ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2016 року Справа № 904/4612/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді : Кузнецової І.Л. (доповідач),

суддів: Сизько І.А., Іванова О.Г.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- представник, довіреність № 299-4016 від 31.12.2014 р.,

від відповідача: не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2016р. у справі №904/4612/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м.Нікополь, Дніпропетровська область

до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Дніпро

про стягнення суми недостачі у розмірі 43193грн.62коп.

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2016р. у справі №904/4612/16 (суддя Новікова Р.Г.) позов публічного акціонерного товариства (далі-ПАТ) "Нікопольський завод феросплавів" задоволено, з публічного акціонерного товариства (далі-ПАТ) "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь позивача стягнуто 43193грн.62коп. суми вартості недостачі;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з наявності підстав для покладення відповідальності за вагову недостачу вантажу на відповідача, а також з того, що позивач звернувся з позовом до відповідача 09.06.2016р. і строк позовної давності для такого звернення ним не пропущено, оскільки перебіг цього строку починається після закінчення строку для пред"явлення претензії перевізнику і строку її розгляду;

- не погодившись з прийнятим рішенням, ПАТ"Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права просить це рішення скасувати, прийняти нове рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог;

- у поданій скарзі йдеться про те, що згідно з ст.136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до ст.134 Статуту з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення позову, про те, що вантажоодержувач може захистити своє право або шляхом пред"явлення претензії або безпосередньо звернутися з позовом до суду в межах шестимісячного строку, встановленого Статутом, а також про те, що положення ч.ч.2, 3 ст.315 Господарського кодексу України можуть бути застосовані лише у випадку, якщо зверненню до суду з позовною заявою передувало звернення позивача з претензією;

- позивач вважає рішення господарського суду обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, зі станції відправлення Іллічівськ - поромна Південної залізниці товариством з обмеженою відповідаль-ністю "Іллічевський Морський Рибний Порт" здійснено відправлення вагонів №59673285, №55095145 та №60495413 на станцію Нікополь Придніпровської залізниці згідно з залізничною накладною №42262584 від 17.06.2015р., одержувач ПАТ"Нікопольский завод феросплавів", вантаж марганцева карбонатна руда.

На станції Тимково Одеської залізниці були складені комерційні акти АА№055319/49/148 від 19.06.2015р., АА№055320/50/149 від 19.06.2015р. та АА№055323/53/151 від 23.06.2015р..

Відповідно до розділу "Д" комерційного акту АА№055319/49/148 від 19.06.2015р. на підставі акту загальної форми №931 від 18.06.2015р. станцією Тимково Одеської залізниці було здійснено комісійне переважування вагону №59673285 на справних 150 тонних статичних вагах.

Фактично у вагоні №59673285 виявлена маса брутто 82800 кг, тара з документу 23550 кг, нетто 59250 кг, що менше маси ніж зазначено у документі на 8750 кг. Також зазначено, що у дійсності навантаження нижче рівня бортів на 1200 мм. Поверхня вантажу маркована, в документі зазначено "вантаж маркований". З лівого боку по ходу на 3-4 вивантажувальними люками наявне поглиблення довжиною 4100мм, шириною 1700мм, глибиною до підлоги вагону. У місті поглиблення маркування відсутнє. З лівого боку по ходу потягу відкриті 3 та 4 вивантажувальні люка, на кришках люків наявні частини вантажу. Запірні пристрої люків цілі в справному стані. Вагон глуходверний, інші люки закриті щільно, теча вантажу на момент огляду відсутня.

Відповідно до розділу "Д" комерційного акту АА№055320/50/149 від 19.06.2015р. на підставі актів загальної форми №930 від 18.06.2015р. та №944 від 19.06.2015р. станцією Тимково Одеської залізниці було здійснено комісійне переважування вагону №60495413 на справних 150 тонних статичних вагах.

Фактично у вагоні №60495413 виявлена маса брутто 83000 кг, тара з документу 23900 кг, нетто 59100 кг, що менше маси ніж зазначено у документі на 8900 кг. Також зазначено, що у дійсності навантаження нижче рівня бортів на 1000 мм. Поверхня вантажу маркована, в документі зазначено "вантаж маркований". З лівого боку по ходу на 4-5 вивантажувальними люками наявне поглиблення довжиною 4000мм, шириною 1700мм, глибиною до підлоги вагону. У місті поглиблення маркування відсутнє. З лівого боку по ходу потягу відкриті 3 та 4 вивантажувальні люка, на кришках люків наявні частини вантажу. Запірні пристрої люків цілі в справному стані. Вагон глуходверний, інші люки закриті щільно, теча вантажу на момент огляду відсутня.

Відповідно до розділу "Д" комерційного акту АА№055323/53/151 від 23.06.2015р. на підставі акту загальної форми №170ДН-3 від 21.06.2015р. станцією Тимково Одеської залізниці було здійснено комісійне переважування вагону №55095145 на справних 150 тонних статичних вагах.

Фактично у вагоні №55095145 виявлена маса брутто 87180 кг, тара з документу 22700кг, нетто 64480 кг, що менше маси ніж зазначено у документі на 3520 кг. Також зазначено, що у дійсності навантаження нижче рівня бортів на 1100 мм. Зібрана розсип вантажу руди марганцевої завантажена в місця поглиблень, навантаження розрівняно. На станції Тимково Одеської залізниці вантаж додатково маркований вапном. Вагон глуходверний, люки закриті щільно.

Таким чином, за наслідками переважування спірних вагонів та згідно з комерційними актами АА№055319/49/148 від 19.06.2015р., АА№055320/50/149 від 19.06.2015р. та АА№055323/53/151 від 23.06.2015р. при переважуванні вантажу загальна недостача склала 20900кг.

У зв"язку з виявленою при переважуванні недостачею позивач виконав розрахунок вартості останньої по кожному вагону окремо та з урахуванням норм природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто в розмірі 2 процента.

Згідно з розрахунком вартість недостачі складає 43193грн.62коп.

Відповідно до ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало; перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Також згідно з ч.ч.1, 2 та 3 ст.314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини; у транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника; за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Ст.110 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до ст.31 Статуту залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках продезінфіковані вагони та контейнери.

За приписами ч.1 ст.114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме:

- за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

- за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості;

- за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Ст.129 Статуту передбачено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами і актами загальної форми, які складають станції залізниць; комерційний акт складається для засвідчення в тому числі невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Згідно з п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто; при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, зокрема, руди марганцевої норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах.

Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи господарським судом зроблено правильний висновок про те, що відповідальність за вагову недостачу марганцевої карбонатної руди мілкої фракції підлягає покладенню на відповідача.

У цьому зв"язку задоволення господарським судом позовних вимог про стягнення з відповідача недостачі вантажу в сумі 43193грн.62коп. є обґрунтованим та правомірним.

Одночасно колегія суддів погоджується з відхиленням господарським судом доводів відповідача щодо спливу строку позовної давності.

Так, відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу

Ч.1 ст.261 Кодексу, яка є загальною нормою, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Ст.257 Кодексу визначено загальну позовну давність тривалістю у три роки, однак, в силу приписів ст.258 цього ж Кодексу для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема, скорочена порівняно із загальною позовною давністю.

Ч.3 ст.925 Кодексу, яка є спеціальною нормою, визначено, що до вимог, які випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Ст.136 Статуту залізниць України передбачено, що позови до залізниць можуть бути пред'явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог ст.134 цього Статуту, яким передбачено також і шестимісячний строк для пред'явлення претензії.

Ч.ч.2, 3, 4 ст.315 Господарського кодексу України передбачено, що претензії до перевізника можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів.

Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців.

Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

В п.4.7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що у визначенні перебігу позовної давності за позовами до перевізників, що випливають з договорів перевезення вантажів, слід враховувати таке: якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред'явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (частина четверта статті 315 Господарського кодексу України; оскільки дотримання претензійного порядку не є обов'язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку її розгляду (частини друга і третя статті 315 Господарського кодексу України), незалежно від того, чи пред'являлася відповідна претензія до перевізника.

Отже, звернення з позовом до залізниці після спливу шестимісячного строку, передбаченого для пред'явлення претензії і строку її розгляду не суперечить положенням ст.315 Господарського кодексу України та ст.925 Цивільного кодексу України.

За таких обставин відповідно до ч.4 ст.315 Господарського кодексу України строк позовної давності в даній справі не був пропущений позивачем, оскільки його початком є день закінчення строку, встановленого для відповіді на претензію.

Доводи скаржника колегією суддів не прийняті до уваги тому, що не впливають на порядок обчислення позовної давності, адже визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду не може поглинатися строком на реалізацію нею права на досудове врегулювання спору.

Керуючись ст.ст.101 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2016р. у справі №904/4612/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення

Головуючий І.Л.Кузнецова

Суддя О.Г.Іванов

Суддя І.А.Сизько

Повна постанова складена 26.08.2016р.