РІШЕННЯ

31 серпня 2016 року Справа № 913/820/16

Провадження № 9/913/820/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунальне підприємство "Теплосервіс Станично-Луганського району", смт. Станиця Луганська Луганської області

про стягнення 996 178 грн. 82 коп.

суддя Ворожцов А.Г.,

секретар судового засідання Богуславська Є.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 14-137 від 13.05.2014,

від відповідача ОСОБА_2, довіреність № 193 від 26.07.2016,

в с т а н о в и в:

суть спору: позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 292580,34 грн., 3% річних у сумі 30568,51 грн. та інфляційні втрати в сумі 673026,97 грн., за неналежне виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 2230/14-БО-20 від 24.12.2013.

Відповідно до приписів ст. 77 Господарського процесуального кодексу України 17.08.2016 у судовому засіданні було оголошено перерву до 31.08.2016 до 11-40 год.

Після перерви у судове засідання прибули повноважні представники сторін.

Відповідач, КП "Теплосервіс Станично-Луганського району", у відзиві на позовну заяву від 12.08.2016 № 210 посилається на Закон України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг", яким встановлено мораторій на час проведення АТО на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги в районі проведення АТО.

Крім того, відповідач на підтвердження своїх доводів надав суду копію сертифікату № 4471, виданого Київською торгово-промисловою палатою (ТПП), в якому йдеться про наявність форс-мажорних обставин на території Станиці Луганської, що настали 01.05.2014 та тривають до теперішнього часу.

Оцінивши обставини справи, вислухавши доводи учасників судового процесу, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що спір виник через неналежне виконання відповідачем грошового зобовязання за договором купівлі-продажу природного газу.

24 грудня 2013 року між сторонами у справі укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2230/14-БО-20 (далі - договір) (а.с. 10-20), згідно з умовами пункту 1.1 якого позивач (продавець) зобовязався передати у власність відповідачеві (покупцеві) протягом 2014 року природний газ, а останній, в свою чергу, зобовязався прийняти та оплатити природний газ на умовах даного договору.

Пунктом 2.1 договору сторони узгодили що постачальник повинен передати відповідачеві у період з 01.01.2014 по 31.12.2014 природний газ в обсязі до 1965 тис. куб. м.

Відповідно до умов пункту 5.2 договору вартість до сплати за 1000 куб. м природного газу становить 3459,00 грн. без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, становить 4473,82 грн. з урахуванням ПДВ.

На виконання умов договору позивач у період з січня по грудень 2014 року поставив у власність відповідачу природний газ на загальну суму 5161839,66 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу (а.с. 21-27).

Пунктом 6.1 договору встановлено, що розрахунки за поставлений природний газ здійснюється виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач за отриманий природний газ розраховувався повністю в сумі 5161839,66 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи довідкою про операції та довідкою про сальдо (а.с. 28-29), однак здійснював платежі несвоєчасно та не в повному обсязі.

Пунктом 7.2 договору сторони передбачили відповідальність за невиконання відповідачем грошових зобовязань, а саме: крім суми заборгованості відповідач має сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобовязань за договором позивачем за період з 15.02.2014 по 13.05.2015 було нараховано та заявлено до стягнення з відвідача пеню у розмірі 292580,34 грн., згідно наданого розрахунку суми пені з урахуванням кожного окремого періоду прострочення (а.с. 30-34).

Крім того, на підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем за період з лютого 2014 року по травень 2015 року нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні нарахування в розмірі 673026,97 грн. та 3 % річних за період з 15.02.2014 по 13.05.2015 у розмірі 30568,51 грн., що також підтверджено розрахунком (а.с. 30-34).

Доказів повної або часткової сплати суми позову відповідачем під час судового розгляду справи надано не було.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання не допускається, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Вказана норма за своїм змістом кореспондується з приписами п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено факт неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами у справі договору поставки природного газу. Обовязок з оплати отриманого природного газу відповідачем своєчасно виконаний не був.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо наявності форс-мажорних обставин, на які посилається відповідач.

Відповідач посилається на сертифікат Київської ТПП № 4471 (а.с. 62), в якому з посиланням на Указ Президента України від 14.04.2014 № 405/2014, яким було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України, Закон України "Про боротьбу з тероризмом Торгово-промислова палата підтвердила факт існування на території Станиці Луганської форс-мажорних обставин з 1травня 2014 року по теперішній час, які передбачені умовами спірного договору.

Розділом 8 спірного договору сторони визначили форс-мажор, а саме, випадками форс-мажору є обставини непереборної сили: стихійні лиха, війна, загроза війни або військові дії тощо, що спричиняють неможливість виконання однією із сторін зобов'язань за цим договором.

У відповідності до п. 8.1 договору при настанні обставин форс-мажору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов'язків щодо договору.

Передбачена сторонами договору можливість звільнення сторін від виконання зобовязання за обсягом правових наслідків включає таку складову, як звільнення від відповідальності за їх невиконання, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 550 Цивільного кодексу України, кредитор не має права на неустойку у разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобовязання (стаття 617 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За змістом статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014.

Таким чином, тривалість АТО на сході країни, що зазначена у якості причини виникнення форс-мажорних обставин в спірному сертифікаті ТПП України, закріплена на законодавчому рівні та її закінчення має бути визначено відповідним Указом Президента України, який на даний момент відсутній.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що спірний сертифікат засвідчує зв'язок між наявністю АТО на спірній території та неможливістю виконання відповідачем своїх обовязків за договором, оскільки проведення АТО триває, тобто обставини не припинили свої дії.

Зважаючи на положення розділу 8 спірного договору та існування форс-мажорних обставин, внаслідок яких були порушені зобов'язання відповідачем, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог в частині стягнення штрафних санкцій за період з 01.05.2014, тому до стягнення підлягає сума пені, яка нарахована позивачем за період з 15.02.2014 по 30.04.2014, яка складає 18042,58 грн., та щодо якої відповідач не подав заяву про застосування строку позовної давності у відповідності до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України.

З урахуванням викладеного вище позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та її обставинами частково, а тому підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 18042,58 грн., 3% річних у сумі 30568,51 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 673026,97 грн., з віднесенням на відповідача судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 75, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Теплосервіс Станично-Луганського району", 93601, Луганська область, смт. Станиця Луганська, кв. Молодіжний, буд. 10-Б, код 35259450, на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, код 20077720, пеню за період з 15.02.2014 по 30.04.2014 в розмірі 18042,58 грн., 3% річних у сумі 30568,51 грн., інфляційні нарахування в сумі 673026,97 грн., загалом 721 638,06 грн., крім того, витрати зі сплати судового збору в розмірі 10824,57 грн., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо не було подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.09.2016.

Суддя А.Г. Ворожцов