ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

06 вересня 2016 р. Справа № 902/680/16

Господарський суд Вінницької області в складі головуючого судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Василишеній Н.О.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю;

відповідача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу

за позовом:Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" (пров. Щорса, 24, м. Вінниця, 21012)

до:Державної установи "Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Вінницькій області" (1-й пов. Ботанічний, 38, м. Вінниця, 21010)

про стягнення заборгованості 16 766,91 грн.

ВСТАНОВИВ :

До господарського суду Вінницької області подана позовна заява про стягнення з Державної установи "Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Вінницькій області" на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" 16 766,91 грн., в тому рахунку 16035,87 грн. основного боргу, 669,88 грн. - пені та 61,16 грн. - 3% річних.

Ухвалою від 10 серпня 2016 року порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 06 вересня 2016 року.

В судовому засіданні 06 вересня 2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги в повному розмірі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнає основну суму заборгованості однак заперечує щодо нарахованих позивачем 3% річних та пені, в звязку з чим просить суд їх зменшити.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно і обєктивно дослідивши в сукупності надані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку суд встановив наступне.

Між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» (надалі - позивач) та Державною установою «Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Вінницькій області» (надалі - відповідач) 28 січня 2016 р. шляхом підписання заяви-приєднання № 094208КЕСРФВ016 укладено типовий договір розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) (в подальшому Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, цей типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам, до обєктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Відповідно до п. 2.1. Договору за цим договором оператор ГРМ зобов'язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Згідно п. 5.3., 5.4. Договору за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м куб.) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених в Кодексі газорозподільних систем. Порядок визначення об'єму розподіленого Споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об'ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог цього Договору.

Відповідно до п. 6.1., 6.2., 6.3., 6.4. Договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов'язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не е побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ.

Так, на підставі укладеного договору відповідачу було надано послуги з розподілу природного газу в кількості 18737 м?, а саме: в червні 2016 р. 18 223 м?; в липні 2016 р. 514 м?.

Загальна вартість наданих відповідачу послуг з розподілу природного газу за червень-липень 2016 р. складає 16035,87 грн.

Свої зобов'язання стосовно виконання умов Договору позивач виконав, що підтверджується актами розподілу природного газу за червень та липень 2016 року, підписаними представниками та скріпленими печатками обох сторін, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.16-17).

Рахунки на оплату послуг розподілу природного газу були отримані відповідачем, а саме: від 15.06.2016 р. за червень 2016 р., про що свідчить підпис та печатка відповідача на копії відповідного рахунку та від 29.07.2016 р. за липень 2016 р. доказом чого є витяг з реєстру відстеження поштових відправлень УДППЗ «Укрпошта».

Проте, Відповідач в добровільному порядку заборгованість за послуги розподілу природного газу не сплатив.

Також, 27 липня 2016 року на адресу відповідача направлено лист вих. № 07-15-3332 від 26.07.2016 р. з вимогою оплатити суму боргу за послуги з розподілу природного газу на рахунок ПАТ «Вінницягаз» на протязі семи днів від дня отримання листа. Відповідач відповіді на лист не надав, за надані послуги не розрахувався.

Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем згідно Договору станом на день прийняття рішення судом становить 16035,87 грн.

Дослідивши і оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Розділом VI Кодексу ГРМ передбачено, що доступ споживачів до газорозподільної мережі (ГРМ) для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об'єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП, від 30 вересня 2015 р. № 2498.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті НКРЕКП та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двохстороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Також кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини щодо надання послуг, за якими згідно зі ст. 901 ЦК України одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Суд дослідивши договір укладений між сторонами та акти розподілу природного газу встановив, що надані позивачем послуги підтверджуються актами та рахунками на оплату послуг за червень-липень 2016 року.

Відповідно до умов Договору позивач надав відповідачу послуги, а відповідач прийняв послуги на загальну суму 16035,87 грн., а відповідач за надані послуги не розрахувався, що підтверджується матеріалами справи та визнано відповідачем у відзиві на позовну заяву.

З огляду на викладене на день розгляду справи борг відповідача перед позивачем становить 16035,87 грн.

На підставі викладеного, вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги у сумі 16035,87 грн., підлягає задоволенню в повному обсязі як обґрунтована та заявлена правомірно.

Крім суми основного боргу позивач пред'явив до стягнення 669,88 грн. - пені та 61,16 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п.2 ст. 551 Цивільного кодексу України - якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 8.2. Договору, у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Суд перевіривши періоди нарахувань та суми пені і 3% річних не виявив помилок, а тому позовні вимоги в частині стягнення 669,88 грн. - пені та 61,16 грн. - 3% річних підлягають задоволенню, як такі що заявлені правомірно та не суперечать умовам договору та чинному законодавству.

Разом з тим, відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд зменшити розмір заявлених позивачем до стягнення пені та трьох відсотків річних. При цьому останній посилався на неприбутковість та недостатне фінансування з державного бюджету.

Представник позивача заперечував проти зменшення розміру пені та трьох відсотків річних.

З врахуванням досліджених у справі обставин, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення пені та трьох відсотків річних, з огляду на таке.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При цьому, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Приймаючи рішення про відмову в зменшенні розміру неустойки (пені), суд враховує вказівку, що міститься в п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського Суду України від 26.12.2011 року № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України, в якому зазначається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Окрім того, у п. 7 оглядового листа Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ) від 29.04.2013р. № 01-06/767/2013 вказано: положеннями частини першої статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Встановивши причини невиконання відповідачем грошового зобов'язання, зважаючи на розмір заявленої до стягнення пені та майнові інтереси сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені на підставі статті 233 ГК України та пункту 3 статті 83 ГПК України.

З урахуванням викладеного, оцінивши подані докази та матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає покладенню на відповідача.

Керуючись ст. 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82-84, 115 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державної установи "Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Вінницькій області" (1-й пов. Ботанічний, 38, м. Вінниця, 21010, ідент. код 08734457) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" (пров. Щорса, 24, м. Вінниця, 21012, ідент. код 03338649) 16035,87 грн. основного боргу; 669,88 грн. пені; 61,16 грн. - 3% річних та 1378,00 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 07 вересня 2016 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи