ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.08.2016 Справа № 907/359/16

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Асстра Україна", м. Київ

ДО фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород

ПРО стягнення суми 11932,11 грн. три відсотки річних та 27053,03 грн. інфляційних нарахувань,

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - ОСОБА_2 - представник за договором про надання правової допомоги №224 від 15.02.2016р

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Асстра Україна", м. Київ звернулось до господарського суду Закарпатської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород про стягнення суми 25650,29грн три відсотки річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 07.06.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 13.07.2016р.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 13.07.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 28.07.2016р.

У судовому засіданні 28.07.2016 року сторони подали спільну заяву про продовження строку вирішення спору та про відкладення розгляду справи, оскільки вони розглядають можливість вирішення спору в позасудовому порядку.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 28.07.2016р судом було продовжено строк вирішення спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 19.08.2016р.

Представник позивача 05.08.2016р подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, зокрема, на 11932,11 грн. 3% річних та на 27053,03 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Враховуючи те, що вищезазначені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд приймає заяву про збільшення розміру позовних вимог до розгляду.

Отже, оскільки збільшення розміру позовних вимог, викладене позивачем у його письмовій заяві б/н від 29.07.2016 (подана до суду 05.08.2016), прийняте господарським судом, то новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є: 11932,11 грн. 3% річних та на 27053,03 грн. інфляційних нарахувань.

В засіданні суду 19.08.2016 судом в порядку вимог ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 22.08.2016р для надання сторонам можливості подати суду додаткові докази в обгрунтування своїх доводів та заперечень.

Позивач просить заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про їх збільшення задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та поданому суду додатковому письмовому їх обгрунтуванні, посилаючись на їх обгрунтованість наявними у справі матеріалами. Зокрема, вказує на існування між сторонами невиконаних грошових зобов'язаннях по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок порушення зобов'язань за договором надання транспортно-експедиційних послуг, внаслідок втрати вантажу перевізником. Зазначає, що згідно постанови Львівського апеляційного господарського суду від 28.01.2016р у справі №907/787/15 підтверджено обов'язок відповідача відшкодувати позивачу вартість втраченого вантажу в розмірі 1 023 693,48 рос.рублів, що еквівалентно 266 983,47грн збитків (вартості знищеного вантажу), які для відповідача є невиконаним грошовим зобов'язанням.

Представник відповідача заперечує з приводу заявлених позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у поданому суду письмовому запереченні та просить суд врахувати те, що відшкодування шкоди є відповідальністю, а не борговим (грошовим) зобов'язанням, що підтверджується відповідною судовою практикою при розгляді аналогічних спорів. Також просить суд взяти до уваги, що на день розгляджу справи сума завданої шкоди відшкодована відповідачем позивачу у повному обсязі, у підтвердження чого подав відповідні докази.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 22.08.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2013р. ТзОВ «Асстра Україна» (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) уклали договір про надання транспортно - експедиційних послуг у міжнародному автомобільному сполученні № 21/05/2013 (далі - договір ТЕП-2), за умовами якого виконавець зобов'язується від свого імені та за рахунок замовника укласти один або декілька договорів перевезень в міжнародному автомобільному сполученні, тим самим, організувавши та забезпечивши транспортування вантажів замовника (або його контрагентів) відповідно до його письмових вказівок-доручень, які оформляються у вигляді транспортних замовлень.

На виконання договору ТЕП-2 і договору перевезення, 29.09.2014р. між сторонами було підписано заявку на перевезення, а 02.10.2014р транспортне замовлення № 64 на організацію перевезення вантажу (меблі дерев'яні) за маршрутом Великий Бичків (Україна) - Хоругвіно (Російська Федерація) на транспортному засобі ФОП ОСОБА_1 - автомобілі з причепом з державними номерними знаками НОМЕР_1.

06.10.2014р. біля пункту пропуску через державний кордон України Нові Яриловичі виникла пожежа автомобіля IVECO з державним номерним знаком НОМЕР_1, яка о 05 год. 45 хв. 06.10.2014р. була ліквідована силами підрозділу МНС України, про що складено відповідний акт від 07.10.2014р. Згідно з актом пожежею знищено автомобіль, причіп та вантаж.

Відтак, відповідно до даних міжнародної товарно-транспортної накладної № 4044675 від 02.10.2014 р. вантаж не був доставлений відповідачем вантажоодержувачу внаслідок його втрати.

06.11.2014р позивачем рекомендованим листом на адресу відповідача був направлений лист з вимогою відшкодувати вартість втраченого вантажу, який був отриманий відповідачем 10.11.2014р та залишений без відповіді та реагування.

10.07.2015р позивач відшкодував своєму замовнику - фірмі «Asstra Forwarding AG» вартість знищеного вантажу в розмірі 1 023 983,47рос.рублів, що згідно офіційного курсу НБУ на день оплати становило 266983,47грн.

28.01.2016р Львівським апеляційним господарським судом прийнято постанову, якою рішення Господарського суду Закарпатської області від 05.10.2015р у справі № 907/878/15 скасовано, позовні вимоги задоволено повністю та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача суму 266983,47грн збитків.

У зв'язку з невиконанням відповідачем вимоги про відшкодування збитків позивач просить стягнути з відповідача суму 11932,11 грн. три відсотки річних та 27053,03 грн. інфляційних нарахувань за період з 11.07.2015р по 21.07.2016р.

Оцінюючи матеріали справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошове ж зобов'язання можна визначити як обов'язок однієї сторони (боржника) сплатити належним чином іншій стороні (кредитору) певну суму грошей саме як законного засобу платежу.

Правовий характер спірних правовідносин полягає в обов'язку відповідача відшкодувати збитки, заподіяні знищенням вантажу під час перевезення, як наслідку неналежного виконання господарського зобов'язання, тому положення ст. 625 Цивільного кодексу України у даній справі застосуванню не підлягають (аналогічна позиція суду висвітлена в постанові Вищого господарського суду України від 25 лютого 2013 р у справі № 5015/2745/12 та від 16 квітня 2013 року у справі № 5011-16/11734-2012.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 33 цього кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Натомість, позивачем у встановленому законодавством порядку не доведено обґрунтованості заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Враховуючи приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Ремецькі О.Ф.