із складу послуг з утримання будинків і прибудинкових територій, визначивши її як окрему комунальну послугу (а.с.10).

Рішенням виконавчого комітету Новороздільської міської ради № 157 від 24.04.2013 року визнано ТзОВ «ОСОБА_1 Н.Розділ» виконавцем послуг із вивезення побутових відходів в м.Новий Розділ та зобов»язано міського голову укласти договори про надання відповідних послуг з їх виконавцями.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТзОВ «ОСОБА_1Розділ» та Виконавчим комітетом Новороздільської міської ради укладено договір №01/12 від 06.12.2013 року на надання послуг з вивезення побутових відходів на території м.Новий Розділ, згідно умов вказаного договору позивач (по договору виконавець) зобов»язується згідно графіку безперервно надавати послуги з вивезення твердих побутових відходів на відповідній території у м.Новий Розділ, а відповідач ( по договору замовник) зобов»язується виконати обов»язки, передбачені цим договором (п.1.1 договору).

Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З 06.12.2013 року позивач надавав послуги із вивезення побутових відходів. Визначаючи тариф позивач керувався економічно - обґрунтованими витратами із врахуванням тарифів, що встановлені відповідачем у рішенні від 02.12.2011 року №408 «Про затвердження тарифів на послуги з вивезення побутових відходів в м.Новий Розділ».

Строк дії вказаного договору складає 5 років з 06.12.2013 року по 06.12.2018 року (п.9.1 договору).

Відповідно до "Порядку формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів" затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2006р. № 1010, до послуг належать операції поводження з побутовими відходами (збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізація, знешкодження та захоронення), що здійснюються у населеному пункті згідно з правилами благоустрою, затвердженими органом місцевого самоврядування. Тарифи на послуги - грошовий вираз витрат із збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізації, знешкодження та захоронення 1 куб. метра або 1 тонни (за наявності вагового обладнання) побутових відходів, розрахований на основі економічно обґрунтованих планованих витрат з урахуванням планованого прибутку та податку на додану вартість.

Зі змісту п. 2 "Правил надання послуг з вивезення побутових відходів" затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2008р. № 1070 вбачається, що побутовими є відходи, що утворюються в процесі життя і діяльності людини в житлових та нежитлових будинках (крім відходів, пов'язаних з виробничою діяльністю підприємств) і не використовуються за місцем їх накопичення. Твердими відходами є залишки речовин, матеріалів, предметів, виробів, товарів, продукції, що не можуть у подальшому використовуватися за призначенням.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вивезення побутових відходів належить до комунальних послуг.

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Згідно п.2 част.1 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі зміни вартості житлово-комунальних послуг виконавець/виробник не пізніше ніж за 30 днів повідомляє про це споживача з визначенням причин зміни вартості та наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на погодження відповідних органів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" затверджено Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги (далі - виконавці), суб'єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями (далі - субпідрядники), органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках) (надалі - Порядок).

Згідно п.9 Порядку, витрати з вивезення побутових відходів (збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізація, знешкодження та захоронення), нараховані для фізичних осіб, реєстрація місця проживання яких здійснена за адресою житлового будинку (гуртожитку), (В фо) визначаються за формулою

В фо = (В тв + В вв + В рв + В рі) : П зж,

де П зж - сумарна загальна площа (зазначена у технічному паспорті житлового будинку (гуртожитку) квартир (житлових приміщень у гуртожитку); В - вартість вивезення твердих відходів (збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізація, знешкодження та захоронення).

Річний план надання послуг розробляється окремо за кожною операцією поводження з побутовими відходами на підставі фактичного та прогнозованого обсягів надання послуг з урахуванням техніко-економічних факторів, зокрема таких, як:

зміна обсягів надання послуг в результаті економічного розвитку населеного пункту, підвищення вимог щодо якості послуг;

підвищення рівня технологічного процесу поводження з побутовими відходами, заміна амортизованого обладнання, здійснення заходів щодо автоматизації та механізації виробництва, застосування прогресивних енергозберігаючих технологій;

підвищення рівня організації виробництва та умов організації праці шляхом удосконалення операційно-виробничого планування, систем управління, матеріально-технічного забезпечення господарської діяльності (п.4 постанови КМ України "Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів" від 26.07.2006 року № 1010).

У разі коли виконавець власними силами проводить деякі операції поводження з побутовими відходами (збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізація, знешкодження та захоронення), їх вартість розраховується виходячи з планованої собівартості відповідно до Порядку формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 2006 р. № 1010.

Послуга з вивезення побутових відходів може бути визначена згідно з рішенням органу місцевого самоврядування як окрема комунальна послуга. У такому разі тариф на послуги визначається без урахування витрат з вивезення побутових відходів (п. 9 Постанови Кабінету Міністрів №869 від 01.06.2011р. «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги»).

Як вказувалося вище, рішенням виконавчого комітету Новороздільської міської ради № 157 від 24.04.2013 року послуга з вивезення побутових відходів виключена із складу послуг з утримання будинків і прибудинкових територій, визначивши її як окрему комунальну послугу.

Оскільки послуга з вивезення побутових відходів не входить до складу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, то відповідно її вартість також не входить до вартості послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та повинна визначатись з розрахунку окремо.

Рішенням відповідача від 04.11.2014 року №273 затверджено нові тарифи на вивезення побутових відходів, які застосовувалися із 01.12.2014 року. Однак, і ті тарифи були заниженими в порівнянні із економічно обґрунтованими витратами на їх надання.

В подальшому позивач проводив коригування тарифів і 20.03.2015 року та 02.10.2015 року, подав їх на затвердження відповідачу. Тобто, останній до 30.03.2015 року та 12.10.2015 року відповідно повинен був скоригувати тарифи, які б мали застосовуватися із 01.04.2015 року та 01.11.2015 року.

Так, відповідно до п.4.1 договору, виконавець має право подати замовнику розрахунки економічно - обґрунтованих витрат на надання послуг з вивезення побутових відходів.

Вказана норма кореспондується із п.1 ч.1 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яким передбачено таке ж право за виконавцями комунальних послуг. Згідно приписів п.2 частини 1 статті 7 вказаного Закону, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

При цьому, згідно підпункту 2 пункту 2а» статті 28 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до п.3.2 договору, замовник зобов»язується прийняти в установленому порядку рішення щодо встановлення чи коригування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів у розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат відповідно до розрахунків, поданих виконавцем.

Згідно ч.2 ст.31 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Відповідно до ч.3 статті 31 цього Закону, органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Суд погоджується, що з наведених норм законодавства та умов укладеного між сторонами договору вбачається, що обов»язком позивача є надавати житлово-комунальні послуги за тарифами, встановлені відповідачем, а відповідач зобов»язаний затверджувати такі тарифи на рівні, не нижче економічно-обгрунтованих витрат на їх надання, однак, позивач не надав будь-яких належних доказів, що розраховані ним тарифи є економічно -обґрунтованими.

Адже, на виконання положень ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2006р. №1010 затверджено Порядок формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів, відповідно до п.41 якого розрахунок економічно - обгрунтованих планових витрат, пов"язаних з наданням послуг, повинен бути підтверджений висновком Державної інспекції України з контролю за цінами або її територіальними органами в порядку, встановленому наказом Мінекономіки від 07.03.2007р. №67.

Отже, тарифи на послуги з вивезення твердих побутових відходів підлягають затвердженню відповідним органом місцевого самоврядування за наявності наданого виконавцем послуг розрахунку економічно обгрунтованих витрат на їх виробництво, підтвердженого висновком Державної інспекції з контролю за цінами або її територіального органу.

Положення про Державну інспекцію України з контролю за цінами (затвердж. Указом Президента України від 30 березня 2012 року № 236/2012) серед визначених у п.4 повноважень Держцінінспекції України передбачено повноваження з надання суб'єктам господарювання висновків щодо розрахунків економічно обґрунтованих планованих витрат під час формування тарифів на окремі види житлово-комунальних послуг (пп.8 п.4).

Тому суд не вбачає порушення в діях виконавчого комітету Новороздільської міської ради щодо затвердження тарифів поданих позивачем на послуги із вивезення твердих побутових відходів без надання Державною інспекцією з контролю за цінами або її територіальними органами висновку щодо такого розрахунку, оскільки порядок формування тарифу на такі послуги, за які виконавці здійснюють розрахунок економічно обґрунтованих витрат, повязаних з наданням послуг з вивезення твердих побутових відходів, передбачає обовязкове надання висновку щодо такого розрахунку.

Будь яких інших належних та допустимих доказів в розумінні статті 34 ГПК України, що би підтверджували економічну обґрунтованість тарифів, які складені позивачем, суду не надано.

Відтак, суд погоджується з твердженням відповідача, що подані розрахунки не могли бути розглянуті останнім, оскільки не відповідали вимогам зазначеної постанови щодо коригування тарифів.

Оскільки позивачем не доведено обґрунтованість тарифів, які подавалися ним на затвердження виконавчому комітету Новороздільської міської ради, тому в діях відповідача щодо їх затвердження немає порушення чинного законодавства, в зв»язку з чим позовні вимоги про нарахування суми боргу, яка складається з різниці між тарифами, за якими надавалися виконавцем послуги та тарифами, які, на думку, позивача є економічно обґрунтованими, а також нарахування інфляційних втрат та 3% річних на вказану заборгованість, є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що позивачем не представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1Розділ до Виконавчого комітету Новороздільської міської ради про стягнення 1 803 018,12 грн. основного боргу, 175 900,70 грн. інфляційних втрат та три проценти річних в сумі 36 102, 58 грн. не є обґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на позивача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 02.09.2016 р.

Суддя Горецька З. В.