РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2016Справа №910/11191/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/11191/16

за позовом товариства з обмежено відповідальністю «БК ЄВРОДОР»;

до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» в особі

Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1;

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1) ОСОБА_3;

2) ОСОБА_4;

3) ОСОБА_5;

4) товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія

«Український дім»;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

про визнання зобов'язань припиненими.

Представники сторін:

від позивача: Нижник А.А., довіреність б/н від 19.05.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_7, довіреність № 69 від 25.07.2016р.

ОСОБА_8, довіреність № 71 від 26.07.2016р.;

від 3-х осіб на стороні позивача: не з'явились;

від 3-ї особи на стороні відповідача: ОСОБА_9, довіреність № 27-27944/16 в

від 22.06.2016р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «БК ЄВРОДОР» (надалі - позивач) з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про визнання зобов'язань припиненими.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зобов'язання ТОВ «БК ЄВРОДОР» перед ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» за кредитним договором від 25.06.2012р. № 76ВКЛ-12, договором застави основних засобів від 25.06.2012р. № 76ВКЛ-12-З-1, договором застави майнових прав від 25.06.2012р. № 76ВКЛ-12-З-2, договором поруки № 76ВКЛ-12-П-2 від 25.06.2012р. та договором поруки від 27.02.2015р. № 76ВКЛ-12-П-3 припинилися на підставі ст.ст. 601, 606 Цивільного кодексу України, у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог та поєднанням в одній особі боржника і кредитора.

До початку розгляду справи 13.07.2016р. через загальний відділ господарського суду від представника відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника банку.

Присутній у судовому засіданні 14.07.2016р. представник позивача подав письмове обґрунтування щодо підстав залучення третіх осіб, які були зазначені у позовній заяві. Водночас, представник позивача не надав суду витребувані ухвалою про порушення провадження у справі від 16.06.2016р. докази.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився та витребувані судом докази не подав.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання позивача та залучення до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як осіб, що відступили свої права позивачу за договорами банківського вкладу, що в свою чергу, є підставою для звернення позивача з даним позовом до суду; ОСОБА_5 та ТОВ «Будівельна компанія «Український дім», як поручителів за договорами поруки від 25.06.2012р., зобов'язання за якими позивач просить визнати припиненими, а також в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, як найбільшого кредитора неплатоспроможного банку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2016р. розгляд справи було відкладено на 02.08.2016р., у зв'язку з неявкою в судове засідання повноважного представника відповідача. Також даною ухвалою було залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ «Будівельна компанія «Український дім», та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

22.07.2016р. через відділ діловодства суду від представника позивача отримано документи для долучення до матеріал справи.

02.08.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, а від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - письмові пояснення.

У судовому засіданні 02.08.2016р. представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб проти задоволення позовних вимог також заперечила, обґрунтовуючи підставами, наведеними у письмових поясненнях.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в судове засідання не з'явилися, про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення повідомлені належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.06.2012р. між ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» (за договором - банк, відповідач) та ТОВ «БК ЄВРОДОР» (за договором - позичальник, позивач) було укладено кредитний договір № 76ВКЛ-12, відповідно до якого банк зобов'язується надати, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати та повернути в термін до 31.12.2012 року кредит в розмірі 10 000 000,00 грн., а також сплатити відсотки за користування кредитом (п. 1.1, 1.2 кредитного договору).

До кредитного договору сторонами було укладено 9 додаткових договорів.

Додатковим договором № 9 від 30.10.2015р. сторони внесли зміни до умов кредитного договору, а саме - щодо суми кредиту, яка склала 13 108 000,00 грн., зміни щодо строку повернення кредиту, який настає 01.04.2016р. та викладено п.3.1 кредитного договору в новій редакції:

« 3.1. Виконання зобов'язань позичальника за цим Договором забезпечується:

- заставою основних засобів - дорожня будівельна техніка у кількості 53 одиниці, яка належить ТОВ «Будівельна компанія «Український дім», загальною заставною вартістю 32 448 237 грн.;

- заставою майнових прав на грошові кошти, що надходитимуть на поточний рахунок ТОВ «БК ЄВРОДОР» згідно з договором підряду № 19/04/2012 від 19.04.2012р., укладеного з ДП «Харківський Облавтодор» ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України», заставною вартістю 80 000 000,00 грн.;

- порукою ТОВ «Будівельна компанія «Український дім» в сумі зобов'язань за цим договором;

- порукою громадянина України ОСОБА_3 в сумі зобов'язань за цим Договором».

Так, в забезпечення виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором, останнім були укладені наступні договори:

- 25.06.2012 року між ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» (застоводержатель), ТОВ «Будівельна компанія «Український дім» (застоводавець) та ТОВ «БК ЄВРОДОР» (позичальник) був укладений договір застави основних засобів, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований у реєстрі за № 1324 (далі - договір застави основних засобів). За умовами цього договору заставодавець надає в заставу належне йому майно на підставі бухгалтерської довідки, в забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед заставодержателем за кредитним договором (пункти 1.1, 1.2, 2.1 договору іпотеки);

- 25.06.2012 року між ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» (заставодержатель) та ТОВ «БК ЄВРОДОР» (заставодавець, боржник або позичальник) було укладено договір № 76ВКЛ-12-З-2 застави майнових прав (далі - договір застави майнових прав), за умовами якого заставодавець передає заставодержателю в заставу майнові права на грошові кошти, що надходитимуть на поточний рахунок заставодавця згідно з договором підряду № 19/04/2012 від 19.04.2012р., укладеного між заставодавцем та замовником послуг ДП «Харківський Облавтодор» ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України», заставною вартістю 80 000 000,00 грн.;

- 25.02.2012р. між ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» (банк), ТОВ «БК ЄВРОДОР» (позичальник) та ОСОБА_5 (поручитель) було укладено договір поруки № 76ВКЛ-12-П-1, за умовами якого поручитель зобов'язався перед банком нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобов'язань перед банком по погашенню одержаного кредиту відповідно до кредитного договору;

- 25.02.2012р. між ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» (банк), ТОВ «БК ЄВРОДОР» (позичальник) та ТОВ «Будівельна компанія «Український дім» (поручитель) було укладено договір поруки № 76ВКЛ-12-П-2, за умовами якого поручитель зобов'язався перед банком нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобов'язань перед банком по погашенню одержаного кредиту відповідно до кредитного договору

- 27.02.2015р. між ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» (банк), ОСОБА_3 (поручитель) та ТОВ «БК ЄВРОДОР» (позичальник) було укладено договір поруки № 76ВКЛ-12-П-3, за умовами якого поручитель зобов'язався перед банком нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобов'язань перед банком по погашенню одержаного кредиту в сумі 13 108 000,00 грн. відповідно до кредитного договору та сплатити проценти за користування кредитом з розрахунку 27%.

Як підтверджує позивач, станом на день звернення з позовом до суду в нього існує заборгованість за вищевказаним кредитним договором загалом у сумі 12 823 942,00 грн.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, 22.01.2016 року між ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та ОСОБА_4 було укладено Договір №291D-654612 банківського вкладу, за умовами якого відповідачем було прийнято грошові кошти вкладника - ОСОБА_4 на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1, що відкривався на його ім'я в сумі 500 000, 00 дол. США на термін з 22.01.2016р. по 22.04.2016р.

В свою чергу, 01.02.2016 року між ОСОБА_4 (первісний кредитор) та ТОВ «БК ЄВРОДОР» (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 01022016-S, умовами якого передбачено, що первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає права вимоги до ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» за основним договором № 291D-654612 від 22.01.2016р.

Отже, виходячи з умов укладених між позивачем та вказаними особами договорів відступлення права вимоги, до позивача перейшло право вимоги до ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» грошових коштів за договорами банківського вкладу № 291D-654612 від 22.01.2016р. у сумі 500 000,00 доларів США, що у еквівалентно у гривні 12 777 514,50 грн.

Таким чином, позивач виступив кредитором відповідача на вказану суму, у той час, коли він є боржником відповідача за кредитним договором.

Як зазначено у позові, 08.02.2016р., посилаючись на ст. 601 ЦК України, з метою припинення зобов'язань ТОВ «БК ЄВРОДОР» за кредитним договором, позивач надіслав банку заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якій просив зарахувати зустрічні однорідні вимоги ТОВ «БК ЄВРОДОР» до ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» у розмірі 12 775 000,00 грн. за договорами банківського вкладу № 291D-654612 від 22.01.2016р. у сумі 500 000,00 доларів США, що у еквівалентно у гривні 12 777 514,50 грн., з одного боку, та вимоги ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» до ТОВ «БК ЄВРОДОР» у розмірі 12 823 942,02 грн. за кредитним договором, з іншого боку.

Окрім того, як зазначає позивач, 03.02.2016 року ОСОБА_4 надіслав на адресу ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» повідомлення про відступлення права вимоги, за яким новим кредитором визначено ТОВ «БК «ЄВРОДОР».

Також, 04.02.2016 року ОСОБА_4 було направлено до ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» письмову заяву про відступлення права вимоги з перерахуванням з належного йому депозитного рахунка грошових коштів у розмірі 500000,00 дол. СІІІА, що в національній валюті складає 12 777 514, 50 грн. в рахунок заборгованості за діючою кредитною лінією ТОВ «БК «ЄВРОДОР» відповідно до Кредитного договору № 76BKJI- 12 від 25.06.2012р.

Однак, відповідачем не зроблено жодних дій щодо виконання зазначеної вимоги, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зобов'язання, які виникли у позивача за кредитним договором № 76ВКЛ-12 від 25.06.2012 року припинилися на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України, у зв'язку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Відповідач у відзиві заперечив проти задоволення позовних, обґрунтовуючи тим, що, ані від відповідача, ані від ОСОБА_4 не отримував заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог та заяву про відступлення права вимоги, а також вказує на те, що станом на день розгляду даної справи в суді в ПАТ «КБ «Хрещатик» розпочато процедуру ліквідації (з 06.06.2016р.), а тому зарахування зустрічних вимог заборонені відповідно до статті 602 Цивільного кодексу України, де встановлено, що не допускається зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, встановлених законом.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 та ч. 1 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Тобто, фізична або юридична особа, яка внесла кошти на депозит в установі банку, є кредитором банку з майновими вимогами щодо одержання відсотків або іншого доходу, обумовленого договором банківського вкладу, за користування банком грошовими коштами вкладника, а також повернення суми вкладу після закінчення строку дії договору банківського вкладу (депозиту) або на першу вимогу вкладника.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Як зазначено судом вище, між позивачем і відповідачем існують взаємні зустрічні грошові зобов'язання на підставі кредитного договору та договору відступлення права вимоги від 01.02.2016р.

При цьому, підставою припинення зобов'язань за кредитним договором позивач вважає поєднання боржника і кредитора в одній особі відповідно до ст. 606 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 606 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Зазначена підстава припинення цивільно-правового зобов'язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін.

Тобто, поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі наявне в разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Поєднання боржника і кредитора в одній особі може відбуватись для юридичних осіб - при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов'язаних між собою взаємним зобов'язанням; для фізичних осіб - при спадковому правонаступництві в разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки. Отже, при такому поєднанні боржника і кредитора (двох суб'єктів) один із цих суб'єктів повинен зникнути, у зв'язку з цим і припиняється правовідношення.

Враховуючи наведене, стаття 606 Цивільного кодексу України повинна застосовуватися судом до спірних правовідносин у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов'язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із суб'єктів правовідношення у зв'язку з обставинами, зазначеними в законі, зникає і з двох самостійних суб'єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме в такому разі підстава припинення цивільно-правового зобов'язання не залежатиме від волі сторін.

Отже, у випадку, коли боржник банку (ТОВ «БК «ЄВРОДОР») придбав право вимоги до банку за договорами про відступлення права вимоги, його зобов'язання за кредитним договором, договорами застави та договорами поруки не можуть припинятись на підставі статті 606 Цивільного кодексу України, оскільки зазначена стаття до таких правовідносин не застосовується.

Таким чином, враховуючи, що збігу та поєднання боржника - ТОВ «БК «ЄВРОДОР» і кредитора - ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» в одній особі в розумінні статті 606 Цивільного кодексу України не відбулось, то і відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин указаної статті.

Про такі висновки зазначив Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 р. у справі № 6-43цс15.

Перевіряючи доводи позивача в частині припинення його зобов'язань за кредитним договором, договорами застави та договорами поруки перед відповідачем шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахуванням можуть бути припинені зобов'язання на будь-якій стадії їх існування, навіть після порушення виконавчого провадження щодо виконання одного із зустрічних зобов'язань. Добровільне виконання зобов'язання на стадії виконавчого провадження допускається і шляхом проведення зарахування однорідних зустрічних вимог (постанова Верховного Суду України від 01.11.2005 р. № 15/154).

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Це означає, що заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування. Саме таким чином сформульовані положення Господарського кодексу щодо припинення зарахуванням господарських зобов'язань (ч. 3 ст. 203 ГКУ).

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства та враховуючи правовідносини, що склались між учасниками спору на підставі укладених між ними правочинів, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимагати від банку зарахувати зустрічні однорідні вимоги на підставі договору відступлення права вимоги № 01022016-S від 01.02.2016р. за договором банківського вкладу № 291D-654612 від 22.01.2016р. І така вимога позивача є правомірною.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015р. у справі № 6-43цс15, відповідно до якої у випадку, коли боржник банку придбав право вимоги до банку, відповідні два зобов'язання між банком і його боржником, який придбав право вимоги до банку, можуть припинятись відповідно до статей 601, 602 ЦК України.

Натомість, в матеріалах відсутні докази надсилання позивачем відповідачу заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 08.02.2016р. Надана позивачем експрес накладна № 70054527 не визнається судом належним доказом в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, оскільки не містить доказів отримання поштового відправлення відповідачем. При цьому, факт отримання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 08.02.2016р. представник відповідача не підтвердив. Крім того, відсутність опису вкладення також не дає підстав стверджувати про надіслання на адресу відповідача заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 08.02.2016р

З огляду на що, судом неможливо зробити висновок, що експрес накладна № 70054527 підтверджує факт направлення позивачем відповідачу заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 08.02.2016р. за кредитним договором від 25.06.2012р. № 76ВКЛ-12.

Водночас, у разі перебування банку в тимчасовій адміністрації необхідно враховувати обмеження, встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, постановою Національного Банку України від 05.04.2016р. № 234 ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» віднесено до категорії неплатоспроможних банків.

05.04.2016р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 463 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у відповідача. Тимчасову адміністрацію в банку запроваджено строком на 1 місяць з 05.04.2016р. по 04.05.2016р., а рішенням № 560 від 21.04.2016р. строки тимчасової адміністрації було продовжено з 05.05.2016р. до 04.06.2016р. включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02.06.2016р. №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «ХРЕЩАТИК» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03.06.2016р. №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно із зазначеним рішенням, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» з 06.06.2016р. по 05.06.2018р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52і, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), ОСОБА_1

Зазначена інформація також міститься на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у мережі Інтернет (http://www.fg.gov.ua), та є загальновідомою та не потребує доказування.

Отже, на час розгляду справи в суді відповідач ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» перебуває у стані ліквідації.

Частиною 2 ст. 49 вказаного Закону України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) визначено порядок здійснення уповноваженою особою Фонду заходів щодо підготовки задоволення вимог кредиторів, якою передбачено, зокрема, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів для затвердження виконавчою дирекцією Фонду.

Відповідно до частин 2, 6, 8 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно зі ст. 52 вказаного Закону, уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочннами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

При цьому зі змісту статей 45, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" слідує, що під час відчуження зобов'язань фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково.

Таким чином, після запровадження у банку процедури ліквідації задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими фондом.

Враховуючи положення п. 41 частини першої статті 602, яким визначено, що не допускається зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом, прийняття судом рішення по даній справі про задоволення позову та припинення зобов'язань позивача шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, призведе до порушення норм статей 45, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки фактично буде порушена черговість задоволення вимог кредиторів.

З урахуванням викладеного та зважаючи на встановлені обставини у справі, зокрема, відсутність належних доказів повідомлення Банку про зарахування зустрічних однорідних вимог до запровадження тимчасової адміністрації, суд не вбачає підстав для визнання припиненими кредитних зобов'язань, а також похідних за ними зобов'язань - застави та поруки, відтак відмовляє у задоволенні позову.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 08.08.2016р.

Суддя А.І. Привалов