ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2016 р. Справа №922/5305/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В., суддя Терещенко О.І.,

при секретарі Євтушенко Є.В.,

за участю представників:

позивача - Ягодка О.О., за довіреністю б/н від 24.06.2016 року;

відповідача - не з'явився;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс», м.Харків, (вх.№2070Х/1-40) на рішення господарського суду Харківської області від 18.07.2016 року по справі №922/5305/15,

за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк», м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс», м.Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - гр. ОСОБА_2, м.Харків,

про стягнення 149952,08 Євро, що відповідно до курсу встановленого НБУ станом на день подання позову складає 3579619,32 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.07.2016 року по справі №922/5305/15 (суддя Чистякова І.О.) позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс» на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» заборгованість за кредитною лінією - 149952,08 Євро, що відповідно до курсу, встановленого НБУ станом на день подання позову складає 3579619,32 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс» на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» судовий збір в сумі 53694,29 грн.

Відповідач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить:

- скасувати рішення господарського суду Харківської області від 18.07.2016 року;

- постановити нове судове рішення по справі;

- припинити провадження у справі №922/5305/15 в частині стягнення основної заборгованості в сумі 6316,94 Євро.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції з посиланням на банківські виписки по особовому рахунку, які надані позивачем, стверджує про зарахування платежів на оплату відсотків, а не по тілу кредиту. Однак, суд не наводить у оскаржуваному рішенні номера та дати виписок, а також про наявність в них призначення платежу - «Сплата відсотків за користування кредитною лінією» із зазначенням за який період сплачені такі відсотки. Крім того, твердження суду першої інстанції про те, що платежі є платежами за відсотками спростовуються відмінністю сум платежів по випискам, які наявні в матеріалах справи.

Апелянт вказує, що у всіх банківських виписках, наданих відповідачем міститься рахунок позивача на який відповідачем сплачувалися суми на погашення тіла кредиту і відсотків. Щодо відсутності призначення платежу у банківських виписках на суму 1485,42 Євро, 1818,24 Євро та 1484,94 Євро, то позивачем не надано доказів списання коштів на зазначені суми на погашення пені, штрафів з посиланням на п. 9.4 договору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.08.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

15.08.2016 року позивач надав через канцелярію суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№8016), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач 16.08.2016 року надав до суду клопотання (вх.№8108), в якому просить відкласти розгляд справи на іншу дату у зв'язку із неможливістю направлення в призначене судове засідання уповноваженого представника. Крім того, відповідач зазначив про неможливість виконання вимог ухвали суду щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги через арешт державною виконавчою службою коштів на банківському рахунку.

Розглянувши заявлене клопотання позивача, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з того, що відповідно до вимог статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає розгляд справи, коли спір не може бути вирішено в даному засіданні, зокрема, через нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Відповідно до пункту 3.9.2 ч. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», господарський суд, з урахуванням обставин конкретної справи, може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи, у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - четвертою статті 28 ГПК України, з числа своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах, беручи до уваги, що відповідно до вимог статті 33 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно з вимогами статті 75 ГПК України розглядає справу за наявними матеріалами.

Ухвала суду про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення її до розгляду на 17.08.2016 року була направлена третій особі рекомендованим листом 01.08.2016 року за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі і отримана нею 09.08.2016 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів справи. Однак, третя особа письмового відзиву на апеляційну скаргу не надала, у судове засідання не з'явилася, про причини не з'явлення суд не повідомила.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, явку представників відповідача та третьої особи у дане судове засідання не визнано обов'язковою, позицію відповідача достатньо повно викладено в апеляційній скарзі, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представників відповідача та третьої особи за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 17.08.2016 року представник позивача проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника позивача, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

24.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Сбербанк» (позивач у справі, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Антекс» (позичальник, відповідач у справі) укладено договір про відкриття кредитної лінії №03-В/13/75/ЮО (кредитний договір).

Відповідно до п.1.1. кредитного договору банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в євро, що надалі іменується «Кредитна лінія» та надає позичальнику кредитні кошти (надалі - кредит) у порядку та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язується використовувати кредит на цілі, зазначені в п.1.5. цього договору, своєчасно та в повному обсязі сплачувати банку проценти за користування кредитом, а також повернути банку кредит у терміни, встановлені цим договором та виконати інші умови цього договору.

У цьому договорі:

- під терміном «відновлювальна кредитна лінія» розуміється кредитна лінія, за умовами якої після повного або часткового повернення наданого позичальнику кредиту банк здійснює на умовах цього договору подальше кредитування позичальника в межах вільного залишку ліміту кредитної лінії до настання останнього дня дії кредитної лінії, зазначеного в п. 1.4. цього договору;

- під терміном «загальна заборгованість за кредитною лінією» розуміється загальна сума кредиту, що фактично надана позичальнику згідно з цим договором і не повернена банку;

- під терміном «вільний залишок ліміту кредитної лінії» розуміється різниця між розміром ліміту кредитної лінії, зазначеним в п.1.2. цього договору, та розміром загальної заборгованості за кредитною лінією, в тому числі, якщо така різниця виникла внаслідок повного або часткового повернення кредиту.

Згідно з п.1.2. договору ліміт кредитної лінії складає: 150000,00 євро. З « 24» листопада 2014 року ліміт кредитної лінії зменшується щомісячно, кожного 24 числа календарною місяця на 25000,00 Євро.

Відповідно до п.1.3. договору тип процентної ставки, яка застосовується в цьому договорі:

- з дати укладання цього договору і по « 23» квітня 2014 року включно діє фіксована процентна ставка;

- починаючи з « 24» квітня 2014 року діє змінювана процентна ставка.

Розмір процентної ставки та порядок її визначення сторони погодили у пункті 1.3.1. кредитного договору.

У п.1.4. сторони погодили, що останній день дії кредитної лінії - 23 квітня 2015 року. У цьому договорі терміном «останній день дії кредитної лінії» позначається термін з настанням якого зобов'язання банку з наданням позичальнику кредиту на умовах цього договору припиняються.

У п. 4.1. договору зазначено, що в день підписання цього договору банк відкриває позичальнику позичковий рахунок обліку кредиту.

Відповідно до умов п.4.4. договору кредит не надається позичальнику в останній день дії кредитної лінії, оскільки в такий день позичальник зобов'язаний повернути банку загальну заборгованість за кредитною лінією, а також у разі, якщо в результаті надання позичальнику кредиту в сумі, яку вимагає позичальник загальна заборгованість за кредитною лінією перевищить відповідний розмір ліміту кредитної лінії, зазначений у п.1.2. цього договору.

Відповідно до п.2.1. договору з редакції договору про внесення змін від 20.08.2013 року, належне виконання позичальником зобов'язань по цьому договору забезпечується:

а) іпотекою нежитлового приміщення, загальною площею 1385,8 кв.м. та земельної ділянки, загальною площею 0,1653 га (кадастровий №:02:057:0008), розташованих за адресою: Полтавська обл., м.Лубни, вул. Комунарівська, 13/27 та належать позичальнику на праві власності:

б) порукою громадянина України ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на повний розмір зобов'язань позичальника за цим договором.

Згідно з п.6.1. договору позичальник зобов'язується сплачувати банку за користування кредитом проценти у розмірі, передбаченому договором. Проценти нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитною лінією в валюті заборгованості.

Відповідно до п.6.2. договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно протягом дії цього договору із розрахунку 360 днів у році - для кредиту, наданого позичальнику в іноземній валюті. Нарахування процентів починається з дня надання кредиту (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі. День повернення кредиту не враховується при нарахуванні процентів.

Згідно з п.6.3. договору проценти нараховані відповідно до п.6.1. - 6.2. цього Договору, Позичальник зобов'язаний сплачувати щомісяця не пізніше 3 (трьох) робочих днів, наступних за днем закінчення періоду. При цьому під «Періодом» сторони в цій ст.6 договору розуміють кожний з періодів, який починається з того числа місяця, в якому був укладений цей договір (реквізит договору «дата», вказаний в верхньому правому куті на першій сторінці договору), і закінчується в день, що передує тому числу наступного (відповідного) місяця т.ч. проценти за кредитом за такий день нараховуються.

Відповідно до п.6.4. договору проценти, нараховані за період, в якому відповідно до пункту 1.4. цього договору позичальник зобов'язаний повністю повернути кредит банку, повинні бути сплачені не пізніше дня, передбаченого для повернення кредиту.

Згідно з п.9.3. договору всі платежі позичальника по цьому договору (повернення кредиту, сплата процентів і т.д.) здійснюються шляхом переказу коштів з будь-якого поточного рахунка позичальника на мультивалютний рахунок №2909_______ відкритий банком (далі - рахунок), в порядку та на умовах передбачених цим договором. Для цілей цього договору днем здійснення позичальником будь-якого платежу по цьому договору вважається день зарахування коштів на такий рахунок. Якщо дата повернення кредиту припадає на неробочий день, то зобов'язання із здійснення такого платежу повинні бути виконані не пізніше першого робочого дня, наступного за неробочим днем.

Якщо позичальник буде здійснювати платіж по договору (сплата процентів або щомісячної комісії) авансом (строк сплати по таких платежах ще не настав), то такий платіж має здійснюватись на окремий транзитний рахунок №3739604, відкритий в банку.

Позичальник зобов'язаний забезпечити наявність на зазначеному в ньому пункті рахунку необхідної суми гривень для здійснення погашення платежів, сплата яких повинна здійснюватись за умовами цього договору в гривнях.

Відповідно до п.9.4. договору кошти, які надійшли на рахунок погашення заборгованості за договором, в тому числі списані в договірному порядку з рахунків позичальника або третіх осіб, а також перераховані третіми особами, направляються в наступній черговості на:

- погашення пені за прострочення сплати процентів (які нараховані та не сплачені банку);

- погашення пені за прострочення повернення кредиту;

- погашення пені за прострочення сплати комісій, передбачених договором;

- погашення заборгованості за простроченими процентами (які нараховані та строк сплати яких настав);

- погашення заборгованості по простроченим комісіям (які нараховані та строк сплати яких настав);

- погашення процентів (що нараховані та строк сплати яких не настав);

- погашення комісій (що нараховані та строк сплати яких не настав);

- погашення простроченої заборгованості за кредитом;

- погашення чергового платежу за кредитом, якщо договором передбачено погашення кредиту частинами відповідно до зменшення ліміту кредитної лінії (строк сплати якого настав та яка не є простроченою):

- погашення штрафів, передбачених договором;

- погашення суми витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання за цим договором (наприклад, судові витрати, витрати на експертизи, нотаріальні витрати, витрати, пов'язані з оплатою послуг юристів тощо).

Такий порядок черговості застосовується при надходженні коштів в будь-якій сумі та в день їх надходження на рахунок, зазначений в п.9.3. цього договору. Кошти, що залишились на рахунку, зазначеному в п.9.3. цього договору, після їх перерахування на погашення заборгованості за цим договором у вищезазначеному порядку, направляються банком на погашення загальної заборгованості за кредитом.

При цьому, банк і позичальник досягли згоди, що банк має право застосувати інший порядок погашення заборгованості позичальника по цьому договору з будь-якою черговістю платежів. За запитом позичальника банк інформує його в письмовій формі про застосування черговості погашення заборгованості позичальника по цьому договору.

Згідно з п.10.1. договору несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим договором позичальник зобов'язаний сплачувати банку у відповідності до вимог чинного законодавства України пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який стягується пеня, від простроченої суми за кожний день прострочення;

а) за прострочення строку/ів повернення кредиту/частини кредиту;

б) за прострочення строку/ів сплати процентів за користування кредитом, які визначені ст.6. цього договору;

в) за прострочення строку/ів сплати комісій, які визначені ст.5. цього договору.

Для розрахунку пені приймається 360 днів у році - для кредиту, наданого позичальнику в іноземній валюті, та фактичної кількості днів у році - для кредиту наданого позичальнику в національній валюті.

Відповідно до п.10.2. договору нарахування пені, яка передбачена цим договором, починається з першого дня прострочення виконання зобов'язання, зазначеного в п. 10.1. цього договору і припиняється в момент виконання позичальником зобов'язання, за несвоєчасне виконання якого така пеня була застосована до позичальника. При цьому, останнім днем нарахування пені є день фактичного погашення заборгованості в зв'язку з виникненням якої нараховувалась пеня.

Пеня, зазначена в пункті 10.1. цього договору, повинна сплачуватись банку в строк не пізніше наступного робочого дня з дня її накладення/нарахування.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання банком та позичальником, скріплення печатками сторін, і діє до повного виконання зобов'язань позичальника по цьому договору (п.11.3. договору).

З матеріалів справи вбачається, що договір про відкриття кредитної лінії №03-В/13/75/ЮО підписано сторонами та скріплено печатками підприємств.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України договір (кредитний) укладений між сторонами, як цивільно-правові правочини є правомірними на час розгляду справи, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, та він не визнаний судом недійсним, тому зобов'язання за цим договором має виконуватися належним чином.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 345 Господарського кодексу України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до п. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення домовленості сторін неповно та несвоєчасно виконав своє зобов'язання за кредитним договором, та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за договором про відкриття кредитної лінії №03-В/13/75/ЮО від 24.04.2013 року виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 150000,00 Євро, що підтверджується наявним у матеріалах справи меморіальним ордером №26757640 від 25.04.2013 року на суму 150000,00 Євро.

Проте, як зазначає позивач, відповідач лише частково виконав свої грошові зобов'язання за кредитним договором, повернувши 24.07.2013 року кредитні кошти в сумі 47,92 Євро, що підтверджується банківською випискою по особовим рахункам, наявною в матеріалах справи.

Позивач вказує, що 22.10.2014 року ним на адресу відповідача була направлена повідомлення-вимога щодо повернення повної суми заборгованості за договором, в якій позивач вимагав повернення простроченої заборгованості у розмірі 152290,55 Євро та 355,34 грн.

З матеріалів справи вбачається, що з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог розмір заборгованості відповідача складає 149952,08 Євро - заборгованість за кредитною лінією.

Непогашення заборгованості за кредитною лінією у розмірі 149952,08 Євро призвело до звернення позивача з позов у даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення домовленості сторін неповно та несвоєчасно виконав своє зобов'язання за кредитним договором, та не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджено факт невиконання відповідачем прийнятого на себе зобов'язання по кредитному договору №03-В/13/75/ЮО від 24.04.2013 року з урахуванням додаткових угод до нього.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положення статті 525 Цивільного кодексу України визначають, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 611, 612 Цивільного кодексу України).

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, та враховуючи те, що відповідач не надав до суду доказів, які б підтверджував сплату заборгованості по кредиту, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача боргу за кредитним договором №03-В/13/75/ЮО від 24.04.2013 року в сумі 149952,08 Євро, що відповідно до курсу, встановленого НБУ станом на день подання позову складає 3579619,32 грн.

Щодо заперечень відповідача, викладених ним у апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у матеріалах справи наявні копії виписок від 24.07.2013 на суму 1485,42 Євро (т.1. а.с. 157), від 25.06.2013 на суму 1485,42 Євро (т.1 а.с. 161), від 28.05.2013 на суму 1818,24 Євро (т.1 а.с. 163) та від 29.08.2013 на суму 1484,94 Євро (т.1 а.с. 167), на які посилається відповідач як на докази сплати тіла кредиту.

У той час, у вищевказаних банківських виписках не зазначено призначення платежу. Враховуючи, що відповідачем неналежно виконувалися взяті на себе кредитні зобов'язання, банк - кредитодавець, в силу укладеного між сторонами кредитного договору, а саме п.9.4. зараховував відповідні кошти за відповідною черговістю, а саме на оплату відсотків по кредиту, а не на погашення тіла кредиту.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем всупереч приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних та допустимих доказів у підтвердження належного виконання ним умов щодо своєчасного розрахунку у встановленому порядку та розмірі за кредитним договором №03-В/13/75/ЮО від 24.04.2013 року щодо погашення тіла кредиту.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 18.07.2016 року по справі №922/53005/15 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.08.2016 року було відстрочено відповідачу (апелянту по справі) сплату судового збору за подання апеляційної скарги до моменту вирішення апеляційної скарги по суті.

Відповідно до п. 7 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» №7 від 17.05.2011 року, у випадку несплати судового збору у встановленому законом розмірі суд стягує недоплачену суму збору за результатами апеляційного провадження.

Оскільки, станом на момент вирішення по суті апеляційної скарги, апелянтом судовий збір не сплачено, то у зв'язку із закінченням апеляційного провадження, враховуючи надані суду апеляційної інстанції повноваження, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс» (апелянт у справі) на користь державного бюджету України судового збору за подання апеляційної скарги, у відповідності до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 18.07.2016 року по справі №922/5305/15 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Антекс» (61064, м.Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 123, ідентифікаційний код 24338100) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Дзержинському районі м.Харкова Харківської області, код 37999654, МФО 851011, рахунок отримувача - 2003, код класифікації доходів бюджету - 22030001 «Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)») 59063,72 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2016 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Терещенко О.І.