ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2016 р. Справа № 917/99/16

за позовом Приватного акціонерного товариства "Насінневе", вул.50 років Жовтня, 20/1, с. Чапаєве, Кегичівський район, Харківська область,64020

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", вул. Будька 45 А, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область,37300

про стягнення 6 245 233,58 грн.

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін, які були присутні в судовому засіданні 09.08.2016 року:

від позивача: ОСОБА_1 дов. б/н від 30.05.2016 року

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №1 від 30.03.2016 року

Представники сторін, які були присутні в судовому засіданні 18.08.2016 року:

від позивача: ОСОБА_1 дов. б/н від 30.05.2016 року

від відповідача: ОСОБА_3 дов. б/н від 20.05.2016 року

Рішення приймається після оголошеної перерви в судовому засіданні 09.08.2016 року на підставі ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 18.08.2016 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України та повідомив дату складення повного тексту рішення.

СУТЬ СПОРУ: розглядається позовна заява про стягнення 6 245 233,58 грн. за договором поставки №3001 від 30.01.2015 року, з яких: 5 244 890,77 грн. - сума основного боргу, 708 723,25 грн. - пеня, 83 164,18 грн. - 3% річних, 208 455,38 грн. - інфляційні.

15.02.2016 року від позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з ТОВ "Лозівський молочний завод" 5 369 890,77 грн. - основного боргу, 1566452,63 грн. - пені, 91435,97 грн. - 3% річних, 553189,45 грн. - інфляційних (том 10, арк. с. 126-128).

Суд розцінив заяву позивача як заяву про збільшення розміру позовних вимог та ухвалою від 25.02.2016 року прийняв її до розгляду (том 10, арк. с. 200).

24.03.2016 року від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Зінківського районного суду Полтавської області 530/390/16-ц (номер провадження 2/530/277/16) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" до Публічного акціонерного товариства "Насінневе", ОСОБА_4 про визнання договору поставки недійсним та стягнення грошових коштів (том 10, арк. с. 203-204).

Суд ухвалою від 24.03.2016 року (том 10, арк. с. 211-213) зупинив провадження у справі №917/99/16 до набрання законної сили судовим рішенням по справі №530/390/16-ц (номер провадження 2/530/277/16), що розглядається Зіньківським районним судом Полтавської області.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 року (том 10, арк. с. 253-256) ухвалу господарського суду Полтавської області від 24.03.2016 року у справі №917/99/16 скасовано. Справу направлено до господарського суду Полтавської області для подальшого розгляду по суті.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.07.2016 року (том 11, арк. с. 66-70) постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 року у справі №917/99/16 залишено без змін. Справу передано на розгляд до господарського суду Полтавської області.

Господарський суд Полтавської області ухвалою від 25.07.2016 року призначив справу №917/99/16 до розгляду (том 11 арк. с. 72).

08.08.2016 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (том11, арк. с. 76-78), в якому відповідач проти задоволення позову заперечує посилаючись на те, що умовами договору, не встановлено строк, протягом якого покупець має здійснити свій обов'язок з оплати поставленого товару. Відповідач вказує на те, що станом на сьогодні у нього відсутні зобов'язання сплачувати на користь позивача грошові кошти за поставлене молоко посилаючись на пункт 2.4. договору, оскільки позивачем в порушення вимог п. 2.3. договору протягом січня 2015 року - грудня 2015 року не були надані ветеринарні свідоцтва (Ф-2) на поставлене молоко. Також відповідач вказує на те, що умови договору поставки не місять положень які передбачають порядок та розмір нарахування пені за порушення зобов'язань з оплати поставленого товару.

09.08.2016 року від відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та пені (том 11 арк. с. 97-99) на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України та припинення провадження у справі в частині стягнення 125000,00 грн. основного боргу в зв'язку з його сплатою. До клопотання відповідачем додано копії платіжних доручень (том 11, арк. с. 104-106).

09.08.2016 року від позивача надійшло клопотання про заміну сторони позивача по справі з Публічного акціонерного товариства "Насінневе" на Приватне акціонерне товариства "Насінневе" в зв'язку зі зміною організаційно правової форми позивача на підставі ст. 25 ГПК України. До клопотання позивачем додано витяг з загальнодоступного Єдиного реєстру Міністерства юстиції щодо ПрАТ "Насінневе" та копію витягу зі статуту ПрАТ "Насінневе" (том. 11 арк. с. 108-117).

В судовому засіданні 09.08.2016 року від представників позивача та відповідача надійшли клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні та про продовження строку вирішення спору на 15 днів для надання можливості урегулювання спору в добровільному порядку.

Суд задовольнив клопотання позивача та відповідача та оголосив перерву в судовому засіданні до 18.08.2016 року, про що сторони були повідомлені під розписку (том 11, арк. с. 122-123).

17.08.2016 року від відповідача до суду надійшла заява про розстрочку виконання рішення суду по справі №917/99/16 на 48 місяців (том 11, арк. с. 125-127).

18.08.2016 року від позивача до суду надішли пояснення по справі (том 11, арк. с. 155-160).

18.08.2016 року від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (том 11, арк. с. 171-189), в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 5 244 890,77 грн. основного боргу, 708 723,25 грн. пені, 83 164,18 грн. 3% річних, 208 455,38 грн. інфляційних. Також позивач в зв'язку зі зменшенням розміру позовних вимог просить суд винести ухвалу про повернення судового збору в сумі 20 036,03 грн. До заяви відповідачем додано новий розрахунок пені, 3% річних та інфляційних.

18.08.2016 року від відповідача до суду надійшла заява про розстрочку виконання рішення суду по справі №917/99/16 на 12 місяців рівними частинами (том 11, арк. с. 191-193).

Представник позивача в судовому засіданні 18.08.2016 року підтримав заяву про зменшення розміру позовних вимог від 18.08.2016 року та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд приймає заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог до розгляду та розглядає позовні вимоги в редакції даної заяви від 18.08.2016 року.

Також представник позивача в судовому засіданні 18.08.2016 року підтримав клопотання про заміну сторони позивача по справі з Публічного акціонерного товариства "Насінневе" на Приватне акціонерне товариства "Насінневе" в зв'язку зі зміною організаційно правової форми позивача на підставі ст. 25 ГПК України від 09.08.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 1.4. Постанови №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" за приписом статті 25 ГПК у разі, зокрема, реорганізації суб'єкта господарювання у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі його правонаступника. Господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України "Про акціонерні товариства"). Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Як вбачається із витягу з загальнодоступного Єдиного реєстру Міністерства юстиції та копію витягу зі статуту (том. 11 арк. с. 109-117) позивач ОСОБА_5 акціонерне товариство "Насінневе" змінив найменування на Приватне акціонерне товариство "Насінневе".

Отже, суд приходить до висновку про заміну найменування позивача з Публічного акціонерного товариства "Насінневе" на Приватне акціонерне товариство "Насінневе".

Представник відповідача в судовому засіданні 18.08.2016 року проти задоволення прозову заперечував, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, підтримав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та пені від 09.08.2016 року та заяви про надання про розстрочки виконання рішення суду по справі.

Представник позивача проти зменшення розміру штрафних санкцій та проти надання розстрочки виконання рішення суду по справі заперечував повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

30.01.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (відповідач, покупець) та ОСОБА_5 акціонерним товариством "Насінневе" (Приватним акціонерним товариством "Насінневе") (позивач, постачальник) було укладено договір поставки № 3001 (том 1, арк. с.17-20).

Крім того, між сторонами до договору поставки №3001 було укладено додатки №1 протокол погодження ціни від 30.01.2015 року, 26.02.2015 року, від 30.04.2015 року, від 24.09.2015 року, від 02.10.2015 року, від 09.10.2015 року, від 27.10. 2015 року, від 30.10.2015 року, 20.11.2015 року, 04.12.2015 року та додаток №2 від 30.01.2015 року специфікація, якою сторони погодили склад молока, органолептичні показники, вимоги щодо показників безпеки, походження та способи виробництва, вимоги безпеки, умови зберігання, умови постачання та транспортування, вимоги за фізико-хімічними, санітарно-гігієнічними ті мікробіологічними показниками якості (том 1, арк. с. 21-32).

Умовами договору поставки №3001 від 30.10.2015 року сторони узгодили наступне:

- постачальник зобов'язався систематично передавати у власність покупця молоко коров'яче незбиране ДСТУ 3662-97, далі за тестом - молоко, а покупець зобов'язався приймати й оплачувати молоко на умовах та в порядку визначеному цим договором. ( п. 1.1. договору);

- кількість молока зазначається у спеціалізованій товарній - накладній на перевезення молочної сировини за Формою-1 ТН (МС) затвердженою Наказом Міністерства аграрної політики України № 176 від 01 липня 2002 року (далі за текстом - Товарна накладна), ціна - у протоколах погодження цін (додаток №1), які після погодження (в порядку передбаченому цим договором), належного оформлення та підписання сторонами, є невід'ємною частиною даного договору.(1.2. договору);

- право власності на молоко переходить до покупця з моменту його приймання і визначається датою підписання представником покупця товарної накладної, крім випадку виявлення покупцем невідповідності молока вимогам ДСТУ 3662-97, діючим в Україні стандартам, а також ветеринарним і санітарним вимогам (п. 2.2. договору);

- ціна на молоко встановлюється в національній валюті України - гривні, та погоджується сторонами шляхом підписання протоколу погодження цін (додаток №1), який є невід'ємною частиною цього договору. (п.5.1. договору);

- покупець здійснює оплату за об'єм молока поставленого постачальником покупцю після 3 (трьох) календарних днів у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. (п. 5.4. договору);

- загальна сума договору складається із сумарної вартості молока переданого у власність покупцю, згідно накладних, оформлених сторонами протягом строку дії даного договору. (п.5.6. договору);

- неустойка (штраф, пеня) підлягає сплаті (стягненню) у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. (п. 6.6. договору);

- даний договір набирає чинності з дати підписання сторонами та діє до 31.12.2015 року (п. 10.1. договору).

На виконання умов договору позивачем в період з січня 2015 року по грудень 2015 року (включно) було поставлено відповідачу молоко на загальну суму 31 919 502,02 грн., що підтверджується підписаними між сторонами спеціалізованими товарними накладними на перевезення молочної сировини за Формою-1 ТН (МС) за період 30.01.2015 по 08.12.2015р., приймальними квитанціями за період 30.01.2015 року по 08.12.2015 року ( том 1 арк. с. 55-237, том 2 арк. с. 01-250, том 3 арк. с. 01-250, том 4 арк. с. 01-250, том 5 арк. с. 01-250, том 6 арк. с. 01-250, том 7 арк. с. 01-250, том 8 арк. с. 01-250, том 9 арк. с. 01-250, том 10 арк. с. 01-122).

Як вказує позивач, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати поставленого за договором поставки № 3001 від 30.01.2015 р. товару здійснив частково.

01 квітня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про зарахування зустрічних позовних вимог (том1 арк. с. 33). Відповідно до умов якої грошові зобов'язання відповідача перед позивачем за договором поставки № 3001 припинилися на суму 239 138,93 грн.

25 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про виконання зобов'язань (том 1, арк. с. 34-35) , відповідно до якої сторони визначити порядок виконання зобов'язань відповідача перед позивачем щодо погашення наявної заборгованості за поставлену молочну сировину на суму 5 378 489,82 грн. за договором поставки № 3001 від 30.01.2015 р. та строки виконання зобов'язань (п.п.1, 1.1. угоди).

Пунктом 6 даної угоди сторони погодили, що у випадку порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо погашення заборгованості за договором поставки № 3001 від 30.01.2015 р. у розмірі та строки визначені у пункті 1.1. цієї угоди про порядок виконання зобов'язань більш ніж на 2 тижні (у тому числі при порушенні порядку сплати чергових платежів), позивач має право без дотримання процедур досудового врегулювання спор звернутися до суду з вимогою погашення існуючої заборгованості з урахуванням штрафних санкції передбачених законодавством України та договором поставки № 3001 від 30.01.2015 р.

Позивач вказує на те, що відповідач взяті на себе зобов'язання щодо погашення наявної заборгованості за поставлену молочну сировину на суму 5 378 489,82 грн. за договором поставки № 3001 від 30.01.2015 р. повністю не виконав і за ним рахується заборгованість в сумі 5 244 890,77 грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами договору поставки № 3001 від 30.01.2015 року, яка складається з основного боргу в сумі 5 244 890,77 грн., пені 708 723,25 грн., 3% річних 83 164,18 грн. 208 455,38 грн. інфляційних (розрахунок том 11, арк. с. 172-189).

При прийнятті рішення зі спору суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст.712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що підписаними між сторонами спеціалізованими товарними накладними на перевезення молочної сировини за Формою-1 ТН (МС) за період 30.01.2015 по 08.12.2015р., приймальними квитанціями за період 30.01.2015 року по 08.12.2015 року (том 1 арк. с. 55-237, том 2 арк. с. 1-250, том 3 арк. с. 1-250, том 4 арк. с. 1-250, том 5 арк. с. 1-250, том 6 арк. с. 1-250, том 7 арк. с. 1-250, том 8 арк. с. 1-250, том 9 арк. с. 1-250, том 10 арк. с. 1-122) підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару (молока) на загальну суму 31 919 502,02 грн.

Як встановлено судом, відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару за договором поставки №3001 від 30.01.2015 року та угодою про виконання зобов'язань від 25.09.2015 року виконав частково, на момент розгляду справи зобов'язання відповідача в частині сплати 5 244 890,77 грн. ним не виконані.

Отже, відповідач, підписавши договір поставки №3001 від 30.01.2015 року, спеціалізовані товарні накладні на перевезення молочної сировини за Формою-1 ТН (МС), приймальні квитанції, угоду про виконання зобов'язань від 25.09.2015 року взяв на себе зобов'язання з оплати товару.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Відповідно до пункту 6.6. договору неустойка (штраф, пеня) підлягає сплаті (стягненню) у повному розмірі, не залежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 2.1. Постанови №14 від 17.05. 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачене частиною шостою статті 231 ГК України формування відповідальності за порушення грошових зобов'язань застосовується, застосовується, якщо інше не узгоджено сторонами в договорі або не передбачено законом.

На підставі вищевикладеного позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 708 723,25 грн. (розрахунок том 11, арк. с. 172-189).

За підрахунками суду пеня підлягає задоволенню в сумі 708 723,25 грн., оскільки при перевірці її розміру судом не було виявлено її завищення з боку позивача.

09.08.2016 року від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (том 11, арк. с. 97-99) на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України (том 11, арк. с. 104-106).

Позивач проти зменшення пені заперечував повністю.

При вирішенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Пункт 3 ст. 83 ГПК України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач посилається на те, що ТОВ «Лозівський молочний завод» перебуває в складному матеріальному становищі, що пояснюється втратою основних ринків збуту (Російська Федерація, Республіка Казахстан) збільшенням вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності зі сторони контрагентів ТОВ «Лозівський молочний завод». Також відповідач вказує на наявність у них заборгованості по заробітній платі на загальну суму майже 900 000,00 грн.

Посилання відповідача на важкий фінансовий стан підприємства відповідача та на наявність перед ним заборгованості інших контрагентів не є підставою зменшення розміру неустойки та не є винятковою обставиною для зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що економічна криза негативно вплинула і на фінансово-господарську діяльність позивача, тобто сторони перебувають у рівних умовах. Доказів наявності інших обставин відповідачем суду не надано.

Крім того, належний до стягнення розмір пені не є завеликим порівняно з основною заборгованістю.

Враховуючи вищевикладене, а також паралельне подання відповідачем заяв про надання розстрочки виконання рішення суду, суд не вбачає наявність виняткових обставин, які б стали підставою для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного позивачем нараховано відповідачу 3% річних в сумі 83 164,18 грн. та інфляційні в сумі 208 455,38 грн. (розрахунок том 11, арк. с. 172-189).

Заявлені позивачем вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних, суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявлених сум, оскільки при перевірці їх розміру судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 5 244 890,77 грн. основного боргу, 708 723,25 грн. пені, 83 164,18 грн. 3% річних та 208 455,38 грн. інфляційних є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню судом.

Судовий збір відшкодовується позивачу за рахунок відповідача у відповідності до ст. 49 ГПК України.

Заперечення відповідача стосовно того, що умовами договору не встановлено строк, протягом якого покупець має здійснити свій обов'язок з оплати поставленого товару, судом до уваги не приймаються виходячи з наступного.

В пункті 5.4. договору поставки сторони визначили, що покупець здійснює оплату за об'єм молока поставленого постачальником покупцю після 3 (трьох) календарних днів у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 1.7. Постанови №14 від 17.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу.

До того ж, як зазначено Вищим господарським судом України в інформаційному листі від 17.07.2012 р. за № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді окремих норм матеріального права», підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Оскільки факт поставки та отримання відповідачем товару за договором є доведеним та підтвердженим належними доказами - спеціалізованими товарними накладними на перевезення молочної сировини за Формою-1 ТН (МС) та приймальними квитанціями , тому у відповідача у відповідності з вимогами чинного законодавства виникло зобов'язання по оплаті отриманого товару на умовах договору.

Окрім викладеного, суд приймає до уваги факт часткової оплати, здійсненої відповідачем, факт укладення між сторонами угоди про зарахування зустрічних позовних вимог від 01.04.2015 року та угоди про виконання зобов'язань щодо погашення наявної заборгованості за поставлену молочну сировину на суму 5 378 489,82 грн. за договором поставки № 3001 від 30.01.2015 р.

Посилання відповідача на пункт 2.4. договору, як на відсутність у нього зобов'язань сплачувати на користь позивача грошові кошти за поставлене молоко оскільки позивачем в порушення вимог п. 2.3. договору протягом січня 2015 року - грудня 2015 року не були надані ветеринарні свідоцтва (Ф-2) на поставлене молоко, не спростовують обґрунтованості позовних вимог.

Так, п. 2.3. договору дійсно передбачено, що постачальник зобов'язаний надати покупцю наступні супровідні документи: товарно-транспортну накладну Ф1-ТН, спеціалізовану товарну накладну № 1 - ТН (МС), із заповненням у них усіх реквізитів щодо кількості та якості молока, видаткову накладну, податкову накладну, ветеринарне свідоцтво (Ф-2).

Відповідно до ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання; якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Однак, відповідач не надав суду доказів звернення до позивача з відповідними письмовими претензіями щодо відсутності документів які зазначені в п. 2.3. договору, та встановлення строку для їх повернення, або доказів звернення до позивача з листами щодо повернення отриманого ним товару.

Крім того, суд звертає увагу, що договором поставки та діючим законодавством не передбачена відмова від оплати товару з підстав надання документів не в повному обсязі.

Також відповідач вказує на те, що умови договору поставки не місять положень які передбачають порядок та розмір нарахування пені за порушення зобов'язань з оплати поставленого товару.

Відповідно до пункту 6.6. договору неустойка (штраф, пеня) підлягає сплаті (стягненню) у повному розмірі, не залежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 2.1. Постанови №14 від 17.05. 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачене частиною шостою статті 231 ГК України формування відповідальності за порушення грошових зобов'язань застосовується, застосовується, якщо інше не узгоджено сторонами в договорі або не передбачено законом.

Оскільки, сторони в договорі не визначили розмір неустойки то позивач при нарахуванні неустойки правомірно керувався положеннями ч. 6 ст. 231 ГК України.

17.08.2016 року від відповідача до суду надійшла заява про розстрочку виконання рішення суду по справі №917/99/16 на 48 місяців (том 11, арк. с. 125-127).

18.08.2016 року від відповідача до суду надійшла заява про розстрочку виконання рішення суду по справі №917/99/16 на 12 місяців рівними частинами (том 11, арк. с. 191-193).

Позивач проти задоволення заяв заперечував повністю.

В обґрунтування заяв про надання розстрочки відповідач посилається на те, що основним ринком збуту продукції відповідача була Російська Федерація та Республіка Казахстан, проте останньою з 2014р. було введено продуктове ембарго для продукції українського виробництва та всілякі обмеження і заборони на транзит української продукції митною територією Російської Федерації до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки, що призвело до втрати основних ринків збуту та зниження обсягів виробництва і реалізації продукції ТОВ «Лозівський молочний завод». Також відповідач посилається на свій тяжкий фінансовий стан, на наявність заборгованості з виплати заробітної плати в сумі майже 2 000 000,00 грн. на значне порушення контрагентами відповідача платіжної дисципліни. Зазначене унеможливлює виконання рішення суду за єдиним платежем, наслідком чого може стати арешт майна та коштів, що призведе до зупинки підприємства.

В підтвердження вищевикладеного відповідачем надано суду висновок аудиту, проведеного на ТОВ «Лозівський молочний завод» ПП «Аудит-К» за період з 01.01.2016 р. по 30.06.2016 p., звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) І півріччя 2016 року (том 11, арк. 194-213).

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

В п.7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України визначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач (боржник) дійсно перебуває в тяжкому фінансовому стані, що підтверджується висновок аудиту, проведеного на ТОВ «Лозівський молочний завод» ПП «Аудит-К» за період з 01.01.2016 р. по 30.06.2016 p., звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) І півріччя 2016 року (том 11 арк. 194-213).

Також судом береться до уваги те, що відповідачем здійснюються заходи з погашення боргу.

Отже, на підставі вище викладеного суд дійшов висновку про те, що відповідач на даний час є неспроможним виконати рішення суду разовим платежем з незалежної від нього причини, дотримання принципу обов'язкового виконання судового рішення не повинно призводити до припинення фінансування першочергових зобов'язань боржника за відсутності реальної можливості виконати судовий акт неминуче і одночасно, тобто розстрочка виконання судового рішення дозволить акумулювати необхідні фінансові кошти для повного його виконання, а тому наявні виняткові обставини для розстрочення виконання рішення суду.

При цьому господарський суд вважає, що визначений відповідачем у заяві від 17.08.2016 року строк розстрочки на 48 місяців рівними частинами є надмірно тривалим для виконання рішення, а тому, враховуючи інтереси обох сторін, суд вважає за можливе розстрочити виконання рішення суду згідно заяви від 18.08.2016 року на 12 місяців рівними частинами за графіком, визначеним судом.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 22,33,43,49,82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Змінити найменування позивача з Публічного акціонерного товариства "Насінневе" (вул.50 років Жовтня, 20/1, с.Чапаєве, Кегичівський район, Харківська область,64020, ідентифікаційний код 00387080) на Приватне акціонерне товариство "Насінневе" (вул.50 років Жовтня, 20/1, с.Чапаєве, Кегичівський район, Харківська область,64020, ідентифікаційний код 00387080).

2. Позовні вимоги задовольнити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (вул. Будька 45 А, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область,37300, ідентифікаційний код 35294028) на користь Приватного акціонерного товариства "Насінневе" (вул.50 років Жовтня, 20/1, с.Чапаєве, Кегичівський район, Харківська область,64020, ідентифікаційний код 00387080) 5 244 890,77 грн. основного боргу, 708 723,25 грн. пені, 83 164,18 грн. 3% річних, 208 455,38 грн. інфляційних, 93 678,50 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", у задоволенні заяви про надання розстрочки виконання рішення у справі № 917/99/16 на 48 місяців.

5. Задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" про надання розстрочки виконання рішення у справі № 917/99/16 на 12 місяців рівними частинами.

7. Розстрочити виконання рішення господарського суду Полтавської області по справі № 917/99/16 зі сплати заборгованості в сумі 6 245 233,58 грн. на 12 місяців за наступним графіком:

до 15 вересня 2016 року - 520 436,13 грн.

до 15 жовтня 2016 року - 520 436,13 грн.

до 15 листопада 2016 року - 520 436,13 грн.

до 15 грудня 2016 року - 520 436,13 грн.

до 15 січня 2017 року - 520 436,13 грн.

до 15 лютого 2017 року - 520 436,13 грн.

до 15 березня 2017 року - 520 436,13 грн.

до 15 квітня 2017 року - 520 436,13 грн.

до 15 травня 2017 року - 520 436,13 грн.

до 15 червня 2017 року - 520 436,13 грн.

до 15 липня 2017 року - 520 436,13 грн.

до 15 серпня 2017 року - 520 436,15 грн.

Видати наказ із набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.08.2016 року

Суддя Тимощенко О.М.