ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.08.16р. Справа № 904/6255/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України", м. Дніпро

про стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних за спожитий природний газ

Суддя Петрова В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. №14-127 від 13.05.14р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. №4 від 04.01.16р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України" про стягнення пені у розмірі 7 892,98грн., 3% річних у розмірі 2 496,40грн., інфляційних у розмірі 18 893,01грн.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідач лише 14.11.2014р. сплатив суму основного боргу в розмірі 99 582,99грн., стягнуту за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2014р. у справі №904/6703/14. У зв"язку з цим позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача пеню на підставі п.7.3. договору, а також 3% річних та інфляційні на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, які нараховані на основний борг за період прострочення оплати.

Відповідач проти позову заперечує, вважає, що у нього відсутня вина у порушенні строку оплати за поставлений природний газ, оскільки позивач відмовив йому в укладанні додаткових угод про продовження терміну дії договору в частині розрахунків та про зміну розрахункових рахунків, а Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області відмовило вчасно сплатити зареєстрований рахунок №283 від 16.12.2013р. На думку відповідача, він звільняється від відповідальності за неналежне виконання зобов"язань, враховуючи п.8.1. договору, ст.218 Господарського кодексу України та ст.617 Цивільного кодексу України. Крім того відповідач стверджує, що позивач повторно просить стягнути кошти, які вже стягнуті за рішенням суду у справі №904/6703/14, оскільки позовні вимоги знову заявлені за період до 25.07.2014р.

У судовому засіданні оголошувалась перерва згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

25.08.2016р. по даній справі оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2014р. у справі №904/6703/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" до Державного закладу "Дніпропетровська ОСОБА_3 міністерства охорони здоров`я України", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, про стягнення 106 792,26 грн. встановлено, що між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець, позивач) та Державним закладом "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України" (покупець, відповідач) укладено договір про закупівлю природного газу №13/2332-ТЕ-4 від 29.01.2013р., відповідно до умов якого продавець зобовязався у 2013 році поставити покупцеві імпортований природний газ, а покупець зобовязався прийняти і оплатити природний газ.

Даним рішенням також встановлено, що позивач на виконання умов договору протягом січня - грудня 2013р. поставив відповідачу природний газ на загальну суму 895 896,05грн., однак відповідач частково розрахувався за поставлений природний газ у розмірі 796 313,06грн., станом на момент розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем становила 99 582,99грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2014р. у справі №904/6703/14 позов задоволено повністю: стягнуто з Державного закладу "Дніпропетровська ОСОБА_3 міністерства охорони здоров`я України" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" 99 582,99грн. суми основного боргу, 5 258,61грн. пені, 1 127,26грн. 3% річних, 823,40грн. інфляційних втрат та 2 135,85грн. судового збору (а.с.100-102).

Дане рішення набрало законної сили 09.11.2014р. (а.с.103).

Відповідно до ч.2 ст.35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Оскільки відповідач лише 14.11.2014р. сплатив суму основного боргу в розмірі 99 582,99грн., стягнуту за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2014р. у справі №904/6703/14, позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача пеню на підставі п.7.3. договору, а також 3% річних та інфляційні на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, які нараховані на основний борг за період прострочення оплати.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

За ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст.611 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

За ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п.7.3. договору у разі порушення покупцем умов п.4.1. цього договору покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п.4.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню, нараховану на суму 99 582,99грн. (сума основного боргу за грудень 2013р., стягнута за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2014р. у справі №904/6703/14), за період з 14.01.2014р. по 13.07.2014р. у розмірі 7 892,98грн.

Як вбачається із матеріалів справи №904/6703/14, позивач не нараховував пеню на суму основного боргу у розмірі 99 582,99грн. (за грудень 2013р.).

Суму основного боргу в розмірі 99 582,99грн., стягнуту за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2014р. у справі №904/6703/14, відповідач сплатив 14.11.2014р. (а.с.67).

Отже період для нарахування пені у даній справі позивачем взято правильно.

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що вона нарахована правильно.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних, нараховані на суму 99 582,99грн. (сума основного боргу за грудень 2013р., стягнута за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2014р. у справі №904/6703/14), за період з 14.01.2014р. по 14.11.2014р. (день сплати) у розмірі 2 496,40грн.

Як вбачається із матеріалів справи №904/6703/14, позивач не нараховував 3% річних на суму основного боргу в розмірі 99 582,99грн. (за грудень 2013р.).

Отже період для нарахування 3% річних становить з 14.01.2014р. по 13.11.2014р. (день, що передує дню фактичної сплати суми заборгованості), розмір яких складає 2 488,21грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційні, нараховані на суму 99 582,99грн. (сума основного боргу за грудень 2013р., стягнута за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2014р. у справі №904/6703/14), за період з січня по жовтень 2014р. у розмірі 18 893,01грн.

Як вбачається із матеріалів справи №904/6703/14, позивач не нараховував інфляційні на суму основного боргу в розмірі 99 582,99грн. (за грудень 2013р.).

Інфляційні слід нараховувати з місяця, наступного за місяцем, в якому мав бути здійснений платіж (абз.3 п.3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Отже період для нарахування інфляційних становить з лютого по жовтень 2014р., розмір яких складає 18 656,53грн.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що він звільняється від відповідальності за порушення строку оплати поставленого природного газу, оскільки обставини, на які він посилається, не є обставинами непереборної сили.

Твердження відповідача про те, що позивач повторно просить стягнути кошти, які вже стягнуті за рішенням у справі №904/6703/14, суд не бере до уваги, оскільки у справі №904/6703/14 позивач не нараховував пеню, 3% річних та інфляційні на суму основного боргу в розмірі 99 582,99грн. (за грудень 2013р.).

Відповідно до ч.2 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Неустойка як засіб розумного стимулювання виконання основного грошового зобов"язання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Беручи до уваги майновий стан сторін, враховуючи статус відповідача, ступінь його вини, а також повну оплату ним отриманого газу, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 80% та стягнути 1 578,60грн.

На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - стягненню з відповідача на користь позивача пені у розмірі 1 578,60грн., 3% річних у розмірі 2 488,21грн., інфляційних у розмірі 18 656,53грн.

У зв'язку із частковим задоволенням позову судовий збір за розгляд справи відповідно до ст.ст.44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно абз.4 п.4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" правило статті 49 ГПК України щодо розподілу сум судового збору у справах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, пропорційно розміру задоволених позовних вимог застосовується також і у випадках, коли судовий збір сплачено за мінімальною (визначеною Законом) ставкою.

Відповідно до п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст.ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України" (49044, м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, 9, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) пеню у розмірі 1 578,60грн. (одна тисяча п"ятсот сімдесят вісім грн. 60коп.), 3% річних у розмірі 2 488,21грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят вісім грн. 21коп.), інфляційні у розмірі 18 656,53грн. (вісімнадцять тисяч шістсот п"ятдесят шість грн. 53коп.) та 1 366,49грн. (одна тисяча триста шістдесят шість грн. 49коп.) судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.08.2016р.

Суддя ОСОБА_4