ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2016 р.Справа № 922/2234/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом Харківської міської ради, м. Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про звільнення земельної ділянки
за участю представників сторін:

позивача - Ворожбянов А.М. (довіреність № 08-11/7216/2-15 від 26.11.2015 р.)

відповідача - ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада, м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків (далі за текстом - відповідач) в якій просить суд звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 8,19 м.кв. по АДРЕСА_2, яка використовується фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, м. Харків (ідентифікаційний номер НОМЕР_1; юридична адреса: АДРЕСА_1), шляхом демонтажу 1-го блоку (торгівельного місця) у торгівельному павільйоні з приведенням її у придатний для подальшого використання стан.

Позов обґрунтовано з посиланням на те, що відповідач за відсутності відповідних правових підстав встановив на земельній ділянці площею 8,19 м.кв. по АДРЕСА_2 1-й блок (торгівельне місце) у торгівельному павільйоні, та таким чином безпідставно використовує зазначену земельну ділянку

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.07.2016 р. зазначений позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 26.07.2016 р.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 26.07.2016 р. та від 09.08.2016 р. розгляд справи відкладався за відповідними клопотаннями відповідача.

В процесі розгляду справи відповідач надав суду письмові пояснення (вх. № 28399 від 30.08.2016 р.) в яких визнав факт безпідставного встановлення торгівельного павільйону та зайняття земельної ділянки без відповідних правових підстав. В цих же поясненнях відповідач визнав заявлений позивачем позов в повному обсязі.

На судове засідання 31.08.2016 р. прибули представник позивача та відповідач.

Представник позивача підтримує позицію, викладену в позовній заяві, просить її задовольнити.

Відповідач заявлений позивачем позов визнає в повному обсязі.

Також відповідач надав суду клопотання (вх. № 28399 від 30.08.2016 р.), в якому просить суд відкласти розгляд справи. Проте, в судовому засіданні відповідач повідомив, що не підтримує зазначене клопотання та просить суд його не розглядати.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позивних вимог, виходячи з наступного:

Як свідчать матеріали справи, головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради ОСОБА_3 вжиті заходи самоврядного контролю, передбачені ст. 189 ЗК України щодо дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки по АДРЕСА_2, про що складено відповідний акт від 13.06.2016 р. (а.с. 14).

Згідно з даним актом встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 у м. Харків розташований торгівельний павільйон блочного типу на 7 торгових місць з окремими входами до них. В торгівельних місцях вказаного павільйону здійснюється продаж квітів певними фізичними особами-підприємцями, в т.ч. відповідач який використовує 1 блок (торгове місце), що розміщений на земельній ділянці площею 8,19 кв.м.

Земельна ділянка загальною площею 58,98 кв.м. по АДРЕСА_2 у м. Харкові використовується певними фізичними особами-підприємцями, в т.ч. відповідачем без державної реєстрації прав, передбачених ст.ст. 125,126 ЗК України.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.06.2016 р. № 61064665 (а.с. 16-17) будь-яких прав на земельну ділянку по АДРЕСА_2 за юридичними та фізичними особами не зареєстровано.

Згідно з листом Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 17.06.2016 р. № 19-20.08-3-2751/20-16 (а.с. 18) станом на 29.12.2012 р. в управлінні не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 за відповідачем.

Згідно з листом Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради № 2471/0/22-16 від 22.06.2016 р. вихідні дані на проектування, а саме містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, управлінням містобудування, архітектури не надавались. Відповідач до Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану та його структурних підрозділів з будь-яких питань не звертався.

Згідно з інформацією Департаменту земельних відносин від 21.06.2016 № 4561/0/225-16 будь-яких рішень про надання земельної ділянки по АДРЕСА_2 для розміщення торгівельного павільйону Харківською міською радою не приймалось.

Таким чином, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 перебуває у власності територіальної громади м. Харкова.

При цьому факт зайняття без жодних правових підставі земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 8,19 кв. м. та встановлення на ньому 1 блоку (торгового місця) в торгівельному павільйоні блочного типу на 7 торгових місць з окремим входом відповідачем не заперечується.

З метою звільнення зазначеної самовільно зайнятої земельної ділянки, позивач направив на адресу відповідача попередження № П-59/16 від 14.06.2016 р., в якому вимагав від відповідача звільнити цю земельну ділянку в термін до 27.06.2016 р.

Проте, зазначені вимоги були залишені відповідачем без задоволення.

Зазначені обставини стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Крім того, згідно зі ст. 2-3 Закону України «Про місцеве самоврядування», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад.

Статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування»передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно зі статями 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля та її надра є об'єктами права власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і Законами України.

За змістом ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, зокрема відносяться вирішення питань регулювання земельних відносин, встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність; надання відповідно до законодавства згоди на розміщення на території села, селища, міста нових об'єктів тощо.

На підставі ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Таким чином, за змістом вказаних положень закону, вирішення питань щодо встановлення, перебування та припинення діяльності торгового кіоску в АДРЕСА_2 належить до виключної компетенції Харківської міської ради, як органу місцевого самоврядування який представляє територіальну громаду міста Харкова, та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією та законами України.

За приписами статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 123 цього кодексу унормовано, що надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 124 вказаного кодексу передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього кодексу чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки, шляхом укладання договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

За приписами статті 125 наведеного кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі статтею 212 цього кодексу самовільно зайнятті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснення за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» встановлено, що самовільним зайняттям земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Отже, самовільне зайняття земельної ділянки означає фактичне використання земельних ділянок без відповідних правових підстав. При цьому таке використання за своїм характером виключає можливість нормального користування земельною ділянкою з боку інших осіб. Окрім цього, Земельний кодекс України ставить правомірність використання земельної ділянки в залежність від встановлення її меж у натурі (на місцевості) та державної реєстрації правовстановлюючого документа.

Враховуючи те, що на земельну ділянку по АДРЕСА_2 будь-яких прав не зареєстровано, а рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) не приймались, відповідач фактично використовує земельну ділянку площею 8,19 м2 по АДРЕСА_2 шляхом її самовільного зайняття.

Згідно із положеннями статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до приписів статті 212 цього кодексу самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

За таких обставин, заявлений позивачем позов про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 8,19 м.кв. по АДРЕСА_2, шляхом демонтажу 1-го блоку (торгівельного місця) у торгівельному павільйоні з приведенням її у придатний для подальшого використання стан підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати по даній справі підлягають покладенню на відповідача.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 8,19 м. кв. по АДРЕСА_2, яка використовується фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, м. Харків (ідентифікаційний номер НОМЕР_1; адреса: АДРЕСА_1), шляхом демонтажу 1-го блоку (торгівельного місця) у торгівельному павільйоні з приведенням її у придатний для подальшого використання стан.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків (ідентифікаційний номер НОМЕР_1; адреса: АДРЕСА_1) на користь Харківської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи: 04059243, юридична адреса: пл. Конституції, 7, м. Харків, 61003) 1378 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.І. Байбак