ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"30" серпня 2016 р. Справа № 903/489/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 інфраструктури та туризму Волинської обласної державної адміністрації

до Публічного акціонерного товариства Волинське обласне підприємство автобусних станцій

про врегулювання розбіжностей, які виникли при укладенні договору

Суддя Філатова С.Т.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 -довіреність

від відповідача: ОСОБА_4 довіреність від 01.08.16р №01.08.16

від третьої сторони: н/в.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст.ст. 22, 27 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки учасників судового процесу.

Суть спору: Позивач ФОП ОСОБА_1 звернулась з позовом до ПАТ Волинське обласне підприємство автобусних станцій про врегулювання розбіжностей, які виникли при укладенні договору та просить викласти спірні пункти договору № 30/05/16-3 від 30.05.16. "Про надання автостанційних послуг між ПрАТ Волинське обласне підприємство автобусних станцій та ФОП ОСОБА_1 у наступній редакції:

п.2.4.3. Здійснювати продаж квитків через водія перевізника після закриття квитково-касової відомості.

П.3.4. У разі продажу квитків водієм перевізника після закриття квитково- касової відомості частину автостанційиого збору, за вирахуванням вартості послуг з касового продажу квитків громадянам, та суму винагороди за надання послуг згідно з предметом цього договору, за вирахуванням вартості автостанційних послуг з продажу квитків, перевізник зобов'язаний перерахувати автостанції, на якій пасажир повинен здійснити посадку.

П.3.5. Порядок фіксації кількості квитків, проданих водієм перевізника після закриття квитково-касової відомості, встановлюється за домовленістю сторін.

П.4.4. Штрафні санкції за договором сплачуються шляхом виставлення рахунку стороною, стосовно якої вчинено порушення договору, з наступною сплатою стороною, яка вчинила порушення, коштів шляхом їх перерахування на банківський рахунок протягом десяти робочих днів.

Не доповнювати наступними спірними пунктами договір № 30/05/16-3 від 30.05.16. "Про надання автостанційних послуг між ПрАТ Волинське обласне підприємствоавтобусних станцій та ФОП ОСОБА_1:

п.2.3.10. зобовязання водіїв: п.2.3.10.1. По прибуттю автобуса на АС виконувати розпорядження та вказівки персоналу автостанції з питань організації перевезень і безпеки та дотримуватись Правил надання послуг пасажирського автотранспорту, інших нормативних документів.

П.2.3.10.2. проводити посадку пасажирів на АС за участю водія і тільки з касовими квитками, не зупиняти автобус в недозволеному на це місці та не допускати підбору пасажирів без квитків на території автостанцій.

П.2.3.10.3. перевезення пасажирів здійснювати згідно встановленого розкладу руху на закріпленому маршруті та забезпечувати збереження багажу і обслуговування пасажирів на всьому маршруті згідно Правил надання послуг пасажирського автотранспорту.

П.2.3.10.4. в разі неможливості виконання рейсу з технічних або інших поважних причин повідомляти підприємство не пізніше ніж за 24 години до відправлення автобуса.

П.2.3.10.5. забезпечувати проїзд пасажирів до зупинки призначення за маршрутом без додаткових витрат у разі припинення поїздки через технічну несправність автобуса.

П.3.7. доходи за перевезення багажу від реалізованих касових квитків розподіляються порівну.

П.4.2.4. за підбір безквиткових пасажирів та їх самовільне обілечування водієм автобуса на території автостанції: 10 грн. в автобусах приміського сполучення за кожного пасажира; 20 грн. в автобусах міжміського сполучення за кожного пасажира; 30 грн. в автобусах міжобласного сполучення за кожного пасажира.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним: 27.05.16р. між ОСОБА_1 та департаментом інфраструктури та туризму Волинської обласної державної адміністрації було укладено договори про організацію перевезень пасажирів №2398, №2404, №2407.

20.06.16р. на виконання п.2.2.4 усіх вищевказаних договорів позивачем на адресу ПрАТ Волинське обласне підприємство автобусних станцій (надалі - відповідач) було надіслано проект договору про надання автостанційних послуг №30/05/16-3 від 30.05.16., який був розроблений на основі примірної форми договору про падання послуг автостанцією перевізникові, затвердженої наказом Міністерства транспорту та звязку України від 30.11.10. №860. 30.06.16р. на адресу позивача надійшов лист від відповідача з протоколом розбіжностей від 23.06.16р. до вказаного вище договору. Отримавши вказаний протокол розбіжностей, позивачем відповідно до ч. 5 ст. 181 ГК України погоджено деякі пункти запропонованих умов проекту договору, про що повідомлено відповідача листом від 07.07.16р., проте частина запропонованих змін до договору, на думку позивача, суперечить нормам чинного законодавства, а відповідно не може бути прийнято. Не погоджується із запропонованою відповідачем новою редакцією пунктів 2.3.10.1. ,2.3.10.2. ,2.3.10.3., 2.3.10.4., 2.3.10.5, 3.7., 4.2.4., зміною існуючої редакції п.4.4., та вилученням із договору пунктів 2.4.3.,3.4.,3.5, звертається до суду з даним позовом.

Ухвалою від 15.07.2016р порушено провадження у справі. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 інфраструктури та туризму Волинської обласної державної адміністрації (43027, м. Луцьк, Київський майдан, 9), як організатора перевезень на підставі договору про організацію перевезень №2404 від 27.05.2016р., оскільки рішення з господарського спору може вплинути на його права або обов'язки щодо однієї з сторін.

На виконання ухвали суду від 02.08.2016р. третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -ОСОБА_2 інфраструктури та туризму Волинської обласної державної адміністрації подало письмове пояснення №1200/н.1/2-16 від 18.08.2016р., в якому зазначило, що:

На сьогоднішній день з підприємцем ОСОБА_1 укладено 23 договори про організацію перевезення пасажирів по приміських та міжміських маршрутах загального користування.

Згідно з ст.36 Закону України «Про автомобільний транспорт» до обов'язкових послуг, що повинні надаватися автостанціями автомобільному перевізнику, належать: продаж квитків; організація прибуття та відправлення автобуса з облаштованих платформ; інформування водія щодо умов дорожнього руху на маршруті.

За надання обов'язкових послуг автостанцій з осіб, які придбавають проїзні квитки, стягують автостанційний збір, що входить до вартості квитка.

Власники автостанцій несуть відповідальність за якість та безпеку послуг, що надаються автостанціями пасажирам та автомобільним перевізникам, технічний та санітарно-гігієнічний стан будівель, споруд, обладнання та території автостанції.

Відповідно до п.124 постанови Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» відповідальність за здійснення заходів із забезпечення безпеки руху транспортних засобів та переміщення пасажирів на території автостанцій покладається на керівника автостанцій.

Згідно з Законом України «Про автомобільний транспорт» та постанови Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» не передбачено ніяких стягнень чи штрафних санкцій за продаж квитків після закриття квитково-касової відомості з підприємців-перевізників автостанціям (підприємству ПрАТ «ВОПАС»).

Відповідно до п.115 постанови Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» перевізники відповідно до укладених договорів здійснюють продаж квитків через автостанції, агентства з продажу квитків та/або самостійно. Продаж квитків може здійснюватися водієм автобусу в разі відсутності у населеному пункті автостанції або агентства з продажу квитків, а також після закриття квитково-касової відомості на автостанції.

Згідно з п. 2.11 наказу Міністерства транспорту України від 28.08.2001 року № 565 «Про затвердження Типового технологічного процесу надання послуг пасажирських автостанцій та автовокзалів» у разі якщо продаж квитків на автостанції проводиться у салоні автобуса, перевізник дотримується такої послідовності робіт: оплачує вартість послуг, які автостанція надає перевізнику; отримує готівкою виторг від продажу квитків. Цей виторг за договором з підприємством автостанцій може перераховуватися перевізнику в обумовлені терміни; отримує касову відомість і проїзні документи; організовує посадку в автобус пасажирів, які купили квитки в касах автостанції; продає квитки пасажирам на вільні місця в автобусі.

Крім того, вказало, що підприємство ПрАТ «ВОПАС» є монополістом з надання автостанційних послуг у Волинській області і тому повинно здійснювати обслуговування пасажирів та перевізників відповідно до вимог чинного законодавства України.

22.08.2016р. представник відповідача подав клопотання, яким долучив до матеріалів справи 5 оптичних дисків із відео файлами порушень законодавства позивачем, копію розкладу pyxу автобусів по АС 1 м. Луцьк, перелік автобусів, якими здійснюються перевезення ФОІІ ОСОБА_1, обстеження тривалості часу з моменту закриття відомості до моменту відправлення, квитково-касові відомості , та акти фіксації порушень; просив оглянути відеофайли в судовому засіданні.

Крім того, представник відповідача подав клопотання про залучення до участі в справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 інспекцію України з безпеки на наземному транспорті в особі управління державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті у Волинській області, обґрунтовуючи тим, що однією із підстав для заперечення проти позовних вимог являється чисельні наявні порушення законодавства позивачем та можливі порушення в майбутньому, в разі задоволення позовних вимог, то для надання оцінки спірним пунктам, які являються предметом позову в частині безпеки руху, слід доручити фахівцям в даній галузі.

Представник позивача у письмових поясненнях на відзив від 16.08.2016р. № 16/08/16-2 позов заперечив, посилаючись на таке:

В пункті 2.3.10.1. позивач звертає увагу на те, що договір укладається між власником автостанції і перевізником, а не водієм, який є найманим працівником перевізника. В примірній формі договору про надання послуг автостанцією перевізникові, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №860 від 30.11.10., теж не передбачено жодного обов'язку водія, оскільки такі питання врегульовуються в іншій правовій площині.

Відповідач зазначає, що обов'язок водія виконувати вимоги персоналу автостанції спрямований на забезпечення безпеки руху та кореспондується із п. п. 28, 124 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.97р.

Проте, жодним пунктом вказаних Правил такого обов'язку водіїв не передбачено, натомість в п. 145 Правил зазначено, що перевізник зобов'язаний забезпечити дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів, вживати заходів до забезпечення безпечної, зручної поїздки пасажирів і зберігання та/або доставки багажу згідно з договором перевезення і розкладом руху.

Таким чином, у кожної сторони договору є аналогічні обов'язки щодо забезпечення безпеки руху, які ними і повинні виконуватись.

Пункт 2.3.10.2. договору має на меті запровадити нові обов'язки для водія, що не передбачені нормами чинного законодавства, а навпаки, їм суперечать, а право водія продавати квитки в автобусі після закриття квитково-касової відомості, що передбачено не однією нормою чинного законодавства, переводиться в категорію обов'язку водія не допускати підбору пасажирів без квитків.

Відповідач зазначає, що пункт 2.3.10.3 лише конкретизує та розтлумачує окремі положення п.п. 37, 147 Правил. При цьому, п. 147 Правил встановлює обов'язки водія в двадцяти пунктах, відповідач вибірково пропонує внести в договір обов'язки водія, при цьому не конкретизуючи і розтлумачуючи їх, а навпаки.

Пунктом 2.3.10.4 договору відповідач обґрунтовує наявність ще саме такої редакції пункту в договорі, необхідністю забезпечення своєчасного виконання рейсу перевізником. При цьому мова йде про повідомлення не пізніше ніж за 24 години до відправлення автобуса, що є абсолютно нелогічним в ситуації виникнення неможливості виконання рейсу з технічних або інших поважних причин в більш короткий проміжок часу. Крім того, п.2.3.5. договору передбачає обов'язок перевізника у разі неможливості виконати рейс з технічних чи інших причин невідкладно сповістити про це відповідача письмово чи за допомогою засобів зв'язку. Тому це є не конкретизацією положень Правил, оскільки в Правилах нічого подібного не передбачено.

У пункті 2.3.10.5. позивач звертає увагу на те, що відповідач перекладає обов'язок перевізника на водія. При цьому вказаний обов'язок дуже ретельно регламентований як в ст. 30 Закону України «Про автомобільний транспорт», так і в п. 37, ч.9 п.145 Правил. Наполягаючи на включенні до договору п.2.3.10.5. відповідач не конкретизує вказаний обов'язок, а навпаки, покладає обов'язок перевізника на водія щодо забезпечення проїзду пасажирів до зупинки призначення за маршрутом, хоча в Правилах розмежовують навіть і порядок виконання цього обов'язку як на приміському, так і на міжміському маршрутах. А також зазначено і категорії осіб, на яких поширюється цей обов'язок як у випадку настання технічної несправності транспортного засобу, так і настання надзвичайної або невідворотної за даних умов події.

Щодо пунктів 2.4.3,3.4.,3.5. відповідач не заперечує, що запропонована позивачем редакція договору прямо передбачена Правилами. Проте заперечує необхідність внесення вказаних пунктів договору з огляду на те, що це призведе до порушення більшої кількості обов'язків перевізника і водія. З відзиву відповідача вбачається, що наявність норми права, що надає право водієві продавати квитки після закриття квитково-касової відомості, спрямована на врегулювання правовідносин між перевізником і пасажиром в моменти посадки пасажирів на зупинках поза межами автостанцій, а відтак внесення даної норми в договір є безпідставним.

Проте, це є вибірковим застосуванням норм права відповідачем, оскільки норми чинного законодавства вказують про інше, а саме, п.115 Правил та п.7.1.2. Типового технологічного процесу надання послуг пасажирських автостанцій та автовокзалів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №565 від 28.09.01, вказують на наявність права у водія продавати квитки як в разі відсутності у населеному пункті автостанції, так і після закриття квитково-касової відомості на автостанції.

Тому подальші міркування відповідача, що законодавець передбачив три хвилини після закриття квитково-касової відомості не для здійснення торгівлі квитками водіями, а для забезпечення виконання інших обов'язків, покладених на водія та перевізника, не є обґрунтованими мотивами відхилення вимог позивача.

Відповідач додатково зазначає, що в разі доповнення договору пунктами про можливість здійснення реалізації квитків водієм автобуса на території автостанції, фактично буде допущено порушення інших пунктів Правил та договору в частині безпеки руху та пасажирів. З такими доводами відповідача погодитись не можна, оскільки вказане вище право передбачено нормами чинного законодавства, а можливі порушення в майбутньому є лише припущеннями, настання яких тягне правові наслідки, які можуть мати місце як в договорі, так і в нормах чинного законодавства. Тому відповідач не позбавлений можливості як встановити, так і застосувати у майбутньому до позивача правові наслідки порушення того чи іншого зобов'язання. Зокрема, розділ 5 ГК України та глава 51 ЦК України саме і передбачають як різноманітний спектр правових наслідків порушення зобов'язань, так і відповідальність за порушення зобов'язання, застосовувати яких у випадку настання порушень зі сторони позивача, ніхто не обмежував.

Позивач із включенням п. 3.7. до умов договору № 30/05/16-3 від 30.05.2016р. не погоджується, так як відповідач має намір збільшити свої доходи за перевезення багажу від реалізованих касових квитків з 10 відсотків до 50 лише необхідністю забезпечити дисципліну виконання своїх обов'язків перевізником. Така позиція відповідача суперечить п.4.1. Порядку регулювання діяльності автостанцій, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 700 від 27.09.10., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.11.10. за№ 1068/18363.

Щодо пункту 4.2.4., то позивач також не погоджується із включенням даного пункту, так як мотиви відхилення даного пункту відповідача аналогічні мотивам включення в договір п.п. 2.4.3., 3.4., 3.5.

Відповідач додатково зазначає, що розмір штрафних санкцій розрахований таким чином, що дорівнює розміру станційного збору на відповідних напрямках руху. Проте, позивач не оспорює розмір штрафних санкцій незважаючи, навіть на те, що автостанційний збір, що розрахований відповідачем для автостанцій області, не погоджений Волинською обласною державною адміністрацією, як того вимагають п.п.3.1., 3.6. Порядку регулювання діяльності автостанцій, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.09.10. № 700, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.11.10. за № 1068/18363.

Відповідач, обґрунтовуючи свою позицію щодо пункту 4.4. в його редакції, посилається на те, що штрафні санкції являються грошовим зобов'язанням, а відтак відповідач, згідно вимог ЦК та ГК України, має об'єктивне право проводити зарахування таких грошових зобов'язань та повертати частину коштів, виручених від продажу квитків на рейси перевізника за вирахуванням штрафних санкцій за порушення умов договору перевізником. Із таким твердження відповідача погодитись не можна, оскільки штрафні санкції за своєю правовою природою не є зобов'язанням, а є заходом як забезпечення виконання зобов'язання, так і заходом відповідальності за порушення зобов'язання.

Ст.611 ЦК України зазначає, що сплата неустойки є правовим наслідком порушення зобов'язання.

Тому застосування ст. 534 ЦК України, що визначає черговість погашення вимог за грошовим зобов'язання, є як безпідставним, так і не коректним.

В судовому засіданні 22.08.2016р. згідно зі ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 30.08.2016р. до 12год.00хв. для ознайомлення з долученими в судовому засіданні доказами.

29.08.2016р. від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача подані пояснення № 1245/н.1/2-16, в яких зазначено про наступне:

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» забезпечення організації пасажирських перевезень покладається на приміських і міжміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території Автономної Республіки Крим чи області (внутрішньообласні маршрути), - на ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим або обласні державні адміністрації.

Функції організатора виконує департамент інфраструктури та туризму облдержадміністрації згідно розпорядження голови облдержадміністрації від 20 липня 2009 року № 219.

Відповідно до п.2.2.10 договору підприємства ПрАТ «ВОПАС» з Волинською обласною державною адміністрацією підприємство зобов'язується письмово сповіщати організатора про випадки недотримання перевізником вимог чинного законодавства.

Станом на 29 серпня 2016 року підприємство ПрАТ «ВОПАС» не направляло організатору листи про випадки недотримання перевізником ОСОБА_1 вимог чинного законодавства.Згідно з п.56 Порядку контроль за виконанням умов договору (дозволу) здійснює організатор та інші органи виконавчої влади згідно з компетенцією, за наявності відповідного звернення або доручення організатора.

30 серпня 2016р. представник подав письмові пояснення №26/08/16-2 від 26.08.2016р. на клопотання відповідача від 22.08.2016р., в яких заперечив клопотання про залучення третьої особи та огляду відео слайдів, посилаючись на те, що станом на день подання клопотання представником відповідача щодо залучення до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті в особі управління державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті у Волинській області, вказаний державний орган виконавчої гілки влади ліквідований як юридична особа публічного права згідно постанов KM України №592 від 26.06.15. «Про деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» та №103 від 11.02.15. «Про затвердження положення про державну службу України з безпеки на транспорті».

Обґрунтовуючи необхідність залучення Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті в особі управління державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті у Волинській області, представник відповідача жодним чином обгрунтував можливість впливу рішення на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін в клопотанні лише зазначено, що ОСОБА_5 інспекція України з безпеки на наземному транспорті в особі управління державної інспекції України з безпеки на наземном;- транспорті у Волинській області є контролюючим органом. Проте і з таким твердженням погодитись не можна, оскільки державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства). Крім того, рішення зі спору, що виник між сторонами, врегулює розбіжності, які виникли при укладенні договору про надання автостанційних послуг, і у випадку відповідності даного договору нормам чинного законодавства, жодним чином не вплине на права і обов'язку Укртрансбезпеки щодо ПрАТ «ВОПАС» чи ФОП ОСОБА_1

Клопотання відповідача щодо огляду в судовому засіданні п'яти оптичних дисків із відео файлами та долучення їх до матеріалів справи, що на думку відповідача доводять обставини можливих у майбутньому порушень позивачем норм Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.97., є безпідставним, оскільки не мають значення для справи.

В судовому засіданні 30.08.2016р. клопотання про огляд відео файлів судом задоволено на підставі ст.ст. 22, 32 ГПК України. В судовому засіданні 30.08.2016р. здійснено перегляд відео файлів.

30.08.2016р. в судовому засіданні клопотання відповідача про залучення до участі в справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 інспекцію України з безпеки на наземному транспорті в особі управління державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті у Волинській області судом було відхилено як таке, що суперечить ст. 27 ГПК України. Відповідачем не доведено, що рішення з господарського спору може вплинути на права та обовязки інспекції щодо однієї із сторін. До того ж, зазначену відповідачем інспекцію ліквідовано.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про дату і час судового засідання, що стверджується протоколом судового засідання та підписом на розписці.

З метою повного та обєктивного дослідження всіх обставин по справі, поданням доказів в судовому засіданні, господарський суд, керуючись ст.77 ГПК України, вважає за необхідне відкласти розгляд спору.

Господарський суд, керуючись п.3 ст.77 ГПК України,-

УХВАЛИВ:

1.Розгляд справи відкласти на 12.09.2016р. на 10:30 год.

2. Представити суду :

2.1 Позивачу: доводи по суті оглянутих в судовому засіданні відео файлів.

2.2 Відповідачу:доводи по суті пояснень позивача від 16.08.2016р. № 16/08/16-2.

Позивач та відповідач про дату наступного судового засідання повідомлені у судовому засіданні під розписку. Третій особі ухвалу надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У разі неподання витребуваних судом доказів спір буде розглянуто за наявними в справі матеріалами згідно ст.75 ГПК України.

Суддя С. Т. Філатова