УХВАЛА

29.08.2016№ 910/4425/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

справу № 910/4425/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон», м. Миколаїв,

до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Антимонопольний комітет України, м. Київ,

про стягнення 181 340 294,19 грн.,

за участю представників:

позивача - Васильєва А.О. (довіреність від 30.12.2015 № 589);

відповідача - не з'явився;

третьої особи - Макарчука Д.І. (довіреність від 12.01.2016 № 300-122/01-2),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» (далі - Підприємство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - Залізниця) 120 978 393,60 грн. шкоди, завданої внаслідок порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.03.2016 (суддя Зеленіна Н.І.) порушено провадження у справі; залучено до участі у справі Антимонопольний комітет України (далі - АМК) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

АМК 12.04.2016 подав суду письмові пояснення, у яких зазначив, що АМК прийнято рішення від 16.07.2013 №576-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (далі - Рішення №576-р), яким визнано, що дії Залізниці, які полягають у зобов'язанні залізниць (Південної, Південно-Західної та Одеської) зазначати у перевізних документах - перевезення зернових вантажів Підприємства до станції Миколаїв-Вантажний як перевезення зернових вантажів на експорт (тобто з перетином державного кордону України) та донарахуванні і стягненні відповідної частки тарифу без належних обґрунтувань, порушенням, передбаченим частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон), що призвело до ущемлення інтересів Підприємства; Рішення №576-р у судовому порядку не було оскаржено, натомість у зв'язку із заявою Залізниці від 05.08.2013 №Ц-1/711 про перегляд Рішення №576-р АМК було прийнято рішення від 03.06.2014 №321-р про залишення без змін Рішення №576-р; за наслідками оскарження рішення АМК від 03.06.2014 №321-р у судовому порядку судами було відмовлено Залізниці у скасуванні вказаного рішення; станом на сьогоднішній день Залізниця не виконала Рішення №576-р.

Залізниця 12.04.2016 подала суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила таке: сторонами було проведено взаємозвірку за період з лютого по грудень 2012 року; вказаний акт підписано представниками сторін 15.03.2016; згідно з цим актом, різниця становить 21 566 138,40 грн.; водночас, позивач заявляє до стягнення за цей же період 21 911 691,60 грн.

Підприємство 05.05.2016 подало суду заяву про уточнення позовних вимог (фактично заяву про збільшення розміру позовних вимог), в якій просило суд: стягнути з Залізниці 120 283 293,60 грн. шкоди, завданої внаслідок порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції; 49 056 791,75 грн. втрат від інфляції та 5 413 115,09 грн. 3% річних, а всього 181 340 294,19 грн.

Залізниця 11.05.2016 подала суду письмові заперечення проти позову, у яких зазначила, що, наклавши штраф, АМК визнав порушення, яке тривало до 16.07.2013 (момент прийняття Рішення №576-р); з цього моменту позивач продовжував сплачувати грошові кошти відповідачу за надані Залізницею послуги та не звертався до суду з вимогою про відшкодування шкоди; так, позивач звернувся до суду лише 09.03.2016, а тому строки давності, згідно з якими можна на сьогодні повернути переплачені позивачем кошти, необхідно відрахувати від 09.03.2013 по 16.07.2013, тобто до дати прийняття АМК Рішення №576-р; позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти; якщо суд визнає договірну відповідальність відповідача перед позивачем, то необхідно застосувати позовну давність в один рік; позивач не надав доказів завдання збитків та визначення їх розміру відповідно до законодавства, а тому цілком очевидно, що він не має права на відшкодування збитків, завданих правопорушенням, враховуючи, що кошти, які збереглися без достатньої правової підстави на рахунках відповідача, є безпідставно збереженими коштами.

Підприємство 25.05.2016 подало суду додаткові письмові пояснення, у яких зазначило таке: Залізницею не надано жодного доказу того, що після прийняття АМК Рішення №576-р відповідачем було припинено порушення законодавства про захист економічної конкуренції; початком перебігу позовної давності має бути прийняття Рішення №576-р; позовна заява не містить вимог, що випливають з перевезення вантажу, пошти, а стосується стягнення шкоди, завданої порушенням законодавства про захист економічної конкуренції; факт заподіяння шкоди Підприємству Залізницею, що полягає у завищенні вартості послуг з перевезення залізничним транспортом зернових вантажів, було підтверджено АМК у Рішенні №576-р; зобов'язання з відшкодування завданої Підприємству шкоди є грошовим зобов'язанням, а тому за його невиконання мають бути нараховані штрафні санкції на суму боргу.

Підприємство 13.07.2016 подало суду додаткові письмові пояснення, у яких зазначило, що Рішення №576-р не містить конкретних висновків щодо тривалості вчиненого відповідачем порушення, зокрема, про те, що вказане порушення тривало до 16.07.2013; позовна давність на звернення позивача до суду становить 3 роки, починаючи з 17.07.2013; відтак, позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності; відповідачем як учасником господарських відносин не доведено, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Залізниця 13.07.2016 подала суду додаткові письмові пояснення щодо недотримання позивачем обов'язкового претензійного порядку, у яких зазначила про недотримання позивачем передбаченого частиною другою статті 925 Цивільного кодексу України (далі - ЦК УКраїни) претензійного порядку вирішення спору.

Залізниця 13.07.2016 подала суду клопотання: про залучення до участі у справі Кабінету Міністрів України (далі - Кабмін) як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача; про призначення у справі економіко-правової експертизи, на вирішення якої просить поставити питання про те, чи «чи пов'язані з перевезенням вантажу і чи випливають з договору перевезення вимоги ТОВ «НІБУЛОН» до ПАТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», зазначені у позовній заяві ТОВ «НІБУЛОН» від 09.03.2016»; про зупинення провадження у справі; про призначення колегіального розгляду справи.

Жодне з клопотань Залізниці у судовому засіданні 13.07.2016 судом не розглядалось.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.07.2016 суддею Зеленіною Н.І. задоволено заяву названої судді про самовідвід від участі у розгляді справи №910/4425/16.

За результатом повторного автоматичного розподілу даної справи, справу №910/4425/16 передано для розгляду судді Марченко О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.07.2016 прийнято справу №910/4425/16 до свого провадження; розгляд справи призначено на 29.08.2016.

Представник Залізниці 29.08.2016 в судове засідання не з'явися, подав суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з тим, що начальник управління претензійно-позовної та методичної роботи юридичного департаменту Короєдов С.О., який являється єдиним повноваженим представником Залізниці в даній справі, перебуває на лікарняному.

Представники позивача та третьої особи в судовому засіданні заперечили проти відкладення розгляду справи.

Суд відмовив у задоволенні клопотання Залізниці про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про необхідність розпочати розгляд справи по суті в даному судовому засіданні з огляду на таке:

- про дату, час та місце даного судового засідання Залізниця була повідомлена 28.07.2016 належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи;

- відповідно до частин першої і третьої статті 28 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника; представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації;

- Залізниця, маючи достатньо часу для підготовки до судового засідання, у разі неможливості участі її представника у судовому засіданні, не була позбавлена права надати довіреність іншій особі для представлення інтересів Залізниці у справі № 910/4425/16.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по суті спору, та наголосив на додаткових поясненнях, поданих суду 18.07.2016, в яких зазначив про те, що спірні правовідносини між Підприємством та Залізницею виникли не з договору перевезення, а у зв'язку з порушенням відповідачем законодавства у сфері захисту економічної конкуренції, які регулюються Законом, а тому до даних правовідносин не може застосовуватися передбачений частиною другою статті 925 ЦК України обов'язковий претензійний порядок, як на тому наполягає відповідач; позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Суд у судовому засіданні 29.08.2016 розглядає клопотання Залізниці про залучення до участі у справі Кабміну як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Представник позивача заперечив проти задоволення даного клопотання Залізниці та наголосив на запереченнях, поданих суду 18.07.2016, в яких зазначив про те, що Залізниця не надала доказів існування між нею та Кабміном правовідносин, на які може вплинути судове рішення в даній справі; наявність корпоративного зв'язку між Кабміном та Залізницею не є підставою для залучення Кабміну до участі у справі як третьої особи; крім того, Кабмін не є стороною у спірних правовідносинах, які виникли між Підприємством та Залізницею у зв'язку з порушенням відповідачем законодавства у сфері захисту економічної конкуренції;

Представник третьої особи заперечив проти задоволення клопотання Залізниці.

Відповідно до частин першої і другої статті 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін; у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

У підпункті 1.6 пункту 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», що питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі; у вирішенні даного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому;участь у господарському процесі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, обумовлена допроцесуальними матеріально-правовими відносинами, що склалися між третьою особою і тією особою, на стороні якої вона бере участь у процесі.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дійшов висновку про необхідність відмови у залученні до участі у справі Кабміну як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача з огляду на таке:

- рішення з даного господарського спору не може вплинути на права та обов'язки Кабміну щодо сторін у даній справі;

- відповідач не подав суду доказів існування між ним та Кабміном правовідносини, на які може вплинути судове рішення в даній справі;

- Залізниця є юридичною особою, створеною відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабміну «Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця» від 25.06.2014 №200, згідно з якими 100 відсотків акцій підприємства знаходяться у державній власності, тобто Кабмін є акціонером Залізниці;

- відповідно до частини другої статті 152 ЦК України акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать;

- таким чином, наявність корпоративного зв'язку між Кабміном та Залізницею не є підставою для залучення Кабміну як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Підприємство 18.07.2016 подало суду заперечення на клопотання Залізниці про призначення у справі економіко-правової експертизи, в яких зазначило таке: вирішення економіко-правовою експертизою зазначених відповідачем питань торкається правових питань, а тому їх розв'язання не потребує спеціальних знань, а як наслідок і призначення експертизи; разом з цим, для покладання відповідальності у формі стягнення збитків або відшкодування шкоди у всіх без винятку випадках необхідна наявність причинного зв'язку між діями правопорушника і виниклою шкодою (збитками); зазначені відповідачем в даному клопотанні обставини не стосуються предмету доказування, а тому не можуть бути підставою для призначення судової експертизи; крім того, спірні правовідносини між Підприємством та Залізницею виникли не з договору перевезення, а у зв'язку з порушенням відповідачем законодавства у сфері захисту економічної конкуренції, які регулюються Законом, а тому до даних правовідносин не може застосовуватися передбачена пунктом 6 частини другої статті 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік, як на тому наполягає відповідач; щодо стягнення з відповідача шкоди внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції позовна давність починає перебіг саме з 16.07.2013; підписавши акти звірки, Підприємство та відповідач погодилися, що різниця між фактично справленою з Підприємством провізною платою та провізною платою, визначеною для перевезення в межах України, склала 60 141 646,80 грн. (з ПДВ), що як раз і є еквівалентом завданих відповідачем позивачу збитків в наслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Суд у судовому засіданні 29.08.2016 повідомив представників учасників судового процесу про те, що клопотання Залізниці про призначення у справі економіко-правової експертизи буде розглянуто судом після встановлення фактичних обставин справи.

Що ж до клопотання Залізниці про зупинення провадження у справі до розгляду АМК заяви про перегляд Рішення №576-р, то представник позивача заперечив проти задоволення даного клопотання Залізниці та наголосив на запереченнях, поданих суду 18.07.2016, в яких зазначив про те, що: відповідачем не надано жодних доказів розгляду судом іншої пов'язаної з даною справою справи; факт подачі Залізницею до АМК заяви про перегляд Рішення №576-р не є в розумінні статті 79 ГПК України підставою для зупинення провадження у справі №910/4425/16; крім того, відповідачем не подано жодного належного доказу, який би підтверджував відкриття АМК провадження з перегляду зазначеного вище рішення за вказаною заявою; отже, Рішення №576-р у справі №136-26.13/386-12 є чинним та обов'язковим до виконання.

Представник третьої особи також заперечив проти задоволення клопотання Залізниці.

Відповідно до частини першої статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

При цьому, пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК України, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі (пункт 3.16 постанови пленуму вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі з огляду на те, що стаття 79 ГПК України не передбачає наведених відповідачем підстав для зупинення провадження у справі.

Суд у судовому засіданні розглядає клопотання Залізниці про призначення колегіального розгляду справи.

Представник позивача заперечив проти задоволення даного клопотання Залізниці та наголосив на письмових запереченнях, поданих суду 18.07.2016, в яких зазначено таке: дана справа не може бути віднесена до категорії складних справ, оскільки не містить складних матеріально-правових відносин сторін; позовні вимоги обґрунтовані лише однією правовою нормою, а саме статтею 55 Закону, а тому відсутні будь-які суперечності правових норм, що підлягають застосуванню у спірних відносинах; відповідачем не надано доказів на підтвердження неоднаковості судової практики застосування правових норм, що регулюють спірні відносини; кількість поданих доказів не заважає судді одноособово розглянути справу, враховуючи проведення Підприємством та Залізницею звірки даних щодо прибуття вантажів на адресу позивача за періоди: з лютого по грудень 2012 року, з січня до грудня 2013 року, з січня по 22 липень 2014 року та складанням відповідних актів.

Представник третьої особи заперечив проти задоволення клопотання Залізниці про призначення колегіального розгляду справи.

Відповідно до статті 46 ГПК України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Господарський суд міста Києва, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання відповідача про призначення колегіального розгляду справи, оскільки Залізницею не мотивовано належним чином, у чому саме відповідач вбачає складність справи, крім того, судом в повному складі не було розпочато розгляд справи по суті.

Представник третьої особи у судовому засіданні надав пояснення по суті спору, та підтримали доводи письмових пояснень, поданих суду 12.04.2016, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення у судове засідання представників сторін.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 77, 86 ГПК України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Відкласти розгляд справи на 12.09.2016 о 09 год. 50 хв.; судове засідання відбудеться в приміщенні господарського суду міста Києва за адресою: 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44-б, зал судових засідань №12.

2. Зобов'язати сторони:

- направити у судове засідання своїх повноважних представників, повноваження яких повинні бути оформлені відповідно до приписів статті 28 ГПК України; документи на підтвердження повноважень таких представників подати суду; визнати явку представників сторін в судове засідання обов'язковою;

- документи подавати суду в оригіналі для огляду та належним чином засвідчених копіях для долучення до матеріалів справи з урахуванням приписів статті 36 ГПК України і пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55;

- письмові пояснення та документи завчасно надсилати на адресу суду поштою або подавати через відділ діловодства суду з супровідним листом з обов'язковим описом додатків у прошитому вигляді;

- у разі відсутності витребуваних судом доказів або неможливості їх подання надати обґрунтовані письмові пояснення з цього приводу;

3. Звернути увагу сторін на необхідність дотримання ними вимог статей 22, 33, 34 та частини четвертої статті 74 ГПК України та на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.

4. Витребувані судом документи є обов'язковими доказами, необхідними для вирішення спору. У випадку неподання позивачем витребуваних судом документів позов буде залишено без розгляду відповідно до пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України, у випадку ж неподання відповідачем таких документів спір буде вирішено за наявними у справі матеріалами згідно з приписами статті 75 ГПК України.

5. Попередити сторони, що при ухиленні від вчинення дій, покладених судом на сторони, до останніх можуть бути застосовані санкції, передбачені пунктом 5 статті 83 ГПК України.

Суддя О. Марченко

Суддя Марченко О.В.

12.09.16 о 09:50 год.