ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2016 р.Справа № 922/2091/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України", м. Київ
до Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків
про стягнення 3902544,33 грн.
за участю представників сторін:

позивача не зявився

відповідача ОСОБА_1 (довіреність б/н від 01.06.2015 р.).

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" НАК "Нафтогаз України", м. Київ (далі за текстом позивач) звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень, внесених згідно з заявою про зменшення позовних вимог (вх. № 23502 від 18.07.2016 р.) просить суд стягнути з Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків (далі за текстом відповідач) 76756,71 грн., з яких:

11136,99 грн. 3% річних за період з 24.06.2013 р. по 17.12.2014 р.;

65619,72 грн. інфляційних втрат за період з жовтня 2013 р. по грудень 2014 р.

Позов обґрунтовано з посиланням на те, що відповідач прострочив виконання своїх зобовязань з оплати заборгованості за укладеним між сторонами договором поставки природного газу № 06/10-2251БО-32 від 20.12.2010 р., в т.ч. після стягнення у судовому порядку заборгованості за цим договором.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.06.2016 р. зазначений позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.07.2016 р.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 19.07.2016 р. та від 03.08.2016 р. розгляд справи відкладався.

В процесі розгляду справи відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 22321 від 08.07.2016 р.), в якому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправомірність здійснених позивачем нарахувань. Зокрема, відповідач зазначає, що сторонами було змінено порядок розрахунків за договором поставки природного газу № 06/10-2251БО-32 від 20.12.2010 р. шляхом укладання договорів про організацію взаєморозрахунків № 379/30 від 24.09.2014 р. та № 1118/30-ГУ від 09.12.2014 р., згідно з умовами яких відповідач повністю сплатив на користь позивача заборгованість за договором поставки природного газу № 06/10-2251БО-32 від 20.12.2010 р., та на яку позивач нараховує інфляційні та річні.

Позивач надіслав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 23502 від 18.07.2016 р.), в якій просить суд стягнути з відповідача за період з 24.06.2013 р. по 17.12.2014 р. 11136,99 грн. 3% річних та 65619,72 грн. інфляційних втрат за період з жовтня 2013 р. по грудень 2014 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.07.2016 р. зазначену заяву задоволено, розгляд позовних вимог продовжено з урахуванням відповідної заяви.

Відповідач надав суду доповнення до відзиву на позовну заяву (вх. № 25170 від 01.08.2016 р.), в якому доводить до відома суду незмінність своєї правової позиції щодо спору по даній справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.08.2016 р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів за відповідним клопотанням представника відповідача.

На судове засідання 31.08.2016 р. прибув представник відповідача, який заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Відповідач на судове засідання свого представника не направив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неприбуття представника не повідомив.

Враховуючи викладене, а також те, що неявка на судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за необхідне розглядати справу за наявними в ній матеріалами, як це передбачено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

20.12.2010 р. між сторонами укладено договір поставки природного газу № 06/10-2251БО-32, на підставі якого позивач протягом січня-квітня 2011 року зобовязався передати відповідачу природний газ на загальну суму 23604537,52 грн., а відповідач зобовязався прийняти цей газ та оплатити.

Зазначені обставини знайшли своє відображення в рішенні господарського суду Харківської області від 01.02.2013 р. по справі № 5023/10324/11, факти встановлені в якому, з урахуванням вимог ст. 35 ГПК України, є преюдиційними, а тому не потребують доведенню.

Зазначеним рішенням з відповідача на користь позивача стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 16 683 598,73 грн., пеню в сумі 129 750,65 грн., інфляційні витрати в сумі 379 595,69 грн. за період прострочення з лютого 2011 по червень 2011, 3% річних в сумі 315 064,10 грн. за період прострочення з 11.02.2011 по 30.10.2011, а також судовий збір в сумі 50 376,21 грн.

Крім того, зазначеним рішенням встановлено факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості станом на момент винесення цього рішення в сумі 16 683 598,73 грн.

Позивач зазначає, що відповідач прострочив виконання зобовязання, сплативши вказану вище суму основної заборгованості в повному обсязі лише 18.12.2014 р.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово - комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, позивачем та відповідачем укладено договір № 379/30 від 24.09.2014 р. про організацію взаєморозрахунків, та договір № 1118/30-ГУ від 09.12.2014 р. про організацію взаєморозрахунків, відповідно до умов яких сторони погодили перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору дій, спрямованих на погашення існуючої заборгованості відповідача за природний газ, в тому числі отриманий на підставі договору № 06/10-2251БО-32 від 20.12.2010 р.

Відповідно до умов договорів про організацію взаєморозрахунків № 379/30 від 24.09.2014 р., та № 1118/30-ГУ від 09.12.2014 р. Казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціально фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 ЗУ "Про державний бюджет України на 2014 рік" Головному управлінню Державної казначейської служби України в Харківській області в загальній сумі 16 683 598,73 грн., та в результаті відповідач перераховує позивачу кошти в загальній сумі 16 683 598,73 грн., для погашення заборгованості за спожитий природний газ за договором поставки природного газу № 06/10-2251БО-32 від 20.12.2010 р.

Пунктом 9 договорів сторони погодили, що у графі платіжного доручення "призначення платежу" додатково зазначають пункт 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 ЗУ "Про державний бюджет України на 2014 рік, а також номер договору.

В пункті 16 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони визначили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договорів про організацію взаєморозрахунків № 379/30 від 24.09.2014 р., та № 1118/30-ГУ від 09.12.2014 р. відповідач платіжними дорученнями № 144 від 29.09.2014 р. та № 149 від 18.12.2014 р. сплатив на користь позивача заборгованість за договором поставки природного газу № 06/10-2251БО-32 від 20.12.2010 р. в загальній сумі 16 683 598,73 грн.,

Таким чином, заборгованість за зазначеним договором поставки природного газу, визначена також судовим рішення по справі № 5023/10324/11 відповідачем в повному обсязі сплачена.

В заяві про зменшення розміру позовних вимог позивач зазначає про прострочення відповідачем виконання своїх зобовязань з сплати боргу в розмірі 25000 грн., та за період прострочення з 24.06.2013 р. по 17.12.2014 р. нарахував на зазначену суму боргу 11136,99 грн. річних та за період прострочення з жовтня 2013 р. по грудень 2014 р. нарахував на зазначену суму 65619,72 грн. інфляційних.

Обставини щодо стягнення інфляційних та річних стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. ст. 598-599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В пункті 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2014 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», зокрема, зазначено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Уклавши договори про організацію взаєморозрахунків № 379/30 від 24.09.2014 р., та № 1118/30-ГУ від 09.12.2014 р., сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до Договору поставки природного газу № 06/10-2251БО-32 від 20.12.2010 р.

Отже, для застосування санкцій, передбачених Договором поставки природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених саме договорами про організацію взаєморозрахунків № 379/30 від 24.09.2014 р., та № 1118/30-ГУ від 09.12.2014 р.

Аналогічна правова позиція щодо спірних правовідносин викладена у постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 р. у справі № 3-105гс14, від 30.09.2014 р. у справі № 922/2339/13.

Згідно із ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Докази того, що розрахунки за поставлений газ згідно договору про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень відбулись із порушенням порядку і строків, в матеріалах справи відсутні та позивачем не надані.

Таким чином, суд вважає безпідставним та необґрунтованим нарахування позивачем до стягнення з відповідача 11136,99 грн. річних на суму боргу 25000 грн. за період прострочення з 24.06.2013 р. по 17.12.2014 р., та 65619,72 грн. інфляційних на цю ж суму боргу за період прострочення з жовтня 2013 р. по грудень 2014 р.

Зазначене зумовлює прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

З урахуванням вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати по даній справі підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 75, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.09.2016 р.

Суддя ОСОБА_2