ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2016р. Справа № 904/2649/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: судді Науменка І.М. - доповідача

суддів: Вечірка І.О., Кузнецова В.О.,

секретар судового засідання: Петровська А.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Чабанюк Т.М., довіреність № 52-16/66 від 24.12.15;

від відповідача: Амельчишин О.В., довіреність № б/н від 22.06.16;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнесремонт", м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2016р. у справі №904/2649/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", м.Кривий Ріг Дніпропетровської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнесремонт",

м.Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 1 440 720,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнесремонт" про стягнення 657 720,00 грн. - пені та 783 000,00 грн. - штрафу; судового збору у розмірі 21 610,80 грн. Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем умов договору підряду №2015/д/ТО/830 від 15.06.2015р.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2016р. (суддя Панна С.П.), позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Бізнесремонт» на користь ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» 642 060 (шістсот сорок дві тисячі шістдесят) грн. 00 коп. - пені, 783 000 (сімсот вісімдесят три тисячі) грн. 00 коп. - штрафу, 21 375 (двадцять одна тисяча триста сімдесят п'ять) грн. 90 коп. - судового збору. В решті задоволення позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 657 720,00 грн. пені та 783 000,00 грн. штрафу, суд першої інстанції виходив з доведеності наявними у справі доказами факту порушення відповідачем умов договору підряду щодо своєчасності виконання капітального ремонту тепловоза ТЕМ2 зав.№7273, інв.№5003423 в об'ємі КР-2.

Разом з цим, часткова відмова в позові, а саме стягнення пені у меншому, ніж заявлено позивачем в позові розміру, спричинена невідповідністю розрахунків п.1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р., а саме, відсутністю правових підстав для стягнення з відповідача пені за день фактичного розрахунку.

Не погодившись з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2016р. у справі №904/2649/16, відповідач /підрядник, ТОВ «Бізнесремонт»/ звернувся до апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить дане рішення скасувати, як неправомірне, та прийняти у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Зокрема, в апеляційній скарзі відповідач наполягає на тому, що прострочення терміну виконання умов договору з його боку відсутнє, у зв'язку з чим підстав для задоволення позовних вимог шляхом стягнення з нього штрафних санкцій - немає.

В свою чергу, у відзиві на апеляційну скаргу позивач оскаржуване рішення суду першої інстанції обґрунтованим та правомірним, з огляду на що просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема, у вищезгаданому відзиві позивач наполягає на тому, що одночасне стягнення штрафу та пені за одне й те саме порушення виконання господарських зобов'язань, проти чого заперечує апелянт (позивач), є законодавчо обґрунтованим та підтвердженим усталеною судовою практикою Вищого господарського суду України та Верховного Суду України; докази збільшення зазначеного в п.4.1 договору строку виконання підрядних робіт, у зв'язку з чим прострочення виконання зобов'язання відповідачем та, як наслідок, підстави для застосування штрафних санкцій - відсутні; факт прострочення кредитора (позивача), а саме, несвоєчасне здійснення останнім першого етапу розрахунків за договором підряду матеріалами справи спростований.

Відповідно до ст.101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Отже, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, колегією суддів встановлено наступне:

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, між сторонами укладено договір від 16.07.2008р. та додаткову угоду №1 до нього від 27.01.2009р., за умовами яких, позивач (замовник) доручає, а виконавець (відповідач, підрядник) приймає на себе зобов'язання виконати ремонтно-відновлювальні роботи, монтаж і наладку екскаватора ЕКГ- 5. Позивач, в свою чергу, зобов'язується прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість.

15.06.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - замовник, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнесремонт" (далі відповідач, підрядник) було укладено договір №2015/д/ТО/830, згідно якого Підрядник приймає на себе обов'язки щодо здійснення робіт по капітальному ремонту тепловоза ТЕМ2 зав. №7273, інв.№5003423, в об'ємі КР-2 і у відповідності з діючими правилами заводського ремонту та дефектної відомості (далі - договір).

Відповідно до пункту 2.1. Договору вартість робіт з ремонту ТЕМ2 з нових матеріалів та запасних частин Підрядника, становить 4 350 000,00 грн., крім того ПДВ (20%) - 870 000,00 грн., разом 5 220 000,00 грн.

Пунктом 2.2. Договору оплата робіт по ремонту тепловозу ТЕМ2 зав.№7273 здійснюється поетапно:

1 етап: замовник перераховує на поточний рахунок підрядника передоплату у розмірі 50% від загальної вартості ремонту тепловоза ТЕМ2, протягом 6 (шести) робочих днів з моменту виставлення рахунку-фактури, що відповідно складає 2 175 000 грн. без ПДВ, крім того ПДВ (20%) 435 000,00 грн., а всього 2 610 000,00 з ПДВ. Протягом 3-х календарних днів, з моменту перерахування попередньої оплати, підрядник зобов'язаний надати замовнику податкову накладну на суму отриманої оплати. Податкова накладна, розробляється в електронній формі з дотриманням умов відносної реєстрації в порядку, зазначеному у законодавстві, електронного підпису уповноваженого платником особою, и зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

2 етап: замовник перераховує на поточний рахунок підрядника 50%, що лишилися від загальної вартості ремонту тепловозу ТЕМ2, протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту підписання акта виконаних робіт з ремонту, виставлення рахунку-фактури, що на дату укладення Договору складає 2 175 000,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ (20%) 435 000,00 грн., а всього 2 610 000,00 грн. з ПДВ. Податкова накладна, розробляється в електронній формі з дотриманням умов відносної реєстрації в порядку, зазначеному у законодавстві, електронного підпису уповноваженого платником особою, зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних, за фактично виконані роботи, надається в день підписання акту виконаних робіт.

Строк виконання ремонту - 45 робочих днів з моменту підписання акту приймання - передачі ремонтного фонду в ремонт (п.4.1 договору).

При виникненні обставин, які не залежать від відповідача та перешкоджають виконанню його обов'язку у визначені строки, відповідач має право ставити перед позивачем питання про перенесення строків завершення робіт. При цьому підписуються відповідні додаткові угоди про перенесення зазначених строків (п.4.3 договору).

Пунктом 5.9 договору сторони передбачили, що про виконання робіт підрядник письмово повідомляє замовника. Огляд та підписання попереднього акту огляду здійснюється на території підрядника.

Отже, як вбачається з наявних у справі матеріалів, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що підрядні роботи у передбачений договором строк відповідачем не виконані, що свідчить про порушення ним умов даного правочину та є правовою підставою для застосування до відповідача (підрядника) передбаченої п.9.2 договору відповідальності.

Так, позивач зазначає, що станом на час звернення з даним позовом до суду, підрядні роботи відповідачем виконані з прострочкою, а саме: акт приймання - передачі в ремонт тепловоза підписано сторонами 15.06.2015р. (а.с.14), відтак, роботи повинні бути виконані Підрядником в строк до 18.08.2015р. включно.

Однак, згідно підписаного обома сторонами акту виконаних робіт №1 від 29.09.2015р., роботи з капітального ремонту тягового агрегату ТЄМ2, зав.№7273, в об'ємі КР-2, відповідно до договору підряду №2015/д/ТО/830 від 15.06.2015р., виконані відповідачем пізніше, аніж передбачено умовами зазначеного вище договору.

Таким чином, як було місцевим господарським судом під час провадження у справі, відповідач погоджених сторонами в договорі строків виконання підрядних робіт - не дотримався, чим припустив порушення господарського зобов'язання.

А саме, підрядні роботи виконав лише 29.09.2015р. замість передбаченого договором 18.08.2015р., що підтверджується підписаним сторонами Актом виконаних робіт №1 по капітальному ремонту тягового агрегату ТЄМ2, зав.№7273, в об'ємі КР-2, відповідно до Договору №2015/д/ТО/830 від 15.06.2015 від 29.09.2015р.

Відповідно до умов п.9.2 договору, сторони передбачили, що у випадку порушення строків виконання робіт з вини підрядника, останній зобов'язаний оплатити замовнику пеню за кожний день прострочення у розмірі 0,3% від загальної вартості робіт згідно договору, а також, оплатити на користь замовника штраф у розмірі 15 % від вартості невиконаних робіт.

Отже, враховуючи зазначені вище обставини справи, господарським судом першої інстанції визнано доведеним належними доказами факт порушення відповідачем (підрядником) строку виконання робіт та, як наслідок, наявність правових підстав для застосування до відповідача пені в розмірі 0,3% від загальної вартості робіт за період з 19.08.2015р. по 28.09.2015р., яка складає 642 060,00 грн. та штрафу в розмірі 15% від вартості невиконаних робіт у строк робіт, що дорівнює 783 000,00 грн.

При цьому, слід зазначити, що первісно наданий позивачем розрахунок пені за період з 19.08.2015р. по 29.09.2015р. в розмірі 657 720,00 грн. господарським судом першої інстанції визнаний помилковим, у зв'язку з чим здійснено власний розрахунок пені з урахуванням приписів п.1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р., а саме, за період з 19.08.2015р. по 28.09.2015р. в сумі 642 060,00 грн. В решті позову - відмовлено.

Проте, апеляційна інстанція з зазначеними вище висновками господарського суду Дніпропетровської області погодитись не може, зважаючи на викладене нижче:

15.06.2015р. сторони договору №2015/д/ТО/830 підписали акт приймання-передачі в ремонт тепловозу ТЕМ-2 зав.№7273, в цей же день відповідач виставив позивачу рахунок №1 від 15.06.2015р. на суму 5 220 000,00 грн. Здійснити перший етап оплати робіт згідно п.2.2 договору №2015/д/ТО/830 позивач мав до 23.06.2015р. включно (останній день оплати першого етапу робіт).

Разом з цим, матеріали справи свідчать, що свій обов'язок зі здійснення першого етапу розрахунків позивач виконав лише 06.07.2015р. (платіжне доручення №15265 від 02.07.2015р.), тобто, з прострочкою в 12 календарних днів.

Відповідно ж до п.1.2 договору, матеріали, послуги машин та механізмів організовує та забезпечує підрядник, тобто, ТОВ «Бізнесремонт» (позивач). В той же, за п.1.3 правочину, доставка ремонтного фонду (тепловозу) в ремонт здійснюється силами Замовника (позивача) за рахунок Підрядника (відповідач).

Таким чином, несвоєчасне виконанням позивачем взятих на себе зобов'язань щодо оплати ремонтних робіт у визначені п.2.2 договору строки підпадає під ознаки ст.613 ЦК України (прострочення кредитора), що спричинило фактичну неможливість забезпечення підрядником (відповідачем) своєчасного початку та, як наслідок, закінчення ремонтних робіт.

Так, згідно зі ст.613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Окрім того, за ст.851 Цивільного кодексу України, підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу - зупинити, якщо замовник (позивач у даній справі) не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником (у даному випадку - відповідачем).

В свою чергу, відповідно до ч.4 ст.12 Цивільного Кодексу України, прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Отже, з огляду на вищенаведені факти та враховуючи аналіз зазначених норм права, колегія суддів приходить до висновку, що визначений п.4.1 договору №2015/д/ТО/830 строк виконання відповідачем ремонту тепловозу ТЕМ2 зав. №7273 збільшується на строк прострочення боржника, а саме - на 12 робочих днів, у зв'язку з чим останнім днем виконання відповідачем взятого на себе за договором підряду господарського зобов'язання є 30.08.2015р.

Слід зазначити також, що при вирішенні спірних правовідносин судом першої інстанції не було враховано вимог «Положення про порядок подачі в ремонт і видачі з ремонту рухомого складу», затвердженого Наказом Міністерства транспорту України №261 від 22.04.2002р. (надалі Порядок).

Так розділом 3 зазначеного вище нормативного документу передбачений порядок здачі та приймання рухомого складу (надалі - РС) і його обладнання в ремонт.

Згідно п.3.1, 3.2.2 Порядку, PC направляється (пересилається) в ремонт виконавцю як правило в недіючому стані, а повертається після ремонту в депо приписки як у діючому, так і в недіючому стані. РС, що пересилається в ремонт у недіючому стані, відправляються виконавцю з представниками замовника, які здають їх виконавцю.

Вимогами п.3.4 Порядку, в свою чергу, встановлено, що здача та приймання PC в ремонт представниками замовника, в особі представників депо, за участю представників виконавця проводиться на коліях ремонтного заводу протягом двох робочих днів з моменту їх прибуття до виконавця за умов, що вони поступили в установлений договором термін.

На кожній прийнятий в ремонт PC складається акт приймання і попереднього зовнішнього огляду по формі ЗРУ1 для тягового рухомого складу, в якому відзначаються: номенклатура та комплектність об'єкту ремонту та його складових частин; конструктивні та інші особливості тягового рухомого складу; раніше виконані на об'єкті ремонту (будівним й/та ремонтним заводами, локомотивними депо) модернізації, конструктивні зміни вузлів та агрегатів; виявленні при здачі та прийманні PC в ремонт відсутні складові частини, деталі або інші відхилення від конструкторської документації, що вимагають їх заміни; наявність супровідної документації; інструмент, інвентар та обладнання для провідників, що приймається на зберігання.

Згідно п.3.5 Порядку, акт приймання і попереднього зовнішнього огляду підписується представником замовника та представником виконавця.

В свою чергу, відповідно до вимог п.3.6 Порядку, при здачі кожної одиниці PC замовник повинен передати виконавцеві документи, передбачені п.3.6.1 - 3.6.8 Порядку, за інших обставин тепловоз переданим виконавцю робіт в ремонт вважатися не може.

Тобто, згідно згаданого вище Порядку, початком ремонту РС вважається саме дата підписання виконавцем акту про приймання рухомого складу в ремонт.

Таким чином, на думку колегії суддів, без дотримання зазначених вище вимог «Положення про порядок подачі в ремонт і видачі з ремонту рухомого складу» (Порядку), представлений позивачем акт приймання-передачі від 15.06.2015р. не є належним доказом на підтвердження факту прийняття відповідачем в ремонт тепловозу ТЕМ2 зав. №7273.

Доказів же дотримання позивачем наведених вище вимог Порядку, зокрема, доказів підписання представником замовника та представником виконавця акту приймання і попереднього зовнішнього огляду тепловозу, а також, доказів передачі замовником виконавцеві (відповідачу, підряднику) передбачені п.3.6.1 - 3.6.8 Порядку документів - позивачем суду не представлено.

Фактом, що спростовує твердження позивача про передачу тепловозу відповідачеві в ремонт саме 15.06.2015р., є також наявна у справі залізнична накладна №47367255 (згідно накладній, відправник тепловозу - ПАТ «ПівдГЗК» (позивач, замовник)). Отже, за даними зазначеної залізничної накладної, товар (тепловоз ТЕМ2 зав. №7273) вибув зі станції відправлення (тобто, станції позивача, замовника) лише 22.06.2015р., а прибув на місце проведення ремонту - 23.06.2015р. При цьому, необхідно зауважити, що згідно даних накладної, транспортування тепловозу здійснювалось локомотивом ПАТ «ПівдГЗК» в супроводі провідників відправника (позивача, замовника).

Отже, наведені вище обставини справи свідчать, що приступити до фактичного виконання робіт за договором підряду №2015/д/ТО/830 від 15.06.2016р. відповідач раніше 23.06.2015р. фактично, а відтак, як вже зазначалось вище, в силу приписів ст.ст.612, 613, 851 Цивільного кодексу України, в період з 16.06.2015р. по 22.06.2015р. мало місце прострочення кредитора (позивача, замовника), що, в свою чергу, тягне за собою відстрочення виконання підрядником (відповідачем) зобов'язань з ремонту тепловозу ТЕМ2 зав. №7273 на вказаний строк, тобто, до 30.08.2015р. включно.

Необхідно звернути увагу також на той факт, що в матеріалах справи наявний лист відповідача (підрядника) від 31.08.2015р., в якому останній керуючись п.5.9 договору повідомляв позивача (замовника) про завершення ремонту тепловозу ТЕМ2 зав. №7273 та необхідність його прийняття, огляду та транспортування повноважними представниками ПАТ «ПівдГЗК» (замовник, позивач). Даним листом виклик уповноважених представників позивача на територію ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» для приймання, випробовування та відправки з ремонту тепловозу ТЕМ2 зав. №7273 було здійснено ТОВ «Бізнесремонт» (підрядник, відповідач) на 02.09.2015р., на що відповідачем отримано повідомлення (підтвердження) прибуття представників позивача саме на вказану дату, 02.09.2015р.

Однак, згідно наявної в матеріалах справи залізничної накладної №47152707, тепловоз ТЕМ2 зав.№7273 вибув зі станції відправлення лише 10.09.2015р. в супроводі провідників позивача.

Тобто, матеріали справи свідчать, що передбачені договором підряду ремонтні роботи тепловозу ТЕМ2 зав №7273 були фактично закінчені відповідачем (підрядником) 30.08.2015р., про що 31.08.2015р. належним чином було сповіщено позивача (засновника). Доставка обладнання з ремонту здійснювалась в супроводі представників позивача, при цьому, наявність обставин, які свідчили б про вчинення відповідачем (підрядником) дій по перешкоджанню доставці обладнання тощо - позивачем не доведено.

Наведене дає колегії суддів правові підстави вважати виконані ТОВ «Бізнесремонт» (підрядником, відповідачем) роботи за договором №2015/д/ТО/830 такими, що здійснені без порушення узгодженого правочином строку їх виконання, зважаючи на що притягнення відповідача до господарсько-правової відповідальності шляхом стягнення з останнього штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу за ч.2 ст.231 ГК України є необґрунтованим та безпідставним.

В свою чергу, за результатами надання правової оцінки доводам апелянта з приводу правомірності застосування господарським судом першої інстанції до спірних правовідносин саме приписів ч.2 ст.231 Господарського кодексу України шляхом одночасного стягнення з відповідача за порушення господарського зобов'язання одночасно штрафу та пені, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за доцільне зауважити наступне:

Відповідно до ч.1 ст.216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За статтею 230, п.4 ст.231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов'язання у відсотках до суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення (тобто, пеню), та звернутися з вимогою про її стягнення у зв'язку з простроченням зобов'язання.

Разом з цим, застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз.3 ч.2 ст.231 ГК України, можливо лише за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу. (Постанови Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 6 грудня 2010р. у справі №3-4гс10, від 20 грудня 2010р. у справі №3-41гс10, від 28 лютого 2011р. у справі № 3-11гс11, від 04.02.2014р. у справі №3-1гс14).

Водночас, враховуючи встановлений під час апеляційного провадження у справі факт відсутності прострочення відповідачем строку виконання негрошового зобов'язання (ремонт обладнання) та, як наслідок, відсутність правових підстав для застосування до нього господарсько-правових санкцій, оцінка правомірності одночасного стягнення з відповідача 642 060 (шістсот сорок дві тисячі шістдесят) грн. 00 коп. - пені, 783 000 (сімсот вісімдесят три тисячі) грн. 00 коп. - штрафу колегією суддів апеляційної інстанції не надавалась.

З огляду на зазначене вище, викладені в апеляційній скарзі заперечення колегія суддів вважає правомірними та доведеними належними доказами у справі. Натомість, оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції - передчасним та необґрунтованим, прийнятим за умов неповного та невсебічного вивчення наявних у справі матеріалів, що є підставою для його скасування та прийняття у справі нового рішення про відмову в позові.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, витрати на апеляційне оскарження, згідно ст.49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.49, 101, 103-105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнесремонт" - задовольнити повністю.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2016р. у справі №904/2649/16 - скасувати.

В позові відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнесремонт" 23 772,00 грн. витрат на апеляційне оскарження.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у двадцятиденний строк.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 31.08.2016р.

Головуючий суддя І.М. Науменко

Суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов