КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2016 р. Справа№ 925/295/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "Придніпровська служба утримання будинків" на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.05.2016 (Суддя Єфіменко В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго"

до Комунального підприємства "Придніпровська служба утримання будинків"

про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПАТ "Черкасиобленерго" звернулось до Господарського суду Черкаської області із позовом до КП "Придніпровська служба утримання будинків" про визнання договору недійсним.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.05.2016 по справі № 925/295/16 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.05.2016, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 26.05.2016 по справі №925/295/16 та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи, апеляційну скаргу було передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2016 апеляційну скаргу Комунального підприємства "Придніпровська служба утримання будинків " прийнято до провадження та призначено до розгляду на 09.08.2016.

В судовому засіданні 09.08.2016 по справі було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України до 16.08.2016.

Через відділ документального забезпечення від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В призначене судове засідання 16.08.2016 представники сторін не з`явилися. Про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою про оголошення по справі перерви, в яких наявні підписи обох представників сторін.

До суду через відділ документального забезпечення від представника відповідача надійшло клопотання про можливість розгляду справи у відсутність їх представника.

Враховуючи, те що представник позивача був належним чином повідомлений про дату та час розгляду апеляційної скарги, ним не було подано суду доказів неможливості явки в призначене судове засідання іншого представника товариства, він не був позбавлений можливості, у випадку неявки в судове засідання та при наявності необхідності, подати письмові додаткові пояснення по суті спору, те, що наявні матеріали справи достатні для прийняття повного, всебічного та обґрунтованого рішення, надані представника сторін пояснення по суті спору в попередньому судовому засіданні 09.08.2016, та те, що неявка представника позивача не перешкоджає вирішенню справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників відповідача та позивача в судовому засіданні 09.08.2016, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

17.02.2015 між Публічним акціонерним товариством "Черкасиобленерго" від імені якого діє Черкаський міський РЕМ (користувач) та Комунальним підприємством (власник мереж) був укладений договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 3824/с.

Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок ПАТ "Черкасиобленерго" або інших суб'єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує ПАТ "Черкасиобленерго", а ПАТ "Черкасиобленерго" - своєчасно сплачувати вартість послуг відповідача з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього договору.

З п.2.4 розділу 2 вбачається, що щомісяця до дня розрахункового періоду відповідач повинен надавати ПАТ "Черкасиобленерго" рахунок на оплату послуг за спільне використання технологічних електричних мереж та два примірники акта прийому-здачі наданих послуг, оформлених відповідачем.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, обґрунтував свої вимоги тим, що укладений між сторонами договір не відповідає Типовому договору про спільне використання технологічних електричних мереж, а тому має бути визнаний недійсним.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, зазначає, що позивач не довів наявність тих обставин, з яким закон пов`язує визнання недійсним договорів.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Недодержання вказаного положення в момент вчинення правочину, а також частин другої, третьої, п'ятої, шостої ст.203 Цивільного кодексу України є підставою для недійсності правочину (ст.215 Цивільного кодексу України). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У такому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його недійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як наголошено в постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено поясненнями представника позивача, спірний договір, укладений 17.02.2015 № 3824/с не містить конкретної дати для надання відповідачем до ПАТ "Черкасиобленерго" рахунку на оплату послуг за спільне використання технологічних електричних мереж та примірників акту прийому-здачі наданих послуг.

З актів прийому-передачі від 25.08.2015, 25.09.2015, 26.10.2015, 26.11.2015 та 28.12.2015 наданих послуг з передачі електроенергії мережами спільного використання по договору № 3824/с від 17.02.2015 вбачається, що відповідач надавав акти прийому-передачі за різними датами.

Відповідно до положень пункту 1.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 № 28, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02.08.96 за N 417/1442 визначено, що ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії). Дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Пунктом 1.7 Правил визначено, що у разі використання технологічних електричних мереж електропередавальною організацією відносини між власником цих мереж та електропередавальною організацією, у тому числі їх взаємна відповідальність, регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж, що укладається між ними на основі типового договору (Додаток 2 до Правил).

Основний споживач не має права відмовити електропередавальній організації, яка здійснює ліцензовану діяльність на закріпленій території, субспоживачам або постачальникам електричної енергії у разі дотримання ними вимог цих Правил в укладенні (переукладенні) договорів про спільне використання технологічних електричних мереж споживача або про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Електропередавальна організація, що здійснює діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами в межах закріпленої території здійснення ліцензованої діяльності забезпечує передачу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та технологічними електричними мережами інших власників, які не мають ліцензій на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами.

Частиною 6 ст. 179 ГК України також передбачено, що суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів (суб'єктів господарювання або негосподарюючих суб'єктів - юридичних осіб) електроенергією зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Укладення договору про постачання електричної енергії та визначення його змісту на основі Типового договору передбачено п.5.2 правил, а сам Типовий договір міститься в додатку 3 до Правил.

Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених ст.179 ГК, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами ст.181 цього кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору (ч.3 ст.184 ГК).

Нормою ст.179 ГК визначено, що сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

За приписами ч.3 ст.184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Господарський суд Черкаської області, задовольняючи позовні вимоги та визнаючи укладений між сторонами договір від 17.02.2015 № 3824/с недійсним, зазначив в оскаржуваному рішення про те, що спірний договір не відповідає вимогам закону, враховуючи умови Правил, але при цьому суд першої інстанції не зазначив конкретному в чому саме полягає невідповідність укладеного договору Типовому договору, що надає підстави для визнання його недійсним.

Колегія суддів не погоджується із позицією місцевого суду щодо наявності підстав для визнання спірного договору недійсним та суперечності його положень умовам типового договору, з огляду на наступне.

Пунктом 1.7 Правил визначено, що у разі використання технологічних електричних мереж електропередавальною організацією відносини між власником цих мереж та електропередавальною організацією, у тому числі їх взаємна відповідальність, регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж, що укладається між ними на основі типового договору (Додаток 2 до Правил).

Згідно п. 1.8 вказаних правил умови договорів про постачання електричної енергії, про спільне використання технологічних електричних мереж, про технічне забезпечення електропостачання споживача виконуються з дати їх підписання, якщо інші дати не передбачені умовами відповідних договорів.

Як зазначав позивач в суді апеляційної інстанції, укладений між сторонами договір не відповідає умовам типового договору в тій частині, що п.2.4 договору містить незаповнені графи щодо встановлення конкретного дня розрахункового періоду та дати, до якої власник мереж повинен надавати користувачу довідки про обсяги переданої електричної мережі.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши повно та всебічного положення типового договору, зміст якого затверджений Правилами користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 № 28 та умови і зміст договору № 3824/с, укладеного сторонами 17.02.2015, дійшов висновку, що зміст спірного договору (всі наявні пункти, абзаци, тощо) повністю відповідає положенням Типового договору, що відповідно спростовує доводи позивача про наявність такої невідповідності.

Стосовно відсутності конкретних дат у вказаних вище графах, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містяться і в статті 180 Господарського кодексу України.

Отже, користувач, як особа на яку за умовами договору зобов`язана сплачувати власнику мереж кошти за спільне використання технологічних мереж, при підписанні спірного договору не був позбавлений можливості ознайомитися з усіма його пунктами та умовами, а також надати свої зауваження, у разі наявності, в тому числі вказати на відсутність у п.2.4 конкретних дат та вимагати їх зазначення.

Крім того, п.7.3 договору сторони визначили порядок оплати послуг користувачем, а саме: те, що вона здійснюється на підставі виставленого власником мереж рахунку та оформленого акту прийому-передачі в 10-ти денний термін з дати отримання рахунку.

Тобто, відсутність конкретних дат в п. 2.4 договору, жодним чином не впливає та не звільняє користувача від здійснення оплати отриманих послуг та не впливає в цілому на виконання сторонами своїх зобов`язань за таким договором.

До того ж, як підтверджується наявними матеріалами справи сторонами підписувались акти прийому-передачі наданих послуг, дані акти скріплювались печатками та не містять жодних зауважень чи заперечень, зокрема зі сторони користувача, а зазначено, що послуги надано якісно та своєчасно і сторони не мають претензій одна до одної.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на все вище викладене, колегія суддів не знаходить підстав, визначених приписами норм чинного законодавства України, для визнання укладеного між сторонами договору № 3824/с від 17.02.2015 про спільне використання технологічних мереж недійсним.

Крім того, оскаржуване рішення суду містить посилання на ст. 229 ЦК України, що регулює питання вчинення правочину особою, яка помилялась щодо обставин, що мають істотне значення.

Проте, колегія суддів зазначає, що посилання саме на ст. 229 ЦК України в рамках даної конкретної справи є некоректним та безпідставним, оскільки положення такої статті не мають жодного відношення до спірного договору, що, на думку позивача, не відповідає умовам Типового договору.

Щодо зауваження апелянта, що спірний договір на час розгляду спору в суді був розірваний та зобов`язання за ним виконані лише відповідачем, а між сторонами укладений абсолютно новий договір від 30.12.2015, копію якого надано представником апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 10.4 договору, він укладається на строк до 31.12.2015, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну договору не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору.

Як зазначили представники обох сторін в суді апеляційної інстанції, жодна із сторін, у визначений п. 10.4 договору строк не звернулась із відповідною вимогою до іншої сторони про розірвання договору, а отже, він вважається автоматично пролонгованим на наступний строк.

Щодо договору від 30.12.2015, суд зазначає, що вказаний договір абсолютно ідентичний спірному договору, має той же самий номер (3824/с) та має заповненими всі графи та пункти, що не були записані у спірному договорі, а тому суд приходить до висновку, що зважаючи на все вище зазначене, сторони здійснили пролонгацію договору від 17.02.2015 шляхом підписання аналогічного договору 30.12.2015 (за тим же самим номером) із усуненням тих «недописок», що мали місце в спірному договорі.

Згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п.3 ч.1. ст. 103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має права скасувати рішення повністю або частково і прийняте нове рішення.

Враховуючи положення ст. 104 ГПК України, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Комунального підприємства "Придніпровська служба утримання будинків" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Черкаської області від 26.05.2016 у справі № 925/295/16 підлягає скасуванню.

Згідно ч. 4 ст. 49 ГПК України, стороні, на користь якої відбулось рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Придніпровська служба утримання будинків" - задовольнити.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 26.05.2016 у справі № 925/295/16 - скасувати. Постановити нове.

В задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" до Комунального підприємства "Придніпровська служба утримання будинків" про визнання договору № 3824/с від 17.02.2015 недійсним - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" (код 22800735, вул. Гоголя,285, м.Черкаси, 18002) на користь Комунального підприємства "Придніпровська служба утримання будинків" (код 36701792, вул.Ільїна,330/5, м.Черкаси, 18005) за подання апеляційної скарги в розмірі 1515,80 грн.

Видати судовий наказ. Видачу наказу доручити Господарському суду Черкаської області.

Матеріали справи № 925/295/16 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов