ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 серпня 2016 р. Справа № 903/256/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Ковельавто, смт.Голоби

до відповідача: Фермерського господарства Ставеччина, Ковельський р-н, с.Шкурат Хутір Ставеччина

про стягнення 111874,98грн.

Головуюча суддя Дем'як В.М.

Судді Кравчук А.М.

ОСОБА_1

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність від 09.02.2016р.

від відповідача: не прибув

Суть спору: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Транс-Ковельавто звернувся з позовом до відповідача Фермерського господарства Ставеччина та просить стягнути 111874,98грн. за договором поставки №2-04/15, в т.ч. 103630,00грн. основної заборгованості, 2279,36грн. пені, 4091,20грн. інфляційних втрат та 1874,42грн. 3% річних.

В підтвердження позовних вимог позивач подав договір поставки №2-04/15 від 29.04.2015р., платіжні доручення №337 від 18.09.2015р., №597 від 25.01.2016р., №366 від 05.10.2015р., №333 від 23.09.2015р., розрахунок штрафних санкцій, витяг з ЄДРПОУ - Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Ковельавто.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні 19.07.2016р. подав:

1.) Заяву за вх.№01-54/6459/16 від 19.07.2016р.;

2.) Заяву про зменшення позовних вимог за вх.. №01-65/157/16 від 19.07.2016р., в якій просить зменшити розмір позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості з 123630,00грн. до 103630,00грн. та відмови від стягнення із відповідача пені в розмірі 2279,36грн.;

3.) заяву за вх. №01-80/81/16 від 19.07.2016р., в якій просить суд відмовити в частині задоволення штрафних санкцій.

Вказані заяви, відповідаючи вимогам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечать законодавству України, не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, є прийнятими судом.

Отже, із уточнених позовних вимог і вирішується спір.

Представник відповідача вимог ухвали суду від 25.07.2016р. не виконав, в судове засідання не прибув, письмових пояснень по суті заявленої позовної заяви суду не подав, хоча належним чином був повідомлений про час та дату розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №984.

Згідно приписів ст.75 ГПК та п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. № 01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає, що неявка представника відповідача в судове засідання, не є підставою для відкладення розгляду справи, оскільки Господарський процесуальний кодекс України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи. Стаття 22 ГПК України передбачає широке коло процесуальних прав сторін, поряд із цим встановлює для сторін обовязок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки, в матеріалах справи є всі достатні документи, необхідні для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про судовий розгляд справи без участі представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

в с т а н о в и в:

29 квітня 2015 року між Фермерським господарством Ставеччина (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Транс-Ковельавто (покупець) укладено договір поставки №2-04/15 (а.с.14).

Відповідно до п. 2.1. договору, ціна товару встановлюється в рахунках-фактурах постачальника.

Згідно п.3.6. договору сторонами погоджено, що у випадку неможливості здійснення поставки товару постачальник повертає сплачені кошти покупцю.

У п. п. 4.1., 4.2. вказаного договору зазначено, що покупець зобовязаний сплатити 100% від вартості товару шляхом попереднього перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника в день подання заявки, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Днем оплати товару вважається день надходження коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що у випадку прострочення поставки постачальником останній сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої і діючої в період прострочення за кожний день прострочення від суми вартості товару.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач на виконання умов договору поставки перерахував попередню оплату в розмірі 123630,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №337 від 18.09.2015р., №597 від 25.01.2016р., №366 від 05.10.2015р., №333 від 23.09.2015р. (а.с.15-18).

В судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Ковельавто повідомив, що відповідач частково повернув отримані кошти в сумі 20000,00грн.

Отже, на день розгляду справи сума здійсненої та не повернутої попередньої оплати за договором поставки №2-04/15 від 29.04.2015р. становить 103630,00грн., що додатково підтверджено фінансовим звітом за грудень 2015р. та довідкою про наявну заборгованість за підписом директора та головного бухгалтера (а.с.37-39).

Ухвалами суду від 31.05.2016р., 12.07.2016р., 25.07.2016р. відповідача було зобовязано подати письмові пояснення (обґрунтовані доводи та заперечення) по суті позовних вимог, однак останній вимоги ухвали суду не виконав, доказів які б спростували наявність боргу перед позивачем не подав та правом оспорити, заперечити заявлений позов не скористався.

Як вбачається із матеріалів справи, представник позивача просив стягнути з відповідача 8273,98грн. штрафних санкцій, однак в судовому засіданні 19.07.2016р. відмовився від їх стягнення (а.с.44-45).

п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. №18 визначено, що якщо у справі заявлено кілька позовних вимог і позивач відмовився від деяких з них, провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 80 ГПК припиняється у частині тих вимог, від яких було заявлено відмову (за умови, що судом не буде застосовано припис частини шостої статті 22 ГПК щодо неприйняття відмови від позовних вимог), а розгляд решти позовних вимог здійснюється в загальному порядку.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, ст.11 Цивільного кодексу України обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Як встановлено, між сторонами виникли цивільні права та обовязки на підставі договору поставки №2-04/15 від 29.04.2015р.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідач вимог ухвали суду не виконав, доказів які б спростували заборгованість не подав.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача за договором поставки №2-04/15 від 29.04.2015р. підтверджені матеріалами справи, відповідачем не спростовані та підлягають до задоволення в сумі 103630,00грн., провадження по справі про стягнення 8244,98грн. штрафних санкцій підлягає припиненню на підставі п.4 ст. 80 ГПК України у звязку з відмовою позивача від стягнення.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору пропорційно до суми задоволених вимог в сумі 1678,12 грн. відповідно до ст. 49 ГПК України слід покласти на нього.

Керуючись ст.ст. 144, 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства Ставеччина (45045, Волинська обл., Ковельський р-н, с.Шкурат Хутір Ставеччина, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Ковельавто (45070, Волинська обл., смт.Голоби, вул. Волинська,14, ) 103630,00грн. попередньої оплати та 1678,12 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

3. Провадження у справі на суму 8244,98грн. припинити.

Рішення господарського суду, у відповідності до ст.85 ГПК України, набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 цього Кодексу.

Повний текст

рішення складено

26.08.2016р.

Головуюча суддя В. М. Дем`як

Судді А.М. Кравчук

ОСОБА_1