ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2016 р. Справа № 922/1694/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Камишева Л.М., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Євтушенку Є.В.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1;

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2167Х/1-35) на рішення господарського суду Харківської області від 28 липня 2016 року по справі №922/1694/16

за позовом Комунального підприємства Харківські теплові мережі, м. Харків

до Управління освіти Червонозаводської районної ради в м. Харкові, м. Харків

про стягнення 20612726,72 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 28 липня 2016 року по справі №922/1694/16 позов задоволено частково. Стягнуто з Управління освіти Червонозаводської районної ради в м. Харкові (61050, м. Харків, пр-т Московський, 38, ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, , р/р 2313 в ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 351823) вартість спожитої теплової енергії в сумі 6118860,03 грн. та судовий збір у розмірі 83837,30 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 12252227,13 грн. - у задоволенні позову відмовлено. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 2241639,56 грн. провадження у справі припинено.

Позивач з рішенням суду не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій, з урахуванням уточнення до апеляційної скарги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення господарського суду Харківської області змінити, стягнути з відповідача на користь позивача вартість спожитої теплової енергії в сумі 16835332,53 грн та судовий збір в сумі 191299,79 грн.; в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 2241639,56 грн провадження по справі припинити; в частині стягнення з відповідача 1535754,63 грн у задоволенні позову відмовити.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що вважає рішення законним і обґрунтованим і просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення.

У звязку з відпусткою судді Медуниці О.Є., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 26.08.2016 року було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Камишева Л.М., суддя Хачатрян В.С.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом першої інстанції, Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (позивач) у період з 2009 р. по квітень 2016р., здійснювало постачання теплової енергії в гарячій воді, на об'єкти соціальної сфери, які підпорядковані відповідачу - Управлінню освіти Червонозаводської районної ради в м. Харкові.

Постачання теплової енергії здійснювалося відповідачу на підставі наступних договорів про закупівлю теплової енергії в гарячій воді: №38 від 01.02.03р., №38/12 від 26.01.12р., №38/12/1 від 15.05.12р., №38/13 від 14.01.13р., № 38/14 від 28.01.14р., № 38/14/1 від 17.10.14р., №38/14/2 від 18.11.14р., №38/48 від 17.12.14р., №38/15 від 05.01.15р., № 3845/1 від 17.11.2015р., №38/15/2 від 17.11.15р., №38/16 від 05.01.16р. Перелік об'єктів теплопостачання, до яких здійснювалось постачання теплової енергії, відображені у Додатку вищезазначених договорів та складається з 60 об'єктів.

Відповідно до умов договорів позивач взяв на себе зобов'язання постачати споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, вказані у договорі.

Нарахування вартості спожитої теплової енергії по приміщеннях, які оснащені будинковими приладами обліку, здійснювалося відповідачу на підставі показників приладів обліку пропорційно площі його приміщень. По приміщеннях відповідача, що не обладнані приладами обліку теплової енергії, розрахунок вартості спожитої теплової енергії здійснювався згідно з ''Нормами та вказівками по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також ж на господарсько-побутові потреби в Україні".

Позивач свої зобов'язання за вищевказаними договорами по поставці теплопостачання у гарячій воді виконав та надав відповідачу послуги за період з 2009 р. по 2016 р., що не заперечується відповідачем.

Щомісячно відповідач отримував рахунки за спожиту теплову енергію, але оплачував вартість спожитої теплової енергії не в повному обсязі, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість за спожиту теплову енергію перед позивачем за постачання теплової енергії: за 2009р. - складає 2684641,29 грн.; за 2010р. - складає 3281450,74 грн.; за 2011 р. - складає 5509701,35 грн.; за 2012р. - складає 3220096,07 грн.; за 2013р. - складає 3029038,30 грн.; за 2014р. - складає 126169,97 грн.; за 2016р. - складає 3159429,82 грн.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до умов договорів позивач взяв на себе зобов'язання постачати споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, вказані у договорі.

Нарахування вартості спожитої теплової енергії по приміщеннях, які оснащені будинковими приладами обліку, здійснювалося відповідачу на підставі показників приладів обліку пропорційно площі його приміщень. По приміщеннях відповідача, що не обладнані приладами обліку теплової енергії, розрахунок вартості спожитої теплової енергії здійснювався згідно з ''Нормами та вказівками по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також ж на господарсько-побутові потреби в Україні".

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у рішенні господарського суду, відповідачем заявлено про пропущення позивачем строку позовної давності за період 2009-2012 років у розмірі 10716472, 50 грн.

Згідно ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до положень ч. ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", абзац 4 п. 1.2.: якщо відносини, які виникають між юридичними або фізичними особами з одного боку і державними та іншими органами - з іншого, мають цивільно-правовий або господарсько-правовий характер, в яких ці органи виступають на рівних засадах з іншими учасниками відповідних відносин (наприклад, у зв'язку з виконанням цивільно-правових чи господарсько-правових договорів, відшкодуванням матеріальної або моральної шкоди, із зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави тощо), то у вирішенні відповідних спорів також застосовується позовна давність - загальна або спеціальна, у залежності від змісту позовних вимог.

Відповідно до п. 1.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом частини 2 статті 9 ЦК України та частини першої статті 223 ГК України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених статтею 175 ГК України.

Позивачем у справі було заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності згідно ст. 264 Цивільного кодексу України.

Відповідно ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Господарський суд дійшов висновку про те, що, оскільки докази, на які посилається позивач не є підставою для поновлення строку позовної давності, тому відсутні правові підстави для задоволення клопотання відповідача про поновлення строку позовної давності.

Зважаючи на те, що позивачем пропущено строк позовної давності на стягнення заборгованості за період з 2009р. по 2012р., який сплив у 2015році, місцевий суд вирішив у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача заборгованості за вказаний період у розмірі 10716472, 50 грн. відмовити.

Однак, з таким висновком суду попередньої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Слід звернути увагу на те, що КП "Харківські теплові мережі" не є організацією, метою створення якої є отримання прибутку. Фінансування останнього здійснюється за рахунок платежів від надання послуг населенню та підприємствам, установам і організаціям. Тривалий час підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані, викликаному, зокрема, неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво.

Питома вага теплової енергії, що споживається населенням, складає понад 86% від загального обсягу теплової енергії, яка постачається всім категоріям споживачів м. Харкова.

Борги споживачів за надані послуги не дозволяють КП «Харківські теплові мережі» вчасно розраховуватися за газ, електроенергію, воду, матеріали, вчасно здійснювати ремонтні роботи, заміну зношених трубопроводів та сплачувати судовий збір за подання позовів до всіх неплатників в повному обсязі.

Для погашення заборгованості за послуги по теплопостачанню КП «Харківські теплові мережі» використовує різні форми, у тому числі і звернення в суд за захистом порушеного права.

Позивач зазначає, що з листопада 2014 року його підприємство працює в умовах дії постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014р. №217, якою затверджений Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу. Згідно цього порядку всі кошти, що надходять підприємству від споживачів теплової енергії на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання, згідно нормативів, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг, спрямовуються на розрахунки за спожитий природний газ і покупну теплову енергію. При такому порядку розподілу коштів, які залишаються у розпорядженні підприємства, недостатньо для виплати заробітної плати, обов'язкових платежів по сплаті податків, виконанню ремонтних робіт, розрахунків за інші енергоресурси, сплату судового збору.

Враховуючи вищевикладене, позивач в клопотанні від 27.07.2016 року про поновлення строку позовної давності, просив визначити причини пропуску строку позовної давності поважними та відновити пропущений строк.

Однак, суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні даного клопотання.

Крім того, відповідач, заявивши клопотання про застосування строку позовної давності, листом від 13.04.2016 року №542/08-20 підтвердив наявність заборгованості перед позивачем в сумі 20 451 702,09 грн. станом на 08.04.2016 року, що є підставою для переривання строку позовної давності відповідно до ст. 264 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 264 Цивільного Кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Отже, перебіг позовної давності був перерваний визнанням боржником свого боргу, а саме листом від 13.04.2016р. №542/08-20.

Позивач у апеляційній скарзі зазначає, що копія листа відповідача від 13.04.2016 року №542/08-20 не була надана до суду першої інстанції, про наявність листа від 13.04.2016р. №542/08-20 представнику позивача стало відомо лише після винесення рішення господарським судом Харківської області.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо пропущення строку позовної давності і відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 10716472,50 грн є передчасним і вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо клопотання позивача про припинення провадження у справі на суму 3777394,19 грн., у зв'язку із сплатою вказаною суми відповідачем, судова колегія вважає, що висновок суду попередньої інстанції про його часткове задоволення є правомірним, оскільки згідно банківських виписок по рахунку позивача від: 11.05.2016р., 12.05.2016р., 17.05.2016р. відповідач сплатив частину заборгованості перед позивачем у травні 2016р. у розмірі 1535754,63 грн., до подачі даної позовної заяви до суду.

Тому, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині 1535754,63 грн.

Також, рішенням встановлено, що після подання позовної заяви до суду відповідачем сплачено суму основного боргу у розмірі 2241639,56 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача від: 21.06.2016р., 22.07.2016р. квитанцією №11 від 23.07.14 р. на суму 14 563,88 грн.

Відповідно пункту 1.1. ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору.

Тобто, оскільки між сторонами відсутній предмет спору в частині позовних вимог у розмірі 2241639,56 грн., суд підставно в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 2241639,56 грн. - провадження у справі припинив.

Стосовно несплаченої суми основного боргу, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду і зазначає, що відповідач не надав доказів, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем в частині заборгованості у розмірі 6118860,03 грн., тому вимога позивача в частині стягнення коштів у розмірі 6118860,03 грн. правомірна та обґрунтована.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 28 липня 2016 року по справі №922/1694/16 слід змінити, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача вартість спожитої теплової енергії в сумі 16835332,53 грн.; в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 2241639,56 грн провадження у справі припинити. В частині стягнення з відповідача 1535754,63 грн у задоволенні позову відмовити.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 4 статті 103, пунктами 1, 2 частини 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 28 липня 2016 року по справі №922/1694/16 змінити. Викласти його в наступній редакції:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління освіти Червонозаводської районної ради в м. Харкові (61050, м. Харків, пр. Московський, 38, ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, , р/р 2313 в ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 351823) вартість спожитої теплової енергії в сумі 16835332,53 грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення з Управління освіти Червонозаводської районної ради в м. Харкові 2241639,56 грн провадження у справі припинити.

В частині стягнення з Управління освіти Червонозаводської районної ради в м. Харкові 1535754,63 грн у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Управління освіти Червонозаводської районної ради в м. Харкові (61050, м. Харків, пр. Московський, 38, ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, , р/р 2313 в ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 351823) 107462,49 грн витрати по сплаті судового збору за подання позову та 118208,74 грн витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Повний текст постанови підписаний 05.09.2016 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Хачатрян В.С.