ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2016 р.Справа № 922/1986/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом Публічне АТ "НАК "Нафтогаз України" м. Київ
до ПАТ "Харківська ТЕЦ - 5" с. Подвірки
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача ОСОБА_1 за дов. №14-88 від 18.04.14 р.,

відповідача - ОСОБА_2 за дов. №24 від 30.12.11 р.

ВСТАНОВИВ:

В червні 2016 року до суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (надалі позивач) та просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5", с. Подвірки (відповідача по справі) суму основного боргу 5180617,87 грн., пеню 4118060,53 грн., 3 % річних - 235301,80 грн., інфляційні втрати - 1559748,37 грн., та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 3288/15-КП-32 купівлі-продажу природного газу від 25.12.2014 року за період з січня по квітень та з червня по грудень 2015 року в частині розрахунків за спожитий імпортований природний газ.

Ухвалою суду від 22.06.2016 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11.07.2016 р. о 10:00.

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 11.07.2016 року до 26.07.2016 року до 09:30.

Ухвалою від 26.07.2016 р. розгляд справи було відкладено на 15.08.2016 р. о 10:45.

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 15.08.2016 року до 17.08.2016 року до 10 години.

Ухвалою суду від 17.08.2016 р. строк розгляду справи було продовжено на 15 днів, а розгляд відкладено на 31.08.2016 р. о 10:00.

Представник відповідача, через канцелярію господарського суду 31.08.2016 р. за вх. № 28446, надав документи за супровідним листом для долучення до матеріалів справи. Надані документи судом досліджено та долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач проти заявлених вимог заперечував та просив суд припинити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України у звязку з порушенням провадження у справі про банкрутство відносно ДП "Харківська ТЕЦ-5" та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, з посиланням на ухвалу господарського суду Харківської області у справі за № 23/75-02 від 16.12.2002 року. В задоволенні вказаного клопотання було відмовлено виходячи з наступного.

Закон і ГПК не містять приписів стосовно заборони прийняття судом позовної заяви до боржника, щодо якого вже порушено справу про банкрутство, а також стосовно вирішення спору за цим позовом по суті. Порушення справи про банкрутство не віднесено статтею 62 ГПК до підстав для відмови судом у прийнятті позовної заяви. Тому суди мають у встановленому ГПК порядку приймати позовні заяви до особи, щодо якої порушено справу про банкрутство і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення справи про банкрутство. Після публікації оголошення господарський суд на підставі частини першої статті 79 ГПК ухвалою суду зупиняє позовне провадження і роз'яснює позивачу зміст і наслідки частини другої статті 14 Закону. (Постанова Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 15 "Про судову практику в справах про банкрутство")

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

25 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Публічним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ-5" було укладено договір купівлі-продажу природного газу №3288/15-КП-32 (надалі договір). До договору були укладені додаткові угоди, якими змінювалася редакція статті 5 «Ціна газу».

Відповідно до п.1.1 Договору продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», а покупець прийняти та оплатити наданий природний газ, на умовах цього Договору.

Графік передання продавцем газу з 01.01.15 року по 31.12.2015 року обсягом до 10650,00 тис. куб. м. встановлено в п. 2.1 Договору.

Пунктом 1.2. договору було передбачено, що газ, який продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Відповідно до п.3.1. Договору позивач зобов'язався передавати відповідачу газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від позивача до відповідача в пунктах приймання-передачі.

Приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п.3.3. Договору). Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобов'язався надати позивачу підписані та скріплені печатками відповідача та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами (п.3.4. Договору).

Розділом 11 договору було передбачено, що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно п. 9.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

На виконання умов договору постачальник передав у власність покупця протягом січня-квітня, червня-грудня 2015 року природний газ на загальну суму 67634748,94 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів прийому-передачі природного газу:

- акт приймання-передачі природного газу у обсязі 1758,000 тис.куб.м за січень 2015 р. на суму 13469163,12 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу у обсязі 1573,000 тис.куб.м за лютий 2015 р. на суму 11666689,32 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу у обсязі 1138,000 тис.куб.м за березень 2015 р. на суму 12897682,32 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу у обсязі 340,000 тис.куб.м за квітень 2015 р. на суму 3264081,60 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу у обсязі 7,000 тис.куб.м за червень 2015 р. на суму 62060,88 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу у обсязі 35,000 тис.куб.м за липень 2015 р. на суму 310611,00 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу у обсязі 26,000 тис.куб.м за серпень 2015 р. на суму 230739,60 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу у обсязі 20,000 тис.куб.м за вересень 2015 р. на суму 177492,00 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу у обсязі 394,000 тис.куб.м за жовтень 2015 р. на суму 3508696,08 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу у обсязі 977,000 тис.куб.м за листопад 2015 р. на суму 8544591,89 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу у обсязі 1543,000 тис.куб.м за грудень 2015 р. на суму 13502941,13 грн.

При цьому, позивач зазначав, що відповідач свої зобов'язання за Договором поставки природного газу належним чином не виконав, за поставлений природний газ розрахувався частково. Станом на 01.06.2016 року розмір боргу склав 5180617,87 грн.

Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п.7.1. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем п. 6.1 умов договору він зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи зазначене, дослідивши надані докази та вислухавши пояснення сторін судом встановлено, що основна заборгованість Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" перед позивачем складає 5180617,87 грн.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з порушенням відповідачем умов п. 6.1. Договору, позивачем за період прострочення на суму боргу здійснено нарахування інфляційних втрат у розмірі 1559748,37 грн., 3% річних 235301,80 грн. та пені 4118060,53 грн.

Розглянувши позовні вимоги в цій частині, суд дійшов таких висновків.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних суд приходить до висновку, що період нарахування не в повній мірі відповідає вимогам діючого законодавства щодо визначення строків, здійснивши перерахунок 3% річних з урахуванням положень глави 18 ЦК України, суд зазначає, що сума до стягнення складає 233186,11 грн. Коригування обумовлено необхідністю виключення нарахування 3% річних за такі дати: 15.02.2015, 15.03.2015, 15.08.2015, 16.08.2015, 15.11.2015 р.р.

Щодо стягнення інфляційних втрат, суд зазначає, що відповідно до листа Верховного суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 року № 62-97р., п. 7 "Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунків індексів споживчих цін", затверджених наказом Державної статистики України від 01.07.2013 року № 190, в розрахунках, у публікаціях та офіційних повідомленнях дані щодо індексів споживчих цін наводяться з одним десятковим знаком після коми.

Вказані положення позивачем не враховано при розрахунку суми інфляційних втрат. Таким чином, дослідивши наданий ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" розрахунок сум, на які збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно нараховані та заявлені до стягнення інфляційні втрати в розмірі 1044,20 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" збитків від інфляції підлягають частковому задоволенню в розмірі 1558704,17 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.12.2002 року за заявою ВАТ "АТП-16351" порушено провадження у справі №23/75-02 про банкрутство ДП "Харківська ТЕЦ-5" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Провадження у справі №Б-23/75-02 на момент розгляду господарським судом Харківської області справи №922/1987/16 триває.

В силу п.1-1 ч.1 Розділу Х "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній з 19.01.2013 року) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Оскільки справу про банкрутство відносно відповідача було порушено 16.12.2002 року, то до правовідносин сторін застосовуються положення Закону України від 14.05.1992 року № 2343-ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у редакції 1999 року (далі за текстом Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

Судом встановлено, що позивач є поточним кредитором, оскільки відповідно до абз. 6 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" поточними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію (ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Таким чином, зазначена норма встановлює заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення.

Виходячи зі змісту Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд України в постанові від 12.03.2013 року у справі № 3-71гс12 та у постанові від 01.10.2013 року у справі № 3-27гс13.

Таким чином, оскільки відносно відповідача у справі було порушено провадження у справі про банкрутство, позивач не має право на нарахування пені, нарахованої ним під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" вчасно не були виконані умови договору щодо оплати отриманого природного газу, воно зобов'язано сплатити на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми в розмірах розрахованих судом.

Таким чином позовні вимоги за позов підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню, господарський суд відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачену позивачем суму судового збору пропорційно задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 526, 530, 549, 601, 611, 625, 628, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 203, 230, 231, 232, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 12, 22, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 2115,69 грн., інфляційних збитків 1044,20 грн. та пені 4118060,53 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (62371, Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) суму основного боргу в розмірі 5180617,87 гривень, суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів в розмірі 1558704,17 гривень, 3% річних в розмірі 233186,11 гривень та суму судового збору в розмірі 104587,62 гривень.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06.09.2016 р.

Суддя ОСОБА_3