ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2016 р. Справа № 917/1000/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М.

при секретарі - Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з"явився;

відповідача (боржника) ОСОБА_1, за довіреністю №5 від 04.01.2015 р.;

Представник ВДВС ОСОБА_2, за довіреністю №20-22/621 від 30.12.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (вх. № 2253 П/3-12) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 30 червня 2016 року, прийнятої за результатом розгляду скарги Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" про скасування постанови ЗВП №45314193 від 05.05.16 р. по справі №917/1000/13

за позовом Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України

до Публічного акціонерного товариства "АвтоКраз"

про стягнення грошових коштів ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 30.06.2016 року по справі №917/1000/13 (суддя Сірош Д.М.) відмовлено ПАТ "АвтоКрАЗ" у задоволенні скарги щодо скасування постанови ЗВП № 45314193 від 05.05.2016 року.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ПАТ "АвтоКрАЗ" звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 30.06.2016 року по справі №917/1000/13 та прийняти нове рішення, яким скасувати постанову головного державного виконавця департаменту ДВС відділу примусового виконання рішень у ЗВП №45314193 Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень ЗВП № 45314193 від 05.05.2016 року.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми процесуального права, що згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для її скасування.

Департамент ДВС відділу примусового виконання рішень відзиву на апеляційну скаргу не надав, однак його представник в судовому засіданні зазначив, що ухвала господарського суду Полтавської області була винесена без порушення приписів чинного матеріального та процесуального законодавства, та з урахуванням всіх доказів поданих сторонами.

В матеріалах справи наявна заява Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Полтавського обласного відділення (вх. 7385 від 25.07.2016 року) про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

Частиною 2 статті 27 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Відповідно до частини 3 статті 27 Господарського процесуального кодексу України питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

За змістом абзацом 4, 5 пункту 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

З огляду на наведенні положення вбачається, що необхідною умовою для залучення третьої особи до участі у справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є наявність юридичного інтересу до предмету спору у такої особи, проте клопотання Фонду не містять достатніх обґрунтованих підстав для його залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача, тому колегія суддів не вбачає підстав його для задоволення.

Крім того, заявником не наведено належного обґрунтування впливу рішення по даній справі на права та обов'язки Фонду.

Позивач в судове засідання 30.08.2016 року не зявився, однак на адресу суду направив клопотання (від 29.08.2016 року вх.№8455), в якому просить відкласти розгляд справи на іншу дату у звязку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

Розглянувши вище зазначене клопотання, враховуючи, що діюче законодавство не обмежує сторін певним колом осіб, які можуть представляти їх інтереси в суді, у звязку з чим учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідність участь у судовому засіданні іншого представника, колегія суддів вирішила у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи відмовити

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із пункту 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду апеляційної інстанції, незважаючи на те, що позивач свого представника у судове засідання 30.08.2016 року не направив, у відповідності до вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановила наступне.

Згідно статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У червні 2016 року відповідач звернувся до господарського суду Полтавської області зі скаргою на постанову державного виконавця від 05.05.2016 року про арешт коштів, яка прийнята у зведеному виконавчому провадженні №45314193. Просив суд скасувати постанову державного виконавця департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень ЗВП №45314193 від 05.05.2016 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що арешт рахунку №9052 у ПАТ «Укрсоцбанк», який має спеціальний режим використання, порушує права та охоронювані законом інтереси працівників боржника, які обмежені у праві на отримання коштів з цього рахунку.

Колегія суддів, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, не погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваної ухвали з наступних підстав.

Відповідно до часини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частина 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, в тому числі, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Стаття 57 вказаного вище Закону України передбачає, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, в тому числі, шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Отже, накладення арешту на банківський рахунок є складовим елементом процесу виконавчого провадження, який застосовується органами державної виконавчої служби України для збереження та звернення стягнення на грошові кошти боржника за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.05.2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України у зведеному виконавчому провадженні №45314193 винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на всіх рахунках у ПАТ «Укрсоцбанк».

Згідно з пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунка поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки; поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України; до поточних рахунків також належать, зокрема, рахунки за спеціальними режимами їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наявних в матеріалах справи довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 08.04.2016 року №10.408-186/67-7493 (том 1, а.с.12) вбачається, що у ПАТ «АвтоКраЗ» відкрито поточний рахунок № 9052 в українській гривні, із спеціальним режимом функціонування згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Частиною 2 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.

Страхувальник-роботодавець, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку.

Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Згідно з розясненнями Департаменту платіжних систем Національного Банку України, викладеними у листі №25-111/2972-22535 від 14.10.2012 року Банк відкриває окремий рахунок юридичній особі, в тому числі небанківській фінансовій установі, та фізичній особі - підприємцю за балансовим рахунком 2604 "Цільові кошти на вимогу суб'єктів господарювання".

Як свідчать письмові пояснення Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, ПАТ «АвтоКраЗ» має окремий поточний рахунок № 9052 у ПАТ «Укрсоцбанк» із призначенням №2604 «Цільові кошти на вимогу субєктів господарювання».

Отже, поточний рахунок боржника за № 9052 має спеціальний режим використання на якому обліковуються виключно кошти, які надійшли боржнику від Фонду соціального страхування України для виплат страхових коштів працівникам боржника.

Відтак, накладення арешту на кошти відповідача, які містяться на рахунку №9052, відкритому у ПАТ «Укрсоцбанк» за балансовим рахунком 2604 «Кошти на вимогу фізичних осіб», порушує соціальні права його працівників, на виплати яких призначені кошти із цього рахунку від Фонду з тимчасової втрати працездатності. Працівники підприємства відповідача не повинні за рахунок власних соціальних страхових виплат оплачувати борги свого підприємства.

Представником позивача та ДВС належними та допустимими доказами не спростований факт здійснення відповідачем з рахунку № 9052 будь-яких інших відрахувань, крім тих, що пов`язані із страховими коштами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що державним виконавцем було неправомірно накладено арешт на рахунок відповідача № 9052 у ПАТ «Укрсоцбанк», код валюти 980, на підставі постанови від 05.05.2016 року ЗВП №45314193, у зв'язку з чим вказана постанова в частині накладення арешту на рахунок відповідача № 9052 має бути скасована, а арешт з цього рахунку знято.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, що інші поточні рахунки боржника, відкриті у ПАТ «Укрсоцбанк», та на які було накладено арешт постановою державного виконавця від 05.05.2016 року, використовуються виключно для здійснення відповідних виплат і зарахування страхових коштів.

Протилежного, ані до місцевого господарського суду, ані до суду апеляційної інстанції не надано.

У відповідності до пункту 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

У відповідності з пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що ухвала господарського суду Полтавської області від 30.06.2016 року по справі №917/1000/13 прийнята без належного зясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням процесуального права, отже наявні підстави для її часткового скасування, в звязку з чим, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 104 та статтею 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 30.06.2016 року по справі №917/1000/13 скасувати в частині відмови у знатті арешту з рахунку №9052 зі спеціальним режимом.

Скаргу ПАТ "АвтоКрАЗ" задовольнити частково, постанову державного виконавця департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень ЗВП №45314193 від 05.05.2016 року скасувати в частині накладення арешту на рахунок ПАТ "АвтоКрАЗ" зі спеціальним режимом №9052 у ПАТ "Укрсоцбанк".

В іншій частині ухвалу господарського суду Полтавської області від 30.06.2016 року по справі №917/1000/13 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.