ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2016 р. Справа № 920/447/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Білоусова Я.О. , суддя Крестьянінов О.О.

при секретарі Марченко В.О.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність б/н від 12.11.15) у режимі відеоконференції, проведення якої доручено господарському суду м.Києва, повноваження даного представника перевірені секретарем судового засідання господарського суду м.Києва ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3 (довіреність №7-юр від 01.08.16),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2061 С/2) на рішення господарського суду Сумської області від 29.06.16 у справі № 920/447/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохім-Партнер", м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Угроїдський цукровий завод", м.Суми,

про стягнення 352665,38 грн.

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "Агрохім-Партнер" звернулося до господарського суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача 103127,99 грн. курсової різниці, 108853,19 грн. 30% річних, 140684,20 грн. пені за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 31.03.14 договору поставки товару № 30.

Рішенням господарського суду Сумської області від 29.06.16 (суддя Резніченко О.Ю.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 108853,19 грн. 30% річних, 5000,00 грн. пені, 3750,15 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить: оскаржуване рішення частково скасувати - в частині відмови у стягненні 103127,99 грн. курсової різниці та в частині зменшення розміру пені із суми 140684,20 грн. до 5000,00 грн.; прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимоги щодо стягнення 103127,99 грн. курсової різниці апелянт зазначає, що вказану суму нараховано за період з 14.08.15 по 14.04.16, який не охоплюється періодом нарахування курсової різниці за рішенням господарського суду від 02.11.15 у справі №920/1444/15 (з 02.11.14 по 13.08.15), тому висновок місцевого господарського суду в оскаржуваному рішенні про безпідставність повторного перерахунку курсової різниці, стягнутої згідно з рішенням у справі №920/1444/15, апелянт вважає необґрунтованим.

Також позивач не погоджується із зменшенням розміру пені, зазначаючи, що відповідачем не доведено виняткової сукупності обставин, які відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України можуть бути підставою для зменшення розміру неустойки за рішенням суду, і що суд першої інстанції не врахував матеріальних інтересів та фінансового стану позивача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.08.16 вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 30.08.16. Запропоновано учасникам процесу надати суду апеляційної інстанції: позивачу - письмові пояснення з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі; відповідачу - відзив на апеляційну скаргу з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження своїх заперечень. Вказаною ухвалою також задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні 30.08.16 в режимі відеоконференції, проведення якої доручено господарському суду м.Києва.

29.08.16 відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти заявлених вимог щодо стягнення курсової різниці, посилаючись на те, що в даному випадку сума, на яку відповідно до умов укладеного між сторонами договору збільшилася вартість товару в результаті відповідного перерахунку ціни на конкретний день платежу (курсова різниця) вже встановлена та стягнута рішенням суду у справі №920/1444/15. Також відповідач вважає, що місцевим господарським судом було обґрунтовано застосовано норми п.3 ст.83 ГПК України та правомірно зменшено розмір пені зважаючи на складний фінансовий стан та збитковість діяльності ТОВ "Угроїдський цукровий завод". Відповідач просить суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Присутні в судовому засіданні 30.08.16 представники позивача (в режимі відеоконференції) та відповідача підтримали викладену ними письмово правову позицію.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

31.03.14 між ТОВ "Агрохім-Партнер" (постачальник) та ТОВ "Угроїдський цукровий завод" (покупець) було укладено договір поставки товару на умовах відстрочення платежу № 30 разом з додатками № 1-3 (надалі Договір).

У вересні 2015 року ТОВ "Агрохім-Партнер" звернулося до господарського суду з позовною заявою у справі № 920/1444/15, в якій просило стягнути з ТОВ "Угроїдський цукровий завод" на свою користь 542778,90 грн. заборгованості за договором поставки товару № 30 від 31.03.14, 200340,70 грн. пені, 127552,78 грн. суму 30 % річних, 472217,64 грн. курсової різниці. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін, нарахування курсової різниці, відсотків річних та пені було здійснено позивачем за період з 02.11.14 і по 13.08.15 включно.

Рішенням господарського суду Сумської області від 02.11.15 у справі №920/1444/15 (залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.01.16) було встановлено наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі 542778,90 грн., яку не сплачено на момент подання позову, а також правомірність нарахування позивачем на вказану суму боргу 200340,70 грн. пені, 127552,78 грн. 30 % річних та 472217,64 грн. курсової різниці. Разом з тим, зазначивши, що ТОВ Угроїдський цукровий завод є сільгоспвиробником, а стягнення з підприємства сум штрафних санкцій, які є надмірно великими у порівнянні із сумою основного боргу (становлять майже 60% від загальної суми заборгованості), призведе до негативних наслідків у діяльності підприємства та керуючись приписами ст. 83 ГПК України, суд дійшов висновку про можливість зменшення сум штрафних санкцій та стягнення з відповідача на користь позивача 10000,00 грн. пені за несвоєчасні розрахунки. У стягненні решти суми пені вказаним рішенням суду позивачеві було відмовлено. Усього вказаним рішенням (з урахуванням витрат зі сплати судового збору в сумі 26860,00 грн.) присуджено до стягнення з ТОВ "Угроїдський цукровий завод" на користь ТОВ "Агрохім-Партнер" 1170409,32 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та даних Єдиного державного реєстру судових рішень, станом на 30.08.16 рішення господарського суду Сумської області від 02.11.15 та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 20.01.16 у справі №920/1444/15 набрали законної сили та не скасовані в касаційному порядку.

Матеріалами даної справи №920/447/16, зокрема, наданою позивачем банківською випискою від 14.04.16 (а.с.41) підтверджується, що ТОВ "Угроїдський цукровий завод" сплачено на користь ТОВ "Агрохім-Партнер" 1170409,32 грн. Тобто судове рішення від 02.11.15 у справі №920/1444/15 виконано відповідачем у повному обсязі лише 14.04.16.

За таких обставин, враховуючи встановлений факт та період існування боргу та те, що рішенням по справі № 920/1444/15 було стягнуто борг, курсову різницю, 30% річних та пеню по 13.08.15, позивач 25.04.16 звернувся до господарського суду з позовом у даній справі №920/447/16, в якому просив суд стягнути з відповідача 103127,99 грн. курсової різниці, 108853,19 грн. 30% річних, 140684,20 грн. пені за загальний період з 14.08.15 по 13.04.16 включно тобто від дати, наступної за кінцевим терміном здійснення нарахувань в позові у справі № 920/1444/15, і по дату фактичного погашення боргу (14.04.16).

Таким чином, позов у даній справі №920/447/16 стосовно стягнення нарахувань на суму основного боргу, сплату якої відповідачем прострочено, заявлено ТОВ "Агрохім-Партнер" з тих же правових підстав, що і відповідні вимоги до ТОВ "Угроїдський цукровий завод" у справі №920/1444/15, але за наступний період часу.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, колегія суддів зазначає, що у відповідності до приписів ст.35 ГПК України, при наданні правової оцінки позовним вимогам у даній справі №920/447/16 має бути враховано обставини, встановлені рішенням суду № 920/1444/15, що набрало законної сили.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевим господарським судом правомірно, із застосуванням ст. 35 ГПК України, з урахуванням обставин, встановлених у справі №920/1444/15, та з посиланням на відповідну практику Верховного Суду України, зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до п. 8.6. Договору, сторони, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, дійшли згоди, що відповідач у випадку прострочення оплати товару за неправомірне користування коштами позивача сплачує на користь останнього 30 % річних.

Отже, враховуючи встановлений судом першої інстанції та не спростований сторонами в ході апеляційного провадження факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманого товару, а також те, що право позивача щодо стягнення з відповідача 30 % річних передбачено чинним законодавством України та умовами укладеного між сторонами Договору, колегія суддів визнає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 108853,19 грн. 30% річних за загальний період з 14.08.15 по 13.04.16. Суд апеляційної інстанції додатково враховує, що у вказаній частині рішення сторонами не оскаржувалося.

Разом з тим, рішення місцевого господарського суду про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача суми курсової різниці за цей же період, на думку колегії суддів, є непослідовним та таким, що не узгоджується з умовами укладеного між сторонами Договору і приписами ст.35 ГПК України.

Так, судовим рішенням у справі №920/1444/15, що набрало законної сили, встановлено обставини стосовно правомірності стягнення з відповідача на користь позивача суми курсової різниці на підставі умов Договору.

А саме, згідно з п. 5.1. Договору покупець здійснює оплату партії товару за ціною, вказаною у додатках та/або накладних документах на відпуск товару (видаткових накладних), що є невід'ємною частиною цього Договору із врахуванням положень п. 2.4. та розділу 5 Договору.

За умовами п. 5.2. Договору, відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони дійшли згоди, що ціна на товар та загальна сума Договору, зазначені у додатках і визначені у національній валюті України, еквівалентна курсу продажу відповідної іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного Договору.

Відповідно до п. 5.3. Договору вартість товару оплачується на поточний рахунок постачальника в національній валюті, скоригованій пропорційно зміні курсу продажу відповідної іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України до гривні на дату оплати товару.

Ціна відповідно до ч. статті 189 ГК України визнається як форма грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують субєкти господарювання. Частиною 2 цієї статті передбачено, що ціна є істотною умовою господарського договору, зазначається в договорі у гривнях.

Відповідно до статті 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті .

Частиною 2 статті 533 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

З наведених норм законодавства та умов Договору вбачається, що грошовий еквівалент в іноземній валюті є складовим елементом ціни Договору, а тому сума, на яку збільшилась вартість товару в результаті відповідного перерахунку ціни з урахуванням зміни курсу валюти еквіваленту (курсова різниця) входить до ціни Договору (вартості товару).

Як було встановлено вище, сума основного боргу за Договором, яку відповідач сплатив позивачеві 14.04.16, становить 542778,90 грн.

Згідно з додатками № 1, № 2 до Договору, визначено грошовий еквівалент та валюта еквівалента (долар США).

Сторонами погоджено, у випадку, якщо курс долара США до гривні на день оплати вище, ніж курс долара США до гривні на день підписання Договору сторони, для визначення суми, яка підлягає оплаті, використовують наступну формулу: S = (А1/А2)*В, де S - ціна товару на момент проплати; В ціна товару на момент підписання даного договору; А2 - курс долара США до гривні, що встановлений на міжбанківському валютному ринку України до гривні на день підписання договору; А1 - курс долара США до гривні, що встановлений на міжбанківському валютному ринку України до гривні на день перерахування грошей.

Згідно з умовами Договору та додатків, позивачем розраховано курсову різницю (різницю між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти за різних валютних курсів) в сумі 103127,99 грн. виходячи з суми заборгованості в розмірі 542778,90 грн., а також з різниці між курсом долара США на міжбанківському валютному ринку України до гривні станом на 13.08.15 - день розрахунку первісних позовних вимог у справі № 920/1444/15 (21.55 грн. за 1 долар США) та станом на 14.04.16 день сплати основної суми боргу (25.70 грн. за 1 долар).

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначає про вищенаведені обставини, у тому числі, вказуючи, що сторонами в Договорі визначено саме дату оплати як кінцевий термін нарахування суми курсової різниці і що такою датою є 14.04.16 день сплати основної суми боргу. Але водночас ним вказано, що згідно з рішенням господарського суду Сумської області від 02.11.15 у справі №920/1444/15, з відповідача на користь позивача стягнуто, в тому числі заборгованість за товар, поставлений по Договору, скориговану пропорційно зміні курсу продажу відповідної іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України до гривні на дату оплати товару.

Колегія суддів зазначає, що вказаний висновок не узгоджується з матеріалами справи та із встановленими місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні обставинами, а саме що згідно з рішенням господарського суду Сумської області від 02.11.15 у справі №920/1444/15 курсову різницю (як і інші нарахування на суму основного боргу) стягнуто за період з 02.11.14 і по 13.08.15 тобто по дату розрахунку позовних вимог у справі №920/1444/15, а не по дату оплати, яку було здійснено відповідачем вже після прийняття рішення у справі №920/1444/15 від 02.11.15, а саме, 14.04.16.

Тому, на думку суду апеляційної інстанції, позовна вимога стосовно стягнення курсової різниці за період з 14.08.15 по 13.04.16 включно узгоджується з вищенаведеними умовами Договору. Натомість відмова місцевого господарського суду у позові в цій частині та твердження відповідача в ході апеляційного провадження про те, що відповідну суму курсової різниці вже було стягнуто за рішенням суду у справі №920/1444/15 від 02.11.15, є безпідставними, оскільки ґрунтуються на неправомірному ототожненні дати судового рішення про стягнення суми боргу та дати її фактичної сплати при тому, що, як було зазначено місцевим господарським судом стосовно стягнення сум відсотків річних за цей же період, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору. Тому, на думку колегії суддів, до спірних правовідносин стосовно стягнення курсової різниці мають бути застосовані положення Договору, які передбачають нарахування суми курсової різниці саме по дату фактичної оплати товару покупцем, про що обґрунтовано зазначає позивач в апеляційній скарзі.

Отже, 103127,99 грн. курсової різниці, нараховані за період з 14.08.15 по 13.04.16 включно, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, у звязку з чим оскаржуване рішення суду про відмову в позові в цій частині має бути змінено як таке, що прийнято при невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

В частині розміру суми пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 230, 231 ГК України у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання до учасника господарських відносин застосовуються штрафні санкції, у розмірі, встановленому законом або договором.

Згідно п. 8.2., 8.3. Договору за прострочення виконання зобов`язання відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення. Сторони, відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань за Договором, здійснюється протягом 5 років з моменту підписання Договору.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в розмірі 140684,20 грн. за період з 14.08.15 по 04.03.16 колегія суддів зазначає, що він є арифметично та методологічно вірним, узгоджується з вищенаведеними приписами закону та умовами Договору.

Разом з тим, як уже зазначалося, рішенням суду у справі №920/1444/15 від 02.11.15 було встановлено обставини, які є підставою для зменшення суми пені в порядку ст.83 ГПК України, а саме - ТОВ Угроїдський цукровий завод є сільгоспвиробником, а стягнення з підприємства сум штрафних санкцій, які є надмірно великими у порівнянні із сумою основного боргу, призведе до негативних наслідків у діяльності підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника відповідача в судовому засіданні 30.08.16, вказані обставини не змінилися на час розгляду судом першої та апеляційної інстанції даної справи №920/447/16. Отже, відповідно до приписів ст.35 ГПК України, встановлену судом наявність підстав для зменшення розміру пені має бути враховано при розгляді даної справи №920/447/16.

В судовому засіданні представник позивача зазначав, що при розгляді справи №920/1444/15 господарським судом було враховано ступінь виконання грошового зобовязання відповідачем саме у справі №920/1444/15, тому для розгляду даної справи №920/447/16 вказана обставина не має значення. Однак, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується представниками сторін в ході апеляційного провадження, станом на дату прийняття оскаржуваного рішення господарського суду Сумської області від 29.06.16 у справі №920/447/16 суму основного боргу та нарахування на неї за період з 02.11.14 і по 13.08.15 відповідачем сплачено в повному обсязі тобто ступінь виконання зобовязання є навіть більшим, ніж у справі №920/1444/15.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем у повному обсязі сплачено основний борг та стягнуті за судовим рішенням у справі № 920/1444/15 курсову різницю, пеню, 30% річних, заявлена до стягнення сума пені є великою та з урахуванням нарахованих позивачем 30 % річних, не узгоджується з передбаченими у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадами справедливості та добросовісності як складовими елементами загального конституційного принципу верховенства права - місцевий господарський суд, відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК, правомірно зменшив розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, до 5000,00 грн.

На думку колегії суддів, вказане зменшення, з урахуванням всіх обставин справи, відповідає вимогам співрозмірності та враховує інтереси позивача, оскільки, як вбачається з матеріалів справи (а.с.71), відповідач просив суд першої інстанції зменшити розмір пені до 1000,00 грн., однак судом першої інстанції зменшено її розмір до 5000,00 грн. отже, вказана дія не суперечить принципу рівності сторін у господарському процесі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не врахував матеріальні інтереси позивача, його фінансовий стан, наявність інфляційних процесів в економіці держави, що завдає значних збитків з огляду на несвоєчасні розрахунки відповідача. Разом з тим, ТОВ "Агрохім-Партнер" не надано суду першої та апеляційної інстанції доказів, що його фінансовий стан виключає можливість зменшення заявленої до стягнення суми пені, не надано належних та допустимих доказів понесення ТОВ "Агрохім-Партнер" збитків внаслідок дій відповідача (про що обґрунтовано зазначено в оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду, і вказаний висновок не спростовано апелянтом).

Окрім того, колегія суддів зазначає, що пеня за своєю правовою природою є саме засобом забезпечення виконання зобовязання, а не компенсацією збитків від інфляції (на які посилається позивач), та враховує, що відповідні суми курсової різниці стягнуто з відповідача на користь позивача у справі №920/1444/15 та присуджено до стягнення за результатами апеляційного розгляду даної справи №920/447/16.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без змін рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з відповідача 5000,00 грн. пені та відмові у позовних вимогах про стягнення пені в іншій частині (у сумі 135684,20 грн).

Відповідно до приписів ст.49 ГПК України та п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції в якій зазначено, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки, колегія суддів зазначає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірах, що підлягали сплаті згідно з приписами Закону України "Про судовий збір".

З огляду на викладене, керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктом 3 частини 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Сумської області від 29.06.16 у справі № 920/447/16 змінити, виклавши пункти 2 та 3 резолютивної частини в наступній редакції:

"2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Угроїдський цукровий завод (АДРЕСА_1, 40021, код 37053194) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрохім-Партнер (вул. Ямська, 8, м. Київ, 03038, код 38397547) 108853,19 грн. 30% річних, 103127,99 грн. курсової різниці, 5000 грн. пені, 5289,98 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

3. В частині стягнення 135684,20 грн. пені у позові відмовити."

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Угроїдський цукровий завод (АДРЕСА_1, 40021, код 37053194) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрохім-Партнер (вул. Ямська, 8, м. Київ, 03038, код 38397547) 5818,98 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідні накази.

Повний текст постанови складено 01.09.16

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Білоусова Я.О.

Суддя Крестьянінов О.О.