ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2016 року Справа № 904/2204/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антонік С.Г. (доповідач)

суддів: Величко Н.Л., Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

за участю представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №14-138 від 13.05.2014 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність №12/016-юр від 05.01.2016 р.;

ОСОБА_3 представник, довіреність №27/016-юр від 05.01.2016 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2016 року у справі №904/2204/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Дніпроазот", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

про стягнення 4 408 464 грн. 15 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2016 року (суддя Рудь І.А. ) позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпроазот" (на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 558 100 грн. 51 коп. пені, 2 775 524 грн. 94 коп. інфляційних втрат, 135 889 грн. 20 коп. 3% річних, 60 414 грн. 23 коп. витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване порушенням відповідачем зобовязання щодо своєчасної оплати за отриманий газ. Зменшуючи розмір штрафних санкцій, господарський суд керувався помилкою в розрахунках та прийняв до уваги майновий стан сторін, стан розрахунків та соціальну значущість підприємства відповідача. Суд виходив з принципів розумності та справедливості.

Не погодившись з рішенням суду Позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що відповідно до ст.. 233 ГК України, зменшення розміру неустойки передбачено у випадку, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, і можливе за рішенням суду. При цьому суд, як зазначає позивач, в оскаржуваному рішенні не надав обґрунтування щодо наявності збитків. При розгляді даної справи, суд не дослідив ступінь виконання зобовязання божником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобовязанні, ті інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвели до порушення ст..551 ЦК України та ст..233 ГК України. Відповідачем не надано жодних належних доказів щодо винятковості таких обстави. Вважає рішення суду від 14.06.2016р. таким, що підлягає скасуванню в частині зменшення пені на 50%.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи наведені в апеляційній скарзі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та його представник у судовому засіданні зазначили, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга є безпідставною. Просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, встановила наступне.

15.11.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством "Дніпроазот" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 14/766069-БО-5/3 .

Згідно п.п. 1.1, 1.2 Договору продавець зобовязався передати у власність відповідачу у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору ; газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п. 1.2 в редакції додаткової угоди № 1 від 29.01.2014р.).

Згідно п.п. 2.1, 2.1.2 Договору, Продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 2 087,000 тис. куб. м. (в редакції додаткової угоди № 1 ), у тому числі в узгодженій кількості по місяцях кварталів.

Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу у розмірі +/-5% (плюс/мінус п'ять відсотків) від узгодженого сторонами згідно з пунктом 2.1 цього договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу.

Відповідно до п.п.3.3., 3.4. Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актами приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцю три примірники Акту приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою покупця та газотранспортного підприємства, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Акти є підставою для остаточних розрахунків.

Ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ (пункт 5.1. договору).

Ціна за 1000,0 куб. м. газу становить 3 459,00 грн. (до змін 3 509,00 грн.) без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природній газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою - 17%.

Крім того, тариф транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 295,60 грн., крім того ПДВ - 17% - 50,25 грн., всього з ПДВ 4 473,82 грн.

Відповідно до п.6.1. Договору, оплата за газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Протягом договірного періоду сторони вносили зміни до Договору в частині ціни газу, про що укладали додаткові угоди № 1 від 29.01.2014р., № 2 від 11.04.2014р., № 3 від 14.05.2014р., № 4 від 06.06.2014р., № 5 від 05.09.2014р., № 6 від 07.11.2014р., № 7 від 05.12.2014р.

Згідно розділу 11, Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов Договору позивач за періоди січень - квітень 2014р. та жовтень - грудень 2014р. поставив відповідачу природний газ у загальному обсязі 1 567,852 тис. куб.м. на загальну суму 8 018 114 грн. 62 коп., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу за визначений період (а.с. 27-32). Зазначені акти приймання - передачі природного газу підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень до них.

Відповідач за отриманий природний газ розрахувався несвоєчасно, що підтверджується реєстром прийнятих платежів за період з 28.12.2012 року по 06.06.2014 року включно; довідкою в.о. головного бухгалтера відповідача № 04/247 від 09.01.2015 року та банківською випискою останнього за січень 2014 року, наданою серед інших документів суду 15.02.2016 року; довідкою позивача щодо операцій з відповідачем з 01.12.2012 року по 31.05.2014 року, а також самим розрахунком, доданим до позову, який відповідачем не заперечувався (а.с. 11 - 16, 79, 97, 230 том 1).

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованість в розмірі 4 408 464 грн. 15 коп., з яких: 1 126 559 грн. 99 коп. - пеня, 136 631 грн. 45 коп. - 3% річних, 3 145 272 грн. 71 коп. - інфляційні втрати.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.525, ст.526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт несвоєчасної оплати відповідачем за спожитий газ підтверджено матеріалами справи.

Згідно ст..625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з несвоєчасною оплатою позивач нарахував 3% за загальний період з 15.02.2014 року по 07.05.2015 року в сумі 136 631,45 грн. та інфляційні втрати і у загальній сумі 3 145 272,718 грн. за загальний період з лютого 2014 року по квітень 2015 року.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку позивача та обґрунтовано визнано, що він зроблений не вірно, без врахування дат фактичних оплат, день здійснення яких не повинен включатись у період розрахунку.

Здійснивши перерахунок, суд правильно визначив, що 3% річних фактично будуть складати 135 889,20 грн.

Перевіривши правильність нарахування інфляційних, господарський суд правильно зазначив, що він зроблений не вірно, без врахування дат фактичних оплат, до періодів нарахування включені місяці, в яких мав бути здійснений розрахунок, а також місяці, в яких існувала заборгованість не повний місяць; при визначенні сукупного індексу інфляції за період прострочення в оплаті за поставлений у березні 2014 року природний газ, позивачем допущено арифметичну помилку, у звязку з чим інфляційні втрати із сум заборгованості за вказані поставки газу фактично складають 2775524, 94грн.

Згідно ч.1 ст.216, ч.1, 2 ст.218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст..230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що Договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 Договору він зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 9.3 Договору сторони узгодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю 5 років.

При розрахунку пені позивач також допустив помилку, включивши в період нарахування, день здійснення оплат, який не повинен включатись у період розрахунку.

Здійснивши перерахунок, господарський суд встановив, що пеня складає 1 116 201,02 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також повинен врахувати інші інтереси сторін.

Згідно п.3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Вирішуючи питання щодо зменшення суми штрафних санкцій, господарським судом прийнято до уваги, що поставлений газ відповідачем використано виключно на вироблення теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями. ТЕЦ за допомогою якої вироблялась теплова енергія була передана відповідачу на баланс під час приватизації з умовою забезпечення теплом населення, підприємств та інших споживачів Південного (Баглійського) району м. Дніпродзержинська, які не мають можливості отримати теплову енергію з інших джерел. Теплова енергія передавалася ТОВ «Теплосервіс», яке було визначено місцевими органами самоврядування теплопостачальною організацією. Дане підприємство не здійснювало своєчасні розрахунки за теплову енергію. Станом на 30.04.2015р. заборгованість перед відповідачем складає 96 704 110,74 грн. Не зважаючи на це відповідач винайшов можливість хоч і з запізненням розрахуватися з позивачем.

Відповідачем приймалися заходи для стягнення заборгованості з ТОВ «Тепловервіс» - до суду направлені позови про стягнення заборгованості та до ВДВС направлені накази, за якими відкриті виконавчі провадження.

Господарським судом прийнято до уваги й інтереси позивача, який так само як і відповідач є економічно важливим підприємством, потребує фінансового оздоровлення та має передбачене договором і законом право на стягнення неустойки.

Однак при цьому позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження розміру збитків, понесених ним від неналежного виконання відповідачем грошових зобов'язань саме за укладеним з ним договором.

Судом також прийнято до уваги те, що кошти за поставлений газ в сумі 8 018 114,62 грн. оплачені відповідачем повністю.

Як компенсацію за несвоєчасну оплату з відповідача стягнуто 3% річних та інфляційні.

З наведених обставин господарський суд обґрунтовано зменшив суму пені на 50%, стягнувши 558100,51 грн. пені.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що збитками є саме сума 3% річних та інфляційних не приймається колегією суддів до уваги, оскільки інфляційні та 3% річних не відносяться до складу збитків визначених ст..22 ЦК України та ч.2 ст.224 ГК України.

За своєю правовою природою інфляційні є компенсацією від знецінення грошових коштів, які не сплачені своєчасно, а 3% річних є платою за користування такими коштами.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Рішення господарського суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 101 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2016 року у справі №904/2204/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 07.09.2016р.

Головуючий: __________________ С.Г. Антонік

Судді: __________________ Л.О.Чимбар

__________________ ОСОБА_4