ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2016 Справа №917/1092/16

за позовом комунального виробничого підприємства Теплоенерго м. Горішні Плавні, вул. Молодіжна, буд. 8, м. Комсомольськ, Полтавська область, 39800

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 39800

про стягнення суми основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність 3676 від 09.08.2016

від відповідача: не з'явились

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення і повідомлено дату складення повного рішення у відповідності до вимог ст. 85 ГПК України.

Суть спору: розглядається позов про стягнення з відповідача заборгованості за договором №605 від 06.07.2005 у розмірі 49199,21 грн., з яких: 31242,45 грн - сума основного боргу; 11202,75 грн - пеня; 6001,84 грн - інфляційні; 752,72 грн - 3% річних.

Позивач у заяві від 16.08.2016 повідомив суд, що відповідно до Постанови Верховної Ради України Про перейменування окремих населених пунктів та районів від 19.05.2016 року № 1377-VIII, місто Комсомольськ перейменовано на місто Горішні Плавні.

Рішенням 12 сесії сьомого скликання Комсомольської міської ради Полтавської області від 21.06.2016, Комсомольська міська рада переіменована на Горішньоплавнівську міську раду.

Рішенням Горішньоплавнівської міської ради від 12.07.2016 комунальне виробниче підприємство Комсомольськтеплоенерго перейменовано на комунальне виробниче підприємство Теплоенерго м. Горішні Плавні (скорочена назва КВП ТЕ м. Горішні Плавні та затверджена нова редакція статуту підприємства.

У звязку з вищевикладеним, позивачем по справі слід вважати комунальне виробниче підприємство Теплоенерго м. Горішні Плавні ( скорочена назва КВП ТЕ м. Горішні Плавні).

Також, позивач повідомив, що в позовній заяві помилково вказана сума інфляційних витрат 6001,84 грн, замість 6001,29 грн. При цьому, сума позову зазначена вірно 49199,21 грн, тобто: 31242,45 грн сума основного боргу, 11202,75 грн - пеня, 6001,29 грн - інфляційні, 752,72 грн - 3% річних.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі, в обґрунтування позовних вимог посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору в частині оплати спожитої теплової енергії.

Відповідач в судове засідання не з'явився, ухвала суду про порушення провадження у справі, направлена відповідачу за адресою, зазначеною у позовній заяві повернулася до суду з відміткою поштового відділення: "за закінченням терміну зберігання".

Як роз'яснив Пленум у Постанові Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (п. 3.9.1.), особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, відповідно до ст. 64 ГПК України, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеному в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом від 17.07.97 гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Оскільки, необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо, і господарський суд повідомив належним чином позивача та відповідача про час, дату і місце проведення судового засідання, а неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, тому справа розглядається за наявними матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

06.07.2005 Комунальне виробниче підприємство "Комсомольськтеплоенерго" та фізична особа-підприємець ОСОБА_1 уклали договір про постачання теплової енергії в гарячій воді за № 605.

Згідно з п. 1 вказаного вище договору "Теплопостачальна організація" (надалі - позивач) бере на себе зобов'язання постачати "Споживачеві" (надалі - відповідач) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов'язується сплачувати за одержану теплову енергію щомісячно в термін, передбачений цим договором, за встановленими нормами і тарифами, затвердженими виконавчим комітетом Комсомольської міської ради від 24.12.2003 за № 605 з розрахунку на 1 кв. метр опалювальної площі і 1 куб. метр гарячої води або за показаннями засобів обліку води і теплової енергії, встановленими на вводі, в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 6.3. Споживач (відповідач) за три 3 дні до початку розрахункового періоду повинен був сплачувати Позивачу вартість зазначеної кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Згідно з п. 3.2.1 договору Споживач теплової енергії (відповідач у справі) зобов'язувався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені цим договором.

Відповідач, взяті на себе зобов'язання щодо розрахунків на спожиту теплову енергію не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 31242,45 грн за період жовтень 2014 року - квітень 2016 року.

Саме вказану суму основного боргу позивач просить суд стягнути з відповідача.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться (ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. п. 5 п. 3 ст. 20 Закону України № 1875-IV від 24.06.2004 р. "Про житлово-комунальні послуги" (зі змінами та доповненнями) споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо здійснення розрахунків за спожиту теплову енергію, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 31242,45 грн є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 7.2.3 договору визначено, що у випадку несвоєчасного виконання розрахунків за теплову енергію відповідач сплачує пеню у розмірі 0,5% належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше ставки, встановленої законодавством.

Здійснивши перевірку, наданого позивачем розрахунку, в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 11202,75 грн пені за період з 29.10.2015 по 13.06.2016, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню.

Крім того, згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, повинен на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання.

З огляду на вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 752,72 грн за період з 04.11.2014 по 13.06.2016 та 6001,29 грн інфляційних втрат за період з листопада 2015 року по червень 2016 року.

Судові витрати покладаються на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 32 - 33, 43 - 44, 75, 49, 82 - 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, 39800, АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1 на користь комунального виробничого підприємства «Теплоенерго» м. Горішні Плавні», вул. Молодіжна, 8, р/р 5 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478, код 13940851 - 31242,45 грн основного боргу, 11202,75 грн пені, 752,72 грн - 3% річних, 6001,29 грн інфляційних, 1378,00 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05.09.2016.

Суддя Д.М. Сірош