ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2016 р.Справа № 922/1862/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши справу

за позовом Підприємства "Золочівський ринок" Харківської облспоживспілки, смт.Золочів (Харківська область)
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, смт.Золочів (Харківська область) 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Золочівська селищна рада Харківської області, смт.Золочів (Харківська область)
про стягнення 21446,42 гривень
за участю представників:

позивача - Шкодіна Я.В., довіреність б/н від 17.06.2016 року, Коваленко С.М. (керівник);

відповідача - ОСОБА_4, довіреність б/н від 07.07.2016 року;

3-ої особи - ОСОБА_4, довіреність б/н від 05.08.2016 року.

ВСТАНОВИВ:

Підприємство "Золочівський ринок" Харківської облспоживспілки, смт. Золочів (Харківська область) (позивач) 09.06.2016 р. звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, смт.Золочів (Харківська область) про стягнення 20348,10 грн., що складається з: 8190,00 грн. заборгованості з орендної плати за Договором оренди торгового місця на ПХО "Золочівський ринок" НОМЕР_2 від 01.01.2012 р.; 3968,10 грн. інфляційних витрат та 8190,00 грн. пені. Також до стягнення заявлені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову позивач вказує на неналежне виконання відповідачем (орендарем) своїх зобов'язань за вищевказаним Договором оренди торгового місця на ПХО "Золочівський ринок" НОМЕР_2 від 01.01.2012 р., в частині повної та своєчасної оплати орендної плати, встановленої Договором. В якості правових підстав, позивач вказує, зокрема, на норми ст.ст. 15, 16, 549, 611, 629 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13 червня 2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/1862/16 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на12 липня 2016 року о 12:50.

12.07.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву до 26.07.2016 р. до 10:00год.; 26.07.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву до 03.08.2016 р. до 12:00год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.08.2016 р. прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог; клопотання відповідача задоволено, залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Золочівську селищну раду Харківської області та розгляд справи відкладено на 09.08.2016 р. о 09:40год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.08.2016 року прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог; клопотання відповідача про продовження строку розгляду спору задоволено, строк розгляду спору продовжено по 24.08.2016 р. включно та розгляд справи відкладено на 16.08.2016 р. об 11:45год.

Позивач в призначене судове засідання 16.08.2016 р. з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в призначене судове засідання 16.08.2016 р. з'явився, проти заявлених позовних вимог заперечив повністю з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву та додаткових запереченнях.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача в призначене судове засідання 16.08.2016 р. з'явилась та надала суду пояснення по суті спору, в яких проти позову заперечила.

16.08.2016 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 22.08.2016 р. до 12:45год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

22.08.2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшов загальний додатковий розрахунок заборгованості (за вх. № 27575), який досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

22.08.2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 27629), в якій позивач, в порядку вимог ст. 22 ГПК України, зменшує розмір заявлених позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача 11780,13 грн., що складаються з: 9219,60 грн. заборгованості з орендної плати; 1504,46 грн. пені та 1056,07 грн. інфляційних витрат. Також до стягнення заявлені судові витрати по сплаті судового збору.

22.08.2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від відповідача надійшло клопотання про зменшення неустойки (вх. № 27720).

Судом було досліджено та долучено до матеріалів справи надані документи.

22.08.2016 р., після перерви, розгляд справи було продовжено.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги, з врахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог (т.с.І а.с.168) підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував повністю з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву та додаткових запереченнях, наполягав на відмові в задоволенні позовних вимог. Також, в засіданні підтримав подане клопотання про зменшення неустойки (вх. № 27720).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача в судовому засіданні надала суду пояснення по суті спору, в яких проти позову заперечила.

Суд, дослідивши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх.№ 27629 від 22.08.2016 р.), виходить з наступного.

Згідно зі ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених ст. 5 цього кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.11., п. 3. 12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач.

Отже, розглянувши подану представником позивача заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 27629 від 22.08.2016 р.), суд приймає її до розгляду та розглядатиме справу в подальшому з її врахуванням.

Судом досліджено оригінали документів, копії яких додані учасниками судового процесу до матеріалів господарської справи № 922/1862/16.

Господарський суд вважає, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Зважаючи на викладене, за висновками суду в матеріалах господарської справи №922/1862/16 достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та які є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 22.08.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, всебічно та повно дослідивши надані докази, і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, господарським судом встановлено наступне.

01.01.2012 року між позивачем (орендодавцем) та відповідачем (орендарем) було укладено Договір оренди торгового місця на ПХО "Золочівський ринок" НОМЕР_2 (далі-Договір) (т.с. І а.с. 10-13), відповідно до умов п.п. 1.1., 1.2. якого, предметом оренди є торговельне місце НОМЕР_2 розташоване на території ПХО "Золочівський ринок" за адресою: смт.Золочів, вул.Коника, 6 б. Загальна площа торгівельного місця становить 18 кв, м.

Торгівельне місце передається у тимчасове платне користування для установки торгівельного кіоску і торгівлі промисловими товарами (п. 1.3. Договору).

Відповідно до умов п.2.1. вищевказаного Договору, вступ Орендаря у користування предметом оренди настає одночасно з підписанням сторонами Договору та акта-приймання передачі, який є обов'язковим додатком до цього договору.

01.01.2012 р. між сторонами складено та підписано акт приймання передачі, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв торгівельне місце НОМЕР_2, розташоване на ПХО "Золочівський ринок" за адресою: смт.Золочів, вул.Коника, 6 б (т.с. І а.с. 14).

Згідно з п. 2.4. Договору, об'єкт найму вважається поверненим Наймодавцю з часу підписання сторонами Акта приймання-передачі про фактичне повернення торгового місця з оренди.

Умовами п. 3.1. вищевказаного Договору, сторони погодили та встановили, що розмір плати за користування предметом оренди становить 0-80 грн. за 1 кв. м. за 1 день і враховуючи площу предмета оренди 18 кв. м. орендар сплачує 14-40 грн. в день. Сума оплати в місяць складає 374,40 грн. Оплата проводиться не більше 1 разу в місяць за всі дні місяця, крім вихідних днів ринку - понеділків.

Згідно з п.3.2. Договору, розмір плати за користування предметом оренди може змінюватись у разі змін податкового законодавства, амортизаційних відрахувань, розміру плати за землю у випадку змін цін та тарифі обов'язкових платежів, та корегується з урахуванням індексу інфляції. Зміни у цьому разі вносяться за ініціативою Орендодавця направленням Орендарю письмового повідомлення про збільшення плати за користування предметом оренди.

01.06.2014 року сторони уклали Додатковий договір (т.с. І а.с. 15), відповідно до якого розмір плати за користування предметом оренди сплачується із розрахунку 1,10 грн. за 1 кв. м. за 1 день торгівлі, за виключенням вихідних днів ринку - понеділків. Загальна сума оренди в місяць за користування торгівельним місцем НОМЕР_2, площею 18 кв.м. складає 514,80 грн.

Плата за користування предметом оренди сплачується до 5 числа місяця шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок ПХО "Золочівський ринок" (п. 3.3. Договору).

Відповідно до умов п. 3.5. Договору, за письмовою заявою Орендаря, один раз на рік на протязі 30 календарних днів Орендарем не вноситься орендна плата за користування торгівельним об'єктом (при наданні в оренду майна на строк не менше одного року). При здійсненні Орендарем торгівельної діяльності у зазначений період, плата за користування торгівельним об'єктом сплачується за фактичний період здійснення торгівельної діяльності.

Згідно з п.3.6. Договору, орендні платежі, сплачені орендарем за період тимчасової втрати працездатності, яка підтверджена листом непрацездатності, перераховуються у наступному місяці шляхом зменшення розміру орендної плати на кількість днів тимчасової непрацездатності (якщо торгівельна діяльність за цей період фактично не здійснювалась).

Відповідно до п. 6.1. Договору, цей Договір діє з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року.

Одночасно, згідно з п.6.6. Договору, у випадку відсутності заперечень Орендодавця про припинення дії Договору протягом одного місяця до його закінчення він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені цим Договором.

Відповідно до п.6.2. Договору, зміна умов або розірвання договору проводиться за погодженням Сторін, які оформляються додатковим письмовим повідомленням, яке є невід'ємною частиною цього договору.

Позивач звернувся з позовом до господарського суду, в якому наголошує про те, що відповідач, в порушення умов п.п. 3.1., 3.3. вищевказаного Договору, орендну плату на протязі 2014-2016 років сплачував несвоєчасно та не в повному обсязі, на підставі чого, у останнього утворилась заборгованість, яка склала 9219,60 грн., а саме, за період з 01.06.2014 р. по 05.01.2015 р. заборгованість відповідача становить 982,80 грн., за період з 05.01.2015 р. по 05.01.2016 р. заборгованість відповідача становить 4633,20 грн., за період з 05.01.2016 р. по 01.08.2016 р. заборгованість відповідача склала 3603,60 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

На момент прийняття рішення по справі в матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Приписами ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди (правочини), передбачені законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу. інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 759 Цивільного Кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до п.3 ст.285 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, одностороння відмова від договору оренди в силу п.1 ст.291 Господарського кодексу України не допускається. Зазначене також кореспондується з п.1 ст.762 Цивільного кодексу України, яким встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); якщо строк виконання боржником зобов'язання не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати таке зобов'язання у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 Цивільного кодексу України).

У відповідності до вимог ст.ст.525, 526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім передбачених законом випадків.

Стосовно доводів відповідача щодо не існування погодження між сторонами збільшення орендної плати, суд звертає увагу відповідача на укладений між сторонами Додатковий договір (т.с.І а.с.15), на підставі чого, вказані доводи відповідача спростовуються матеріалами справи.

Щодо доводів відповідача стосовно того, що ПХО "Золочівский ринок" як користувач земельної ділянки відповідно до Договору короткострокового користування земельною ділянкою за вказаною адресою, який було укладено з Золочівською селищною радою Харківської області 03.04.2014р., який був зареєстрований 05.06.2014 року строком дії один рік до 05.06.2015р., та не був пролонгований, і втратив дію, тому, наголошено відповідачем, з 05.06.2015р. позивач на має законних підстав продовжувати надавати торгівельні місця в оренду та отримувати за них орендну плату, суд зазначає, що вищевказані обставини не є предметом даного спору, тоді, як предметом спору у даній господарській справі є стягнення коштів за Договором оренди торгового місця на ПХО "Золочівський ринок" НОМЕР_2 від 01.01.2012 р.

В матеріалах справи № 922/1862/16 відсутні докази визнання у встановленому законом порядку недійсним укладеного між сторонами Договору оренди торгового місця на ПХО "Золочівський ринок" НОМЕР_2 від 01.01.2012 р. з урахуванням Додаткового договору від 01.06.2014 р. до нього, як і відсутні докази розірвання вказаного Договору.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм Закону, а також враховуючи, що відповідач, в установленому ст.ст.32, 33 ГПК України порядку обставини, які повідомлені суду позивачем не спростував, не надав суду доказів належного виконання умов Договору оренди торгового місця на ПХО "Золочівський ринок" НОМЕР_2 від 01.01.2012 р. з урахуванням Додаткового договору від 01.06.2014 р. до нього, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 9219,60 грн. заборгованості, підтверджуються наявними у матеріалах справи № 922/1862/16 доказами та підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині заявлених до стягнення індексу інфляції в розмірі 1056,07 грн., господарський суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч.1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи статті 549, частини другої статті 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Господарським судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем умов Договору оренди торгового місця на ПХО "Золочівський ринок" НОМЕР_2 від 01.01.2012 р., щодо своєчасної та повної сплати орендних платежів.

Таким чином, господарський суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що основною метою визначення інфляційних втрат є встановлення розміру компенсації, яку боржник зобов'язаний в порядку ст. 625 ЦК України сплатити кредитору для усунення наслідків знецінення грошових коштів, що не були вчасно повернуті внаслідок порушення грошового зобов'язання.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Відповідно до листа Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов'язань.

За приписами п.п.3.1., 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. №14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97р. №62-97; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97р. №39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", якщо сума боргу повинна бути сплачена в період з 1 по 15 числа відповідного місяця, то вона індексується з рахунком цього місяця, а якщо сума повинна бути сплачена з 16 по 31 число відповідного місяця, то вона індексується з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату від 27.07.2007 р. № 265 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов'язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов'язання, за період з моменту виникнення обов'язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов'язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що, як на тому наголошено в п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012р. сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

У силу приписів п.1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок індексу інфляції господарський суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, нарахований вірно, з урахуванням чого, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Щодо позовних вимог в частині заявленої до стягнення 1504,46 грн. пені, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Відповідно до умов п.п.5.1.1. спірного Договору, за порушення строку перерахування, встановлених в п. 3.3. Орендар сплачує пеню в розмірі 5% від суми боргу за кожний день прострочення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом перевірено методику розрахунку пені з використанням калькулятора ІПС "ЛІГА" та з огляду на приписи Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Згідно пояснень позивача, та наявних у справі доказів станом на момент розгляду справи борг не сплачений, договір оренди не розірваний та не визнаний недійсним.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем суми пені та наданий позивачем розрахунок, господарський суд встановив, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам Договору.

Враховуючи вищевказані обставини та приймаючи до уваги вимоги ст.526 Цивільного Кодексу України, а також те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, враховуючи вимоги ч.3 ст.549 ЦК України, п.3 ст. 611 ЦК України, ст.230 ГК України, ч.6 ст.232 ГК України, ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та з огляду на умови п. 5.1.1. Договору оренди торгового місця на ПХО "Золочівський ринок" НОМЕР_2 від 01.01.2012 р., господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення 1504,46 грн. пені обґрунтовані, законні та такі, що підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) в порядку ст.83 ГПК України (вх.№27720 від 22.08.2016 р.), суд зазначає про наступне.

В обґрунтування вищевказаного клопотання, відповідачем зазначено про те, що є винятковим випадок несплати позивачем плати за землю, на якій розташований ринок, на рахунок селищної ради, що свідчить про намагання позивача стягнути ринковий збір, при ситуації несплати ним за землю, що є комунальною власністю, зважаючи на що, відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90 % належної до сплати.

Частина 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, ухвалюючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України (п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається відповідач та які спричинили прострочення виконання ним свого грошового зобов'язання не є винятковими, у зв'язку з чим, суд не вбачає правових підстав для зменшення розміру нарахованої пені.

Вирішуючи питання розподілу судового збору суд керується ст.49 ГПК України. відповідно до якої судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь Підприємства "Золочівський ринок" Харківської облспоживспілки (62203, Харківська область, смт.Золочів, вул.Коника, 6-Б, ) - 9219,60 гривень заборгованості; 1504,46 гривень пені; 1056,07 гривень індексу інфляції; 1378,00 гривень судового збору.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.08.2016 р.

Суддя К.В. Аріт