ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2016 р.Справа № 916/4590/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: В.В.Лашина

Суддів: Т.А. Величко

ОСОБА_1

При секретарі Р.О. Кияшко

За участю представників сторін:

Від ТОВ "УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ" - ОСОБА_2

Від ТОВ "ВИНФОРТ" - ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Винфорт» та товариства з обмеженою відповідальністю Український рітейл

на рішення господарського суду Одеської області

від 08.04.2016 року

у справі № 916/4590/15

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «Український рітейл»

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Винфорт»

про стягнення 1 082 497 грн. 92 коп.

та за зустрічним позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «Винфорт»

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Український рітейл»

про визнання частково недійсним договору, розірвання договору та стягнення 51 632 грн. 24 коп.

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Український рітейл» (у наступному ТОВ «Український рітейл») звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Винфорт» (далі ТОВ «Винфорт») про стягнення 1 082 497,92 грн. пені та судових витрат, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачем порушені умови договору поставки від 01.06.2011 р. та не був поставлений товар у визначений угодою строк.

У свою чергу, у грудні 2015 року ТОВ «Винфорт» звернулося із зустрічною позовною заявою, в якій просило визнати пункт 8.1 договору поставки № 01/06/2011 від 01.06.2011 р. недійсним з моменту початку дії договору; розірвати зазначений договір з 04 серпня 2015 року; стягнути з ТОВ «Український рітейл» на користь ТОВ «Винфорт» 3 % річних у розмірі 14129,04 грн. та інфляційні збитки у розмірі 37503,20 грн., а також судовий збір в сумі 1218 грн.

Свої вимоги ТОВ «Винфорт» обґрунтовувало тим, що встановлення у договорі поставки пені у розмірі 5 % від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожний день прострочення суперечить законодавству, так як застосування пені передбачено за прострочення грошових зобовязань, а не зобовязань з постачання товару. ТОВ «Винфорт» також вказувало, що 14.07.2015 р. запропонувало розірвати договір у звязку із обтяжуючими та невигідними умовами, які ТОВ «Український рітейл» змінювало в односторонньому порядку.

Окрім цього, ТОВ «Винфорт» зазначало, що відповідно до п. 6.5 договору від 01.06.2011 р. на ТОВ «Український рітейл» було покладено зобовязання з своєчасної оплати за поставлений товар, однак останнім ці обовязки належним чином та оплата здійснювалась, починаючи березня 2013 року, із запізненням.

Рішенням господарського суду Одеської області від 19 травня 2016 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Петренко Н.Д., судді: Желєзна С.П., Никифорчук М.І.) у задоволені позовних вимог ТОВ «Український рітейл» відмовлено. Зустрічний позов ТОВ «Винфорт» був задоволений частково. Визнаний недійсним пункт 8.1 договору поставки № 01/06/2011 від 01.06.2011 р., укладеного між ТОВ «Український рітейл» та ТОВ «Винфорт». В решті зустрічних позовних вимог ТОВ «Винфорт» відмовлено. На користь ТОВ «Винфорт» з ТОВ «Український рітейл» стягнуто 1218 грн. судового збору.

Не погоджуючись з цим рішенням, ТОВ «Винфорт» в апеляційній скарзі просить його скасувати частково та постановити рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, оскільки у зустрічному позові були викладені фактичні обставини порушення ТОВ «Український рітейл» умов договору щодо порушення строків оплати товару, а також односторонньої зміни (зменшення) асортименту товару, які підлягали постачанню, що завдало шкоди фінансовим інтересам ТОВ «Винфорт». Ці обставини підтверджувалися транспортними накладними, копіями платіжних доручень, рахунками та актами прийому послуг. Скаржник зазначає, що в порушення ст. 82 ГПК України та п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. судом не відхилено доводи ТОВ «Винфорт». Окрім цього, скаржник вказує на те, що суд не здійснив самостійний перерахунок 3 % річних та інфляційних нарахувань, не зобовязав відповідача здійснити і подати контр розрахунок, а також не здійснив інших дій для повного та всебічного дослідження доказів.

Зі згаданим судовим рішенням не погоджується й ТОВ «Український рітейл», яке в апеляційній скарзі просить його скасувати частково та постановити нове, яким відмовити у задоволені зустрічної позовної заяви ТОВ «Винфорт», а позов ТОВ «Український рітейл» задовольнити, зазначаючи про порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, оскільки висновок суду про те, що пеня нараховується лише за невиконання грошового зобовязання суперечить приписам ст. с 230, 231 Господарського кодексу України, ст.. 610 Цивільного кодексу України.

В запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ «Український рітейл» ваажає апеляційну скаргу ТОВ «Винфорт» необґрунтованою, з мотивів викладених у запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи, судова ко легія вважає апеляційну скаргу ТОВ «Український рітейл» обґрунтованою та підлягаючою задоволенню, а апеляційну скаргу ТОВ «Винфорт» підлягаючою частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Частиною першою статті 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Основні вимоги щодо укладення та виконання договорів поставки встановлюються Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 названого Кодексу за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 ГК України)

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2011 року між ТОВ «Український Рітейл» (покупець) та ТОВ «Винфорт» (постачальник) був укладений договір поставки № В 01/06/2011 із протоколом розбіжностей, згідно умов якого ТОВ «Винфорт» зобов'язалось поставляти товар окремими партіями згідно замовлень на поставку, а ТОВ «Український Рітейл» приймати і оплачувати його на оговорених договором умовах за найменуванням, цінами та асортиментом, вказаним у додатку № 1 «Специфікація/прайс-лист».

Відповідними положеннями договору сторони погодили умови та порядок постачання (розділ 2, пункти 2.1-2.19), порядок приймання товару (п.п.3.1-3.10), вимоги до якості (п.п.4.1-4.10), вимоги до тари, пакування та маркування (п.п.5.1-5.7), визначення ціни товару та порядку розрахунків (п.п.6.1-6.10), умови та порядок повернення товару (п.п.7.1-7.5), взаємну відповідальність сторін (п.п.8.1-8.9), звільнення від відповідальності у разі настання форс-мажорних обставин (п.п.9.1-9.5), порядок вирішення спорів (п.п.10.1-10.2), строк його дії, порядок внесення змін та розірвання (п.п.11.1-11.4), вказали додатки, які є невід'ємною частиною договору (всього 7: додаток № 1 «Специфікація/Прайс-лист», додаток № 2 «Порядок направлення та прийняття замовлень на поставку через платформу електронної комерції «еХіte», додаток № 3 «Зразок замовлення на поставку з повідомленням про вручення», додаток № 4 «Список представників постачальника, відповідальних за приймання замовлень та відправлення повідомолень про отримання», додаток № 5 «Форма заявки на участь в акції», додаток № 6 «Особливі (додаткові) умови поставки», додаток № 6).

Положеннями п. 2.3 протоколу розбіжностей до договору сторони погодили, що замовлення на поставку направляється постачальнику не менше ніж за 6 календарних днів до поставки з повідомленням про отримання. Зразок замовлення на поставку з повідомленням про отримання міститься в Додатку № 3 до договору. Список представників ТОВ «Винфорт», відповідальних за приймання замовлень і відправлення повідомлень про отримання, їх контактні телефони, вказуються в Додатку № 4. У разі, зміни представників, відповідальних за прийом замовлень і відправлення повідомлень про отримання, ТОВ «Винфорт» зобов'язаний повідомити про це ТОВ «Український Рітейл», про що сторонами підписується Додаток № 4 в новій редакції.

13 серпня 2014 року між сторонами договору укладено додаткове погодження № 5, яким сторони узгодили внести зміни до п. 2.2 договору а саме: замовлення передаються покупцем нарочно, факсимільним або електронним звязком, а у разі відсутності таких телефонограмою. При використанні сторонами способу передачі заявок шляхом електронного повідомлення (ЕDI-документа) через платформу електронної комерції, сторони підписують додаток № 2. Замовлення повинно містити наступну інформацію: номер та дату замовлення, номер та дату договору, найменування постачальника, найменування покупця, асортимент товару, кількість товару, дату доставки товару постачальником на склад або магазин, вказаний покупцем, адресу складу або магазину, вказаного покупцем.

З 10.05.2013 р. ТОВ «Український рітейл» та ТОВ «Винфорт» працюють через платформу електронної комерції Comarch EDI (ТОВ «КомАрх»).

Пунктом 2.8 договору сторони визначили, що постачальник зобов'язується не менш ніж за 14 календарних днів повідомити покупця про неможливість поставляти товар, зазначений у специфікаціях. В інших випадках постачальник несе відповідальність за прострочення поставки товару і недопоставку товару згідно з умовами договору та чинного законодавства.

Згідно до 8.1 договору (з урахуванням протоколу розбіжностей за редакцією ТОВ «Винфорт») відповідальність постачальника перед покупцем за невиконання зобов'язання з постачання товару в зазначений строк (день) встановлена у виді пені в розмірі 5 % від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожний день прострочення поставки.

10.07.2015 р., 24.07.2015 р., 31.07.2015 р., 07.08.2015 р., 14.08.2015 р. ТОВ «Український рітейл» через платформу електронної комерції були зроблені замовлення на поставку ТОВ «Винфорт» у строк до 16.07.2015 р. покупцю товару на загальну суму 28442,40 грн., у строк до 30.07.2015 р. товару на загальну суму 92666,16 грн., у строк до 06.08.2015 р. товару на загальну суму 92666,16 грн., у строк до 13.08.2015 р. товару на загальну суму 92666,16 грн., у строк до 20.08.2015 р. товару на загальну суму 92666,16 грн. відповідно, місце доставки: Дніпропетровськ, вул. Маршала Малиновського, 114, що підтверджується звітами ТОВ КомАрх» /т.1, а.с. 27-32/.

Оскільки постачальник свої зобовязання по відвантаженню товару покупцю не виконав, покупець, керуючись положеннями п. 8.1 договору, нарахував пеню на кожну партію неотриманого товару з даті очікуваної поставки по 30.09.2015 р. на загальну суму 1 082 497,92 грн. (109 503,24 грн. за 77 днів + 291 898,40 грн. за 63 дні + 259 465,25 грн. за 56 днів + 227 032,09 за 49 днів +194 598,94 грн. за 42 дні).

При цьому, доказів повідомлення про неможливість поставки товару ТОВ «Винфорт» матеріали справи не містять.

Разом з тим, 14 липня 2015 року ТОВ «Винфорт» направило ТОВ «Український рітейл» лист із пропозицією розірвання договору № В01/06/2011 від 01.06.2011 р. з 17.07.2015 р./т.1, а.с. 127/.

Відмовляючи у задоволені позову ТОВ «Український рітейл», місцевий господарський суд виходив з того, що зобов'язання з постачання товару за своїм змістом не є грошовим, а пеня нараховується лише за невиконання грошового зобовязання, тоді як встановлення у п. 8.1. укладеного між ТОВ «Український Рітейл» та ТОВ «Винфорт» договору поставки № В 01/06/2011 від 01.06.2011 р. санкції в виді пені за несвоєчасну поставку товару суперечить положенням чинного законодавства. Вказане дало підстави суду першої інстанції задовольнити зустрічні позовні вимоги ТОВ «Винфорт» про визнання пункту 8.1 зазначеного договору поставки недійним, та для відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Український рітейл» про стягнення 1 082 497,92 грн. пені за несвоєчасну поставку.

Одночасно з цим, господарським судом було зазначено, що у відповідності до положень п. 11.1 договору поставки сторонами визначено строк дії до 31.12.2011 р., його продовження до 31.12.2015 р., лист ТОВ «Винфорт» про розірвання договору та припинення дії договору 31.12.2015 р., що виключає задоволення зустрічної позовної вимоги про розірвання договору.

Окрім цього, судом першої інстанції було відмовлено у задоволені зустрічного позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за порушення ТОВ «Український рітейл» умов договору поставки щодо своєчасної оплати за поставлений товар, оскільки розрахунок був здійснений бухгалтерською компютерною програмою, якою користується ТОВ «Винфорт», тоді як первинні бухгалтерські документи щодо несвоєчасної оплати додані лише ті, які, на думку постачальника, є несвоєчасно оплаченими. Документи за весь період договірних стосунків між сторонами не надані через їх велику кількість. Вибіркове надання документів, посилання на внутрішній компютерний облік, відсутність претензій щодо несвоєчасної оплати товару протягом 2011-2015 років, відсутність основної заборгованості, позбавило суд можливості перевірити правильність нарахування в порядку статті 625 ЦК України інфляційних збитків та трьох відсотків річних.

Аналізуючи матеріали справи, судова колегія доходить до висновку про помилковість висновків місцевого господарського суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Український рітейл» у звязку із визнанням недійсним пункту 8.1 договору поставки від 01.06.2011 р.

Статтями 193, 199 Господарського кодексу України, частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України визначено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Заходами відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій передбачено частиною 1 статті 216 та частиною 1 статті 546 ЦК України.

Згідно зі статтями 230, 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Та обставина, що за порушення передбаченого строку поставки товару постачальник сплачує покупцю неустойку у вигляді пені від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення товару, не перетворює цю неустойку в пеню за порушення грошового зобов'язання, так само, як і обов'язок постачальника поставити товар не стає грошовим зобов'язанням. Тому до даних правовідносин не застосовуються приписи ч. 3 ст. 549 ЦК України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» стосовно обмеження розміру пені.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2013 року у справі № 3-35гс13.

Стягнення пені за порушення строків поставки товару узгоджується із приписами статті 231 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, відповідає умовам договору поставки, а також враховуючи й те, що дана умова про відповідальність ТОВ «Винфорт» була запропонована саме цим товариством.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Український рітейл» про стягнення з ТОВ «Винфорт» 1 082 497,92 грн. пені є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Посилання ТОВ «Винфорт» на розірвання договору з 04.08.2015 р. є неспроможними.

Пунктом 11.1 договору строк його дії визначений до 31.12.2011 р. У раз якщо за 30 днів до дати закінчення строку дії договору не повідомить у письмовій формі про розірвання, то договір автоматично продовжує на кожний наступний рік.

Правовідносини за договором поставки пролонговані саме до 31.12.2015 р.

При цьому, ТОВ «Винфорт» не отримувало відповіді на лист від 14.07.2015 р. про розірвання договору, тоді як за приписами ст. 525 ЦК України, ст. 193 ГК України, а також умов договору поставки постачальник не вправі відмовитися від договору в односторонньому порядку. При цьому, виходячи з положень ст. 654 ЦК України та п. 11.3 договору поставки, будь-які зміни умов договору повинні оформлюватися письмово шляхом складання відповідних угод.

Доказів досягнення згоди щодо розірвання договору поставки з 04.08.2015 р. матеріали справи не містять.

До того ж, вимоги ТОВ «Винфорт» про розірвання договору поставки з 04.08.2015 р. не можуть бути задоволені з огляду на їх необґрунтованість та суперечність приписам ч. 3 ст. 653 ЦК України, за якими якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Враховуючи припинення правовідносин за договором поставки у звязку із закінченням строку його дії 31.12.2015 р., що передбачено безпосередньо договором, як правильно встановлено судом першої інстанції, відсутні правові підстави для розірвання договору з 04.08.2015 р. за позовними вимогами ТОВ «Винфорт».

Одночасно з цим, судова колегія вважає обґрунтованими вимоги ТОВ «Винфорт», викладені у зустрічній позовній заяві з питання стягнення з ТОВ «Український рітейл» 14 129 грн. 3 % річних та 37503,20 грн. інфляційних збитків.

Так, у відповідності до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобовязання повинні виконуватися належним чином.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно до ч. 2 ст. 625 названого Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Строки виконання ТОВ «Український рітейл» своїх зобовязань з оплати за поставлений товар, визначені умовами договору поставки від 01.06.2011 р., порушувалися, про що свідчать акти наданих послуг, рахунки на сплату та платіжні доручення.

ТОВ «Український рітейл» не спростовані розрахунки ТОВ «Винфорт».

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Докази подаються сторонами.

За таких обставин, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Укранський рітейл» підлягають задоволенню, а зустрічна позовна заява ТОВ «Винфорт» належить задоволенню частково в частині стягнення з ТОВ "Український рітейл» сум 3 % річних та інфляційні втрати за порушення строків оплати за поставлені товари, а в решті позовних вимог - відмовити.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Український рітейл» задовольнити, а апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю «Винфорт» задовольнити частково, а рішення господарського суду Одеської області від 08.04.2016 р. у справі № 916/4590/15 - скасувати, позов товариства з обмеженою відповідальністю «Український рітейл» задовольнити; зустрічну позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Винфорт» задовольнити частково.

Стягнути з товариства обмеженою відповідальністю «Винфорт» (ідентифікаційний код 30704028) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Український рітейл» (ідентифікаційний код 34604386) 1 082 497,92 грн. пені за прострочення поставки товару, а також 34098,49 грн. судового збору за розгляд справи .

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Український рітейл» (ідентифікаційний код 34604386) на користь товариства обмеженою відповідальністю «Винфорт» (ідентифікаційний код 30704028) 14129,04 грн. 3 % річних та 37503,20 грн. інфляційних втрат за порушення строків оплати та 2 557,8 грн. судового збору за розгляд справи.

В решті зустрічних позовних вимог - відмовити.

Накази доручити видати господарському суду Одеської області.

Головуючий суддя В.В. Лашин

Суддя Т. А. Величко

Суддя О.Л. Воронюк