ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2016 р.Справа № 922/1987/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5", с. Подвірки
про стягнення коштів в розмірі 57 212 723,23 грн.
за участю :

Представник позивача - ОСОБА_1 довіреність №14-88 від 18.04.2014 року;

Представник відповідача - ОСОБА_2 довіреність №24 від 30.12.2011 року;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5", в якому просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 25 770 466,04 грн., пеню в розмірі 24 398 178,57 грн., 3% річних в розмірі 1 651 321,55 грн. та суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів в розмірі 5 392 757,07 грн..

В обґрунтування позовних вимог Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилається на порушення Публічним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ - 5" умов Договору №3286/15-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу від 25.12.2014 року в частині своєчасної оплати прийнятого природного газу.

Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 206 700,00 грн..

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.06.2016 року за позовною заявою було порушено провадження по справі №922/1987/16 та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12 липня 2016 року.

З метою забезпечення можливості подання сторонами додаткових документів та доказів по справі, які мають суттєве значення для повного, всебічного та об'єктивного дослідження фактичних обставин спору, в судовому засіданні 12.07.2016 року було оголошено перерву до 27 липня 2016 року.

27 липня 2016 року відповідач надав до суду клопотання про припинення провадження у справі (вх.№24722), мотивоване тим, що ухвалою господарського суду Харківської області від 16.12.2002 року було порушено провадження у справі №Б-23/75-02 про банкрутство ДП "Харківська ТЕЦ-5" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (ухвалою господарського суду від 02.06.2004 року у справі №Б-23/75-02 було замінено боржника ДП "Харківська ТЕЦ-5" на Відкрите акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5", а ухвалою від 12.01.2011 року, в свою чергу, було змінено найменування боржника з ВАТ "Харківська ТЕЦ-5" на Публічне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5").

Провадження у справі №Б-23/75-02 на момент розгляду господарським судом Харківської області справи №922/1987/16 триває, а відтак, спір між сторонами справи №922/1987/16 не може бути розглянутий в окремому позовному провадженні, а питання про розгляд майнових вимог позивача підлягає вирішенню господарським судом Харківської області в межах справи №Б-23/75-02 про банкрутство ПАТ "Харківська ТЕЦ-5".

Вказане клопотання було прийнято судом до розгляду, перерву в судовому засіданні було продовжено до 10 серпня 2016 року.

10 серпня 2016 року представник відповідача з супровідним листом (вх. №26591) надав до суду копії документів в якості доказів зменшення основної заборгованості за Договором №3286/15-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу від 25.12.2014 року до 10 287 897,50 грн., які були досліджені та долучені судом до матеріалів спарви.

Ухвалою суду від 10.08.2016 року строк розгляду справи №922/1987/16 було продовжено на 15 днів, розгляд справи відкладено на 31 серпня 2016 року.

В судовому засіданні 31.08.2016 року представник відповідача подане раніше клопотання про припинення провадження у справі (вх.№24722 від 27.07.2016 року) підтримував та просив суд його задовольнити.

Розглянувши вищевказане клопотання ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" про припинення провадження у справі із підстав того, що на думку відповідача даний спір безпосередньо повязаний із здійсненням провадження у справі про банкрутство, тому підлягає розгляду в межах справи про банкрутство, а не у позовному провадженні, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, як в необґрунтованому та такому, що ґрунтується на довільному тлумаченні відповідачем статті 80 Господарського процесуального кодексу України, тому підстави для припинення провадження у даній справі № 922/1987/16 у господарського суду відсутні.

Відповідно до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" як в попередній, так і в новій редакції, спір про стягнення вищезазначеної заборгованості відповідача, що виникла після порушення провадження у справі про банкрутство вирішується шляхом його розгляду у позовному провадженні господарським судом, а тому подання позивачем позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб. Оскільки, вимоги позивача до боржника про стягнення коштів, носять характер поточних, а саме, ґрунтуються на зобов'язаннях, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, то такі зазначені вимоги мають розглядатися у позовному провадженні.

Представник позивача, який брав участь в судовому засіданні 31 серпня 2016 року, позовні вимоги підтримував в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з урахуванням сплати ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" суми основного боргу в розмірі 15 482 568,54 грн..

Представник відповідача в судовому засіданні 31.08.2016 року позовні вимоги визнав частково та просив суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" пені в розмірі 24 398 178,57 грн., 3% річних в розмірі 1 651 321,55 грн. та інфляційних втрат в розмірі 5 392 757,07 грн..

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

25 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та Публічним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ-5" (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу природного газу №3286/15-ТЕ-32 (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов"язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п.3.1. Договору позивач зобов'язався передавати відповідачу газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі відповідача. Право власності на газ переходить від позивача до відповідача в пунктах приймання-передачі.

Приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п.3.3. Договору). Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобов'язався надати позивачу підписані та скріплені печатками відповідача та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами (п.3.4. Договору).

Умовами п.6.1. Договору сторони погодили порядок розрахунків, а саме: оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач протягом січня - квітня, червня - грудня 2015 року поставив відповідачу імпортований природний газ на загальну суму 389 258 830,50 грн.. Факт поставки газу підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними представниками та скріпленими печатками сторін без будь-яких зауважень та заперечень (арк. с. 31-41), що також не заперечується відповідачем.

Однак, як стверджується позивачем, оплату за прийнятий газ Публічне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" здійснило лише частково, чим порушило умови Договору купівлі-продажу природного газу №3286/15-ТЕ-32 від 25 грудня 2014 року. Станом на 01.06.2016 року розмір основної заборгованості відповідача складав 25 770 466,04 грн..

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до приписів ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК України).

З матеріалів справи вбачається, що станом на 10 серпня 2016 року основна заборгованість Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" у розмірі 15 482 568,54 грн. перед позивачем погашена, що підтверджується копіями платіжних доручень, долучених до матеріалів справи, а також підтверджується представником ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в судовому засіданні 31 серпня 2016 року.

Згідно частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору (п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України).

Пунктами 4.1. та 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року №18 передбачено, що припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи. Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

За таких обставин, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 15 482 568,54 грн., у зв"язку з відсутністю предмета спору, оскільки основну заборгованість в цій частині Публічним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ - 5" погашено.

Разом з тим, враховуючи вищевикладене та те, станом на момент прийняття судом рішення по справі у ПАТ "Харківська ТЕЦ - 5" залишилась заборгованість за Договором купівлі-продажу природного газу №3286/15-ТЕ-32 від 25 грудня 2014 року в розмірі 10 287 897,50 грн., яка визнана відповідачем, а також враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, позовні вимоги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в частині стягнення основного боргу в розмірі 10 287 897,50 грн. є належно обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач, посилаючись на порушення відповідачем зобов"язань за Договором, просить стягнути з нього 3% річних в розмірі 1 651 321,55 грн., суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів в розмірі 5 392 757,07 грн., а також пеню в розмірі 24 398 178,57 грн. за прострочення оплати за поставлений природний газ, Відповідно до п.7.2 Договору.

Розглянувши позовні вимоги в цій частині, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок 3% річних суд приходить до висновку, що період нарахування визначено вірно та згідно діючого законодавства, нарахування 3% річних не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому суд задовольняє позовні вимоги позивача в частині стягнення на його користь 1 651 321,55 грн. річних в повному обсязі.

Щодо стягнення інфляційних втрат, разом з тим, суд зазначає, що відповідно до листа Верховного суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 року № 62-97р., п. 7 "Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунків індексів споживчих цін", затверджених наказом Державної статистики України від 01.07.2013 року № 190, в розрахунках, у публікаціях та офіційних повідомленнях дані щодо індексів споживчих цін наводяться з одним десятковим знаком після коми.

В розрахунку сум, на які збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за зобов'язаннями за серпень - вересень 2015 року та грудень 2015 року, позивач застосовує індекси інфляції за вказані періоди без дотримання вказаного правила.

Таким чином, дослідивши наданий ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" розрахунок сум, на які збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно нараховані та заявлені до стягнення інфляційні втрати в розмірі 424 715,10 грн., за зобов'язаннями, що виникли в вересні 2015 року.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ - 5" збитків від інфляції підлягають частковому задоволенню в розмірі 4 968 041,97 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою господарського суду Харківської області від 16.12.2002 року за заявою ВАТ "АТП-16351" порушено провадження у справі №23/75-02 про банкрутство ДП "Харківська ТЕЦ-5" (ухвалою суду від 12.01.2011 року у даній справі змінено найменування боржника на ПАТ "Харківська ТЕЦ-5") та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Провадження у справі №Б-23/75-02 на момент розгляду господарським судом Харківської області справи №922/1987/16 триває.

В силу п.1-1 ч.1 Розділу Х "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній з 19.01.2013 року) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Оскільки справу про банкрутство відносно відповідача було порушено 16.12.2002 року, то до правовідносин сторін застосовуються положення Закону України від 14.05.1992 року № 2343-ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у редакції 1999 року (далі за текстом Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

Судом встановлено, що позивач є поточним кредитором, оскільки відповідно до абз. 6 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" поточними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію (ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

Згідно з абз.2 ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тобто наведена норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення.

Виходячи зі змісту Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд України в постанові від 12.03.2013 року у справі № 3-71гс12 та у постанові від 01.10.2013 року у справі № 3-27гс13.

Таким чином, оскільки відносно відповідача у справі було порушено провадження у справі про банкрутство, позивач не має право на нарахування пені, нарахованої ним під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 10 287 897,50 грн., 3% річних в розмірі 1 651 321,55 грн. та інфляційних втрат в розмірі 4 968 041,97 грн. В частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 24 398 178,57 грн. та інфляційних втрат в розмірі 424 715,10 грн. слід відмовити.

В частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 15 482 568,54 грн. - провадження у справі припинити у зв"язку з відсутністю предмета спору.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір в розмірі 206 700,00 грн. покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 173, 174, 179, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610, 625, 629 Цивільного кодексу України, , ст.ст. 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" (62371, Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) суму основного боргу в розмірі 10 287 897,50 гривень, суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів в розмірі 4 968 041,97 гривень, 3% річних в розмірі 1 651 321,55 гривень та суму судового збору в розмірі 206 700,00 гривень.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 24 398 178,57 гривень та інфляційних втрат в розмірі 424 715,10 гривень - відмовити.

В частині стягнення основної заборгованості в розмірі 15 482 568,54 гривень - провадження у справі припинити.

Повне рішення складено 05.09.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

Справа № 922/1987/16.