ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2016 р. Справа № 909/1005/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.,

та представниківсторін:

стягувача: не з'явився (належно повідомлений)

боржника: не з'явився (належно повідомлений)

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Станіславська торгова компанія, правонаступника ТОВ Залізничник,вих. 73/06 від 20.07.2016 (вх. №01-05/3913/16 від 09.08.2016),

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 15.07.2016 у справі № 909/1005/15 про відмову в задоволенні заяви ТОВ Станіславська торгова компанія про відстрочку виконання рішення суду у справі № 909/1005/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський ОСОБА_2 в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Залізничник, м. Івано-Франківськ

про стягнення заборгованості за кредитним договором

стягувач: Публічне акціонерне товариство Всеукраїнський ОСОБА_2 в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3, м. Київ

боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю Станіславська торгова компанія, м. Івано-Франківськ

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 16.11.2015 у справі № 909/1005/15, яке набрало законної сили, присуджено до стягнення з ТОВ "Залізничник" на користь ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_2" 42 956 432,61 дол.США, що за курсом НБУ станом на 20.08.2015 складає 947 884 073,44грн, заборгованості за кредитним договором № 010/12/34 від 19.07.2011.

12.05.2016 ТОВ"Станіславська торгова компанія" (правонаступник ТОВ "Залізничник") звернулося до Господарського суду Івано - Франківської області із заявою про відстрочку виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.11.2015 у справі № 909/1005/15 на 18 місяців( т.2, а.с. 136-143).

Заява обґрунтована тим, що товариство перебуває у складному фінансовому стані. Посилаючись на аналіз фінансової звітності товариства станом на 31.12.2015, проведений аудиторською фірмою, боржник стверджував, що списання присудженої до стягнення суми заборгованості, яка є значною, зменшить оборотні кошти товариства на 21,67%, суттєво вплине на виробничий процес та призведе до неплатоспроможності товариства. Також вказував на недостатність коштів на рахунку товариства для повного погашення заборгованості, проте, зазначав, що він має намір добровільно здійснити погашення боргу, зокрема, за рахунок ліквідації дебіторської заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 15.07.2016 у справі № 909/1005/15 відмовлено у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду ( т.2, а.с.255 -256).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що наведені заявником підстави для відстрочки виконання судового рішення, не є тими виключними обставинами в розумінні статті 121 ГПК України, які давали б суду підстави для відстрочки виконання судового рішення. Фактично обставини, на які посилається боржник, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у даний час та можливість настання для нього негативних наслідків у зв'язку з цим, а не на обставини, що унеможливлюють або утруднюють виконання рішення суду у даній справі.

Водночас, суд взяв до уваги, що до позивача застосовано процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку (процедуру ліквідації), яка спрямована в першу чергу на задоволення вимог держави в особі Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Повернення заборгованості є першочерговим завданням Уповноваженої особи з метою недопущення порушення прав вкладників як кредиторів банку.

Боржник не погодився з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку, вважає ухвалу незаконною, прийнятою при неповному зясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить ухвалу скасувати, винести нову, якою заяву про відстрочку виконання рішення суду задоволити.

Апелянт вказує, що суду був наданий звіт ТОВ «Аудиторська фірма «Аудит-Стандарт» щодо аналізу фінансової звітності ТОВ "Станіславська торгова компанія" станом на 31.12.2015, в якому вказано, що у порівнянні з нормативним значенням економічні показники фінансової звітності товариства станом на кінець 2014 року та на кінець 2015 року не відповідають встановленим нормативам та свідчать про поточну неплатоспроможність підприємства; що переведення кредитної заборгованості з поточної в довгострокову дозволило б поліпшити показники ліквідності та платоспроможності підприємства. Також зафіксовано, що у підприємства зявиться ймовірність виконання своїх зобовязань перед кредиторами, якщо брати до уваги не тільки заборгованість по сумах, а і по термінах погашення. Стверджує, що одномоментне списання присудженої до стягнення суми заборгованості, яка є значною, зменшить оборотні кошти товариства на 21,67%, суттєво вплине на виробничий процес та призведе до неплатоспроможності товариства. Вказує на недостатність коштів на рахунку товариства для виконання рішення суду. Зазначає, дебіторська заборгованість контрагентів перед ТОВ"Станіславська торгова компанія" станом на 31.03.2016 становить 2 544 344 тис.грн і на даний час проводиться робота по стягненню цієї заборгованості, зокрема, в господарських судах різних інстанцій перебуває 14 справ, в третейських судах 6 справ.

В судове засідання 23.08.2016 апеляційного суду представники сторін не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він не отримав ухвали апеляційного суду про призначення апеляційної скарги до розгляду на 23.08.2016, про ухвалу суду йому стало відомо 23.08.2016 з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Розглянувши клопотання скаржника про відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про його відхилення з огляду на наступне.

Згідно з п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 N 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

При призначенні апеляційної скарги до розгляду апеляційний суд не витребував жодних матеріалів чи доказів у сторін та не визнавав обов'язковою явку представників сторін в судове засідання. Нез'явлення в судове засідання представника скаржника не унеможливлює розгляду справи.

Крім того, відкладення розгляду справи матиме наслідком вихід за межі строку розгляду апеляційної скарги, встановленого ст. 102 ГПК України.

Слід також зазначити, що ухвала апеляційного суду від 12.08.2016 була надіслана скаржнику на дві адреси: 04119, м. Київ, вул.Леоніда Первомайського, буд.9, офіс 33, та на адресу: м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська,19А. Ухвала, надіслана на адресу: м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська,19А, вручена адресату 18.08.2016 згідно з відбитком поштового штемпеля на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

В силу ст.121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п.7.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 № 9, заяву про надання відстрочки, розстрочки, зміну способу і порядку виконання рішення слід розглядати за правилами ГПК України у межах розглянутої господарським судом справи.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом (п.7.1.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9).

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9).

Виходячи із вищенаведеного, відстрочка виконання судового рішення у судовому порядку повинна бути пов'язана з об'єктивними, непереборними, тобто, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне його виконання. В основу судового рішення про надання відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність виняткових обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання. При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, а також такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення. Питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які беруть участь у справі.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "ОСОБА_3 проти України" (заява N 40450/04), яке набуло статусу остаточного, зазначено, що право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, тому суд оцінює докази щодо наявності таких обставин в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та випливає з апеляційної скарги, підставою відстрочки виконання рішення суду боржник вказує на його незадовільний фінансовий стан та можливі негативні наслідки, які настануть для нього при виконанні рішення суду, зокрема, зменшення оборотних коштів, негативний вплив на виробничий процес, а також, що виконання рішення суду призведе до неплатоспроможності товариства. При цьому, стверджуючи про відсутність коштів для виконання рішення суду, скаржник не подав суду переліку його рахунків, відкритих у фінансових установах, та доказів на підтвердження наявності чи відсутності коштів на цих рахунках. Рішення суду про стягнення заборгованості набрало законної сили згідно з постановою апеляційного суду 15.02.2016, відтак в силу ст. 124 Конституції України та ст. 115 ГПК України є обовязковим до виконання. Однак, з матеріалів не вбачається, що боржник розпочав його виконання, хоча згідно з балансами станом на 31.12.2015 та на 31.03.2016, звітами про фінансові результати за 2015 рік та за 1 квартал 2016 року товариство не є збитковим та мало за ці періоди прибутки ( т.2, а.с.164-175).

Як зазначено вище, надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися судом із дотриманням балансу інтересів сторін, які беруть участь у справі.

Водночас, матеріалами справи підтверджено, що стягувача ПАТ Всеукраїнський ОСОБА_2 віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ Всеукраїнський ОСОБА_2, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №63 від 20.03.2015 про початок процедури ліквідації банку.

В силу ст. 39 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» при ліквідації банку Фонд зобовязаний відшкодувати кошти за вкладами фізичних осіб у порядку, встановленому цим Законом.

Відтак наслідком відстрочення судом виконання рішення суду може бути невиконання Фондом зобовязань з відшкодування коштів за вкладами фізичних осіб.

В апеляційній скарзі скаржник також посилається на те, що в судовому засіданні суду першої інстанції 15.07.2016 була висловлена позиція ПАТ Всеукраїнський ОСОБА_2, в якій банк не заперечує щодо заяви боржника про відстрочення виконання рішення суду.

Такі доводи скаржника не можуть братися до уваги з огляду на наступне.

З матеріалів справи та з оскаржуваної ували суду не вбачається, що стягувач не заперечує щодо заяви боржника про відстрочення виконання рішення суду.

Частиною 5 ст.44 Закону ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що ліквідація банку має бути завершена не пізніше двох років з дня початку процедури ліквідації банку. Фонд має право прийняти рішення про продовження ліквідації банку на строк до двох років з можливістю повторного продовження на строк до одного року.

При цьому, ч.5 ст.48 названого Закону передбачено, що Фонд має право здійснювати реструктуризацію кредитної заборгованості на строк, що не перевищує строку ліквідації банку.

Отже, у разі відсутності, за твердженнями скаржника (боржника), заперечень з боку банку щодо відстрочення виконання рішення суду, то боржник не позбавлений права звернутися до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про реструктуризацію присудженої до стягнення кредитної заборгованості, а Фонд в силу закону вправі самостійно здійснити реструктуризацію кредитної заборгованості на строк, що не перевищує строк ліквідації банку.

Таким чином, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що наведені боржником обставини для відстрочки виконання судового рішення, не є тими виключними обставинами в розумінні статті 121 ГПК України, які давали б суду підстави для відстрочки виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За приписами ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що скаржником не доведено та не подано доказів наявності підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції та для задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 91, 99, 101, 103, 105, 106, 121 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 15.07.2016 у справі № 909/1005/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 25.08.2016

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Я.О. Юрченко