РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2016№910/9126/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/9126/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ,

до Антимонопольного комітету України, м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон», м. Миколаїв Миколаївської області,

про визнання недійсним розпорядження від 13.04.2016,

за участю представників:

позивача - Короєда С.О. (довіреність від 29.04.2016 №Ц-2/3-04/181-16);

відповідача - Макарчука Д.І. (довіреність від 12.01.2016 №300-122/01-2);

третьої особи - не з'явився.

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - Залізниця) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним розпорядження Антимонопольного комітету України (далі - АМК) від 13.04.2016 №07/78-р «Про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» у справі №143-26.13/48-16 (далі - Розпорядження).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.05.2016 порушено провадження у справі.

АМК 10.06.2016 подав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив таке: на виконання рішення господарського суду міста Києва від 08.07.2015 у справі №910/16430/14, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015, за позовом АМК до Залізниці, видано наказ від 28.09.2015 про зобов'язання Залізниці виконати пункт 4 резолютивної частини рішення АМК від 16.07.2013 №576-р (далі - рішення №576-р) - розробити та затвердити механізми контролю за правильністю визначення вантажовласниками (вантажовідправниками тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт або внутрішнє сполучення); станом на теперішній час інформації стосовно виконання вказаного рішення від Залізниці до АМК не надходило; згідно з пунктом 4 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон) невиконання рішення органів АМК є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції; у зв'язку з цим АМК і було прийнято Розпорядження; прийняття АМК відповідного Розпорядження не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.

Залізниця 21.06.2016 подала суду додаткові пояснення, у яких зазначила, що АМК прийнято Розпорядження у зв'язку із невиконанням Залізницею рішення №576-р; разом з тим, рішення №576-р прийнято стосовно Державної адміністрації залізничного транспорту України (далі - Адміністрація), а не Залізниці; Залізниця, у свою чергу, не є правонаступником Адміністрації, оскільки остання ще не припинена, а перебуває у стані припинення; при утворенні Залізниці було встановлено певні особливості утворення, які виявилися у номінальному правонаступництві, а перехід прав та обов'язків має відбуватися після державної реєстрації припинення суб'єктів, що зливалися, зокрема, Адміністрації, яка перебуває у процесі припинення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.07.2016 залучено до участі у справі товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» (далі - Підприємство) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Підприємство 01.08.2016 подало суду пояснення, в яких вказало таке: факт початку розгляду АМК справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції є реалізацією компетенції АМК у сфері забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності, що прямо передбачено законом; позивач зобов'язаний був виконати рішення АМК і розробити та затвердити механізм контролю за правильністю визначення вантажовласниками (вантажовідправниками тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт або внутрішнє сполучення), чого так і не зробив; позивач і досі не скасував свій наказ від 06.02.2012 №ЦМР-014, яким зобов'язав залізниці (Південну, Південно-Західну та Одеську залізниці) зазначати у перевізних документах - перевезення зернових вантажів Підприємства до станції Миколаїв-Вантажний як перевезення зернових вантажів на експорт (тобто з перетином державного кордону України) та надалі продовжує нав'язувати Підприємству не потрібні йому послуги.

Представник позивача у судовому засіданні 22.08.2016 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надав пояснення у справі, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Ухвали господарського суду міста Києва від 11.07.2016 і від 01.08.2016 було надіслано третій особі на адресу (54002, Миколаївська область, м. Миколаїв, Кабожанський спуск, 1), зазначену в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень за юридичною адресою третьої особи.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене та з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 22.08.2016 без участі представника третьої особи за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням №576-р:

- визнано, що Адміністрація разом з іншими залізницями, об'єднаннями, підприємствами, установами й організаціями залізничного транспорту за результатами діяльності протягом 2012 року займала монопольне (домінуюче) становище на загальнодержавному ринку перевезень вантажів транспортом загального користування (пункт 1);

- визнано дії Адміністрації, які полягали у зобов'язанні залізниць (Південної, Південно-Західної та Одеської залізниць) зазначати у перевізних документах - перевезення зернових вантажів Підприємства до станції Миколаїв-Вантажний як перевезення зернових вантажів на експорт (тобто з перетином державного кордону України) та донарахуванні і стягненні відповідної частки тарифу без належних обґрунтувань, порушенням, передбаченим частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на загальнодержавному ринку перевезення вантажів транспортом загального користування, що призвело до ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (Підприємства), які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 2);

- за вказане порушення на Адміністрацію накладено штраф у сумі 100 000 000 грн. (пункт 3);

- зобов'язано Адміністрацію розробити та затвердити механізм контролю за правильністю визначення вантажовласниками (вантажовідправниками тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт внутрішнє сполучення) (пункт 4).

Розпорядженням АМК від 16.08.2013 №685-р прийнято до розгляду заяву Залізниці про перегляд рішення №576-р та зупинено виконання даного рішення до закінчення його перегляду.

03.06.2014 АМК прийнято рішення від 03.06.2014 №321-р «Про перегляд рішення Комітету від 16.07.2013 №576-р» (далі - рішення №321-р), яким залишено без змін рішення №576-р.

Адміністрація, не погоджуючись з рішенням №321-р, оскаржила його в судовому порядку.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.03.2015 за позовом Адміністрації до АМК, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна інспекція сільського господарства України, Підприємство і Міністерство доходів і зборів України, про визнання недійсним рішення №321-р, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 і Вищого господарського суду України від 01.07.2015, у задоволенні позовних вимог Адміністрації відмовлено.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.07.2015 у справі №910/16430/14 за позовом АМК до Адміністрації про стягнення 100 000 000 грн. штрафу і 100 000 000 грн. пені, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015, позов задоволено повністю; стягнуто з Адміністрації 100 000 000 грн. штрафу та 100 000 000 грн. пені; зобов'язано Адміністрацію виконати пункт 4 резолютивної частини рішення №576-р - розробити та затвердити механізм контролю за правильністю визначення вантажовласника (вантажовідправника тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт або внутрішнє сполучення); стягнуто з Адміністрації в дохід державного бюджету України 73 080 грн. судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2016 рішення попередніх судових інстанцій з даної справи скасовано в частині стягнення з Адміністрації 100 000 000 грн. пені; справу №910/16430/14 у цій частині направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.07.2016 у справі №910/16430/14 позовні вимоги АМК задоволено; стягнуто з Адміністрації 100 000 000 грн. пені. Станом на 22.08.2016 вказане рішення оскаржується Адміністрацією в апеляційному порядку.

Позивач мотивує позовні вимоги тим, що Розпорядження АМК є незаконним та необґрунтованим, а тому має бути визнано недійсним.

Судом встановлено, що Розпорядженням АМК розпочато розгляд справи за ознаками вчинення Залізницею порушення, передбаченого пунктом 4 статті 50 Закону, у вигляді невиконання рішення №576-р.

Розпорядженням встановлено, що наприкінці 2015 року Адміністрацію було реорганізовано у Залізницю; Залізниця є юридичною особою, що утворена відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»; відповідно до пункту 2 статуту Залізниці, остання є правонаступником усіх прав і обов'язків Адміністрації та підприємств залізничного транспорту.

Крім того, у Розпорядженні вказано, що на початок ІІ кварталу 2016 року рішення №576-р, яким на Адміністрацію покладено зобов'язання розробити та затвердити механізм контролю за правильністю визначення вантажовласниками (вантажовідправниками тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт або внутрішнє сполучення), Адміністрацією або ж її правонаступником Залізницею не виконано - жодних проектів нормативно-правових актів, які б передбачали механізм зазначеного контролю відповідним суб'єктом господарювання, або ж інформації щодо дій Адміністрації чи її правонаступника Залізниці, спрямованих на розроблення такого механізму, до АМК не надходило.

Адміністрація звернулася до АМК з листом від 26.03.2016, в якому вказала, що враховуючи прийняття Міністерством інфраструктури України наказу від 11.07.2014 №306 «Про внесення змін до Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги» (далі - Наказ), Адміністрація вважає, що відпала необхідність в «розробці та затвердженні механізму контролю за правильністю визначення вантажовласниками (вантажовідправниками тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт або внутрішнє сполучення)», тому Адміністрація просила АМК подати до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві заяву про повернення виконавчого документа без виконання та закінчення виконавчого провадження №50364740.

АМК листом від 29.04.2016 №300-203/02-4560 повідомило Адміністрацію про те, що: відповідач не погоджується із твердженнями Адміністрації, вказаними у листі 26.03.2016, з огляду на той факт, що Міністерством інфраструктури України неодноразово протягом останніх років переглядалися коефіцієнти на перевезення вантажів залізничним транспортом; так як коефіцієнти відповідним міністерством в майбутньому можуть бути змінені, Залізниця не маючи відповідних розробок та механізму контролю за правильністю визначення вантажовласниками (вантажовідправниками тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт або внутрішнє сполучення)», може у майбутньому повернутися до практики зловживання своїм монопольним (домінуючим) становищем та необґрунтованого підвищення ціни на перевезення.

Залізниця з листом від 27.04.2016 №Ц-2-3/3371-16 звернулася до АМК з проханням припинити розгляд справи №143-26.13/07-38/2, розпочатий на підставі Розпорядження, оскільки Міністерством інфраструктури прийнято Наказ, а тому Залізниця вважає, що відпала необхідність у розробці та затвердженні механізму контролю за правильністю визначення вантажовласниками (вантажовідправниками тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт або внутрішнє сполучення).

АМК відповіді на вказаний лист Залізниці не надіслав.

Відповідно до пунктів 1 і 2 частини першої статті 6 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» державний уповноважений АМК має такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про надання дозволу, надання попередніх висновків стосовно узгоджених дій, концентрації, приймати розпорядження про початок розгляду справи або надавати мотивовану відповідь про відмову в розгляді справи, проводити, організовувати розслідування або дослідження за цими заявами і справами, закривати провадження у цих справах незалежно від їх підвідомчості іншим органам Антимонопольного комітету України, вносити, передавати їх в установленому Антимонопольним комітетом України порядку на розгляд цих органів для прийняття рішення; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення, надавати попередні висновки стосовно узгоджених дій.

Згідно із частиною першою статті 36 Закону органи АМК розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за: заявами суб'єктів господарювання, громадян, об'єднань, установ, організацій про порушення їх прав внаслідок дій чи бездіяльності, визначених цим Законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції; поданнями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; власною ініціативою органів Антимонопольного комітету України.

Статтею 37 Закону встановлено, що у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, органи Антимонопольного комітету України приймають розпорядження про початок розгляду справи.

Відповідно до пункту 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» у вирішенні господарським судом спору щодо визнання недійсним розпорядження Антимонопольного комітету України чи його територіального відділення про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції суд не здійснює оцінки правомірності дій особи, стосовно якої видано таке розпорядження; разом з тим підлягає встановленню наявність обставин, які свідчили б про видання оспорюваного розпорядження з порушенням чинного законодавства та/або компетенції органу, що його видав. При цьому саме по собі видання органом Антимонопольного комітету України такого розпорядження та здійснення ним розгляду відповідної справи не можна кваліфікувати як порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які беруть участь у цій справі.

Отже, Розпорядження регулює процедурні відносини початку АМК розгляду справи для з'ясування та дослідження дій позивача на предмет можливої наявності в них порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Розпорядження прийняте заступником голови АМК, державним уповноваженим А.Вовк в межах повноважень, наданих йому відповідно до чинного законодавства України. Розпорядження не покладає на позивача ніяких зобов'язань чи заборон, не обмежує ніяким чином його прав та інтересів, не перешкоджає здійсненню його діяльності.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

За приписами статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.08.2016.

Суддя О. Марченко