ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" серпня 2016 р.Справа № 916/1736/16

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

При секретарі судового засідання Себовій О.О.

За участю представників сторін:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: ОСОБА_1 директор;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Спортивний клуб Наталка про стягнення заборгованості, розірвання договору та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

СУТЬ СПОРУ: 29.06.2016р. позивач, департамент комунальної власності Одеської міської ради, звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Спортивний клуб Наталка про стягнення заборгованості, розірвання договору та виселення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.07.2016р. позовну заяву (вх.№1855/16) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/1736/16 та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні 18.07.2016р. представником відповідача було надано суду клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів.

В судовому засіданні 22.08.2016р. представником відповідача було надано суду клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів.

В судовому засіданні 22.08.2016р. відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

10 листопада 2003 року між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю „Спортивний клуб „Наталка був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 31/38 (надалі договір), згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 1 667,6 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул.Розкидайлівська, 56 під розміщення дитячого спортивно-оздоровчого комплексу.

Пунктом 1.2 Договору, визначено, що договір діє з 10.11.2003р. до 10.11.2013р.

Відповідно до положення „Про Департамент комунальної власності Одеської місьв ради", яке затверджено рішенням Одеської міської ради від 19.02.2013 року № 2752- Департамент комунальної власності Одеської міської ради є правонаступник Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради і виконавчим органом Одеської міської ради. Основним завданням Департаменту управління комунальною власністю, забезпечення надходження коштів до бюджету міста рахунок ефективного обліку, використання, збереження майна територіальної громади.

05.12.2013 року між сторонами підписаний Договір оренди у новій редакції, строком дії з 05.12.2013р. по 05.11.2016р., з орендною ставкою 41 560,47 грн. без урахування ПДВ.

Згідно п. 2.1. Договору, орендна плата визначається на підставі ст. 19 ЗУ „Про оренду державного та комунального майна , Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України 04.10.995 року зі змінами та доповненнями; рішень Одеської міської ради та виконкому Одеської міської ради.

Відповідно до пункту 3.3 Договору, орендодавець має право виступати ініціативою щодо розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконане Орендарем обовязків, передбачених цим Договором, у тому числі несплати орендної плат своєчасно та у повному обсязі.

За приписами підпунктів а), б), п. 4.2. Договору, орендар зобовязаний забезпечувати збереження об'єкта оренди, своєчасно проводи за власний рахунок капітальний і поточний ремонт приміщень, запобігати їх пошкодженню і псуванню та утримувати обєкт оренди у чистоті і технічно справному стані забезпечувати санітарний, екологічно-чистий стан, прибирання та упорядкування прилеглої території.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну сплату оренди плати Орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, який сплачується пеня. від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

За невиконання або неналежне виконання Орендарем обовязків за цим Договором Орендодавець має право розірвати договір оренди у відповідності з чинни законодавством, (п. 5.6 Договору).

Проте, відповідач в порушення умов договору та вимог чинного законодавства не виконує вказані вимоги, систематично не сплачує орендну плату і станом на 30.06.2016р. існує заборгованість у розмірі 113 006,93 грн. за період з 16.12.2013р. до 30.06.2016р.

Порушення відповідачем умов договору і стало підставою для Департаменту комунальної власності Одеської міської ради звернутись до господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Правовідносини сторін склались на підставі укладено між ними договору оренди нежилого приміщення №31/38.

Пунктом 1 ст.760 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Положеннями п.1 ст.761 Цивільного кодексу України встановлено, що право передання у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Згідно п.п.1, 5 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

У позовній заяві, позивач просить суд стягнути з відповідача 113 006,93 грн. заборгованість з орендної плати та 51 748,41 грн. пені.

Однак, в судовому засіданні 18.07.2016р. представником відповідача було надано суду платіжне доручення про сплату позивачу суми основного боргу у розмірі 113 006,93 грн. та в судовому засіданні 22.08.2016р. представником відповідача було надано суду платіжне доручення про сплату позивачу пені у розмірі 51 748,41 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 6 651,98 грн.

Пунктом 1-1 ст.80 ГПК України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Так, п.4.4. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань... Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

На підставі вищевикладеного, суд провадження в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 113 006,93 грн. та 51 748,41 грн. пені у справі №916/3883/15, припиняє в порядку п.1-1 ст.80 ГПК України.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач у якості підстави для розірвання оспорюваного договору, зазначає про грубе порушення відповідачем умов договору.

Відповідно до ч. 1,4 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Частина 1 ст.181 ГК України встановлює, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 2 ст.640 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Із системного аналізу тексту, укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою оспорюваний договір є договором оренди.

Умовами ст.651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Приписами ст.652 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Із змісту ст.653 Цивільного кодексу України вбачається, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

За приписами ст.784 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо:

1) наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі;

2) наймодавець не виконує свого обов'язку щодо проведення капітального ремонту речі.

Наведене свідчить про те, що чинним законодавством передбачено можливість дострокового розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін цього договору.

Таке розірвання може ініціюватися як з підстав, визначених сторонами у спірному договорі, так і у випадках, визначених законом.

Як вбачається із змісту ст.188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

У відповідності до ч.1 ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотними умовами договору оренди є:

- об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації);

- термін, на який укладається договір оренди;

- орендна плата з урахуванням її індексації;

- порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством;

- відновлення орендованого майна та умови його повернення;

- виконання зобов'язань;

- забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо;

- порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди;

- відповідальність сторін;

- страхування орендарем взятого ним в оренду майна;

- обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Водночас, суд розглядаючи спір про розірвання договору оренди з підстав існування заборгованості з орендної плати, основною метою та одним з визначальних прав орендодавця якого є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.

Разом з тим, судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, відповідачем повністю погашено заборгованість зі сплати орендних платежів у розмірі 113 006,93 грн. на час розгляду справи.

При цьому, судом також встановлено, що позивачем провомірно було застосовано до відповідача фінансову санкцію у вигляді пені в розмірі 51 748,41 грн., спрямовану на належне виконання договірних зобов'занн=ь у подальшому, яку відповідач сплатив під час розгляду справи в повному обсязі.

З огляду на зазначені приписи чинного законодавства, сплату відповідачем заборгованості з орендних платежів станом та надання доказів виконання умов п.4.2. договору на час вирішення даного спору, судом встановлено відсутність істотних порушень у розумінні ст.651 Цивільного кодексу України.

Аналогічну думку викладено в постанові Вищого господарського суду України від 14.08.2014р. та постанові Верховного Суду України від 21.01.2015р. по справі №910/16306/13.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.11128 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для розірвання в судовому порядку спірного договору оренди з огляду на заявлені позовні вимоги та подані докази на їх обґрунтування.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим відмовляє позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.32,33,44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Спортивний клуб Наталка про стягнення заборгованості, розірвання договору та виселення відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено та підписано 29 серпня 2016 р.

Суддя Ю.О. Зайцев