РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2016Справа №910/3573/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Елпіс-Україна",

до Przedsiebiorstwo Handlowo Uslugowe "OMEGA" P.H.U OMEGA,

про стягнення суми заборгованості згідно контракту в розмірі 13 285,29 доларів США, що відповідно офіційного курсу Національного банку України становить 362 024,15 грн.

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача: Демченко М.С. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явились.

У судовому засіданні 30 серпня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Елпіс-Україна", 01 березня 2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 446 від 26 лютого 2016 року до відповідача, Przedsiebiorstwo Handlowo Uslugowe "OMEGA" P.H.U OMEGA, про стягнення суми заборгованості згідно контракту в розмірі 13 285,29 доларів США, що відповідно офіційного курсу Національного банку України станом на день подання позову до суду становить 362 024,15 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2016 року порушено провадження у справі № 910/3573/16, розгляд справи призначено на 26.07.2016 року та зупинено провадження у справі до 26.07.2016 року з метою належного повідомлення нерезидента - відповідача, Przedsiebiorstwo Handlowo Uslugowe "OMEGA" P.H.U OMEGA в порядку Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року про розгляд справи.

Ухвалою суду від 26.07.2016 року провадження у справі було поновлено та відкладено розгляд справи на 30.08.2016 року

Через відділ діловодства суду 29.07.2016 року та 30.08.2016 року позивач подав клопотання про долучення до матеріалів справи, яке було долучено судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 30.08.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав та дав пояснення по суті спору. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки до суду не повідомив.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд,

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Елпіс-Україна" (далі - постачальник, позивач) та Przedsiebiorstwo Handlowo Uslugowe "OMEGA" P.H.U OMEGA (далі - покупець, відповідач) укладено контракт № 18-03/14 (надалі - контракт), відповідно до п. 1.1 якого продавець продає, а покупець купує сировину для харчової та фармацевтичної промисловості (далі-товар), відповідно до специфікації продавця /додаток до договору №1/, який додається до контракту.

Розділом 2 контакту передбачено, що асортимент та ціна товару, вказані у специфікації. Валюта контракту-долари США. Загальна сума контракту складає 100 000,00 доларів США.

У пунктах 3.1, 3.3. договору встановлено, що платіж за товар здійснюється банківським переказом в доларах США, шляхом перерахування вартості партії товару на розрахунковий рахунок продавця. Умови оплаті-попередня оплата. Днем оплати вважається день надходження платежу за поставлений товар на рахунок продавця.

На виконання умов контракту сторонами було підписано додаток № 1 від 18.03.2014 року на поставку товару загальною вартістю 6 433,20 доларів США, копія якого наявна у матеріалах справи.

На підставі вказаного додатку позивачем було поставлено товар партіями, що підтверджується вантажно-митними деклараціями форми № 205060000/2014/005032 від 28.03.2014 року на загальну суму 6 433,20 доларів США. (копії документів наявні в матеріалах справи).

Також позивач наголосив на тому, що транспортування товару відповідачеві підтверджується CMR накладною №001436, відповідно до якої товар поставлявся вантажним транспортом та був відвантажений відповідачеві 31.03.2014 року.

Спір у справі виник у зв'язку із невиконанням, на думку позивача, відповідачем грошового зобов'язання з оплати поставленого йому товару, у зв'язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Елпіс-Україна" вказало на існування у Przedsiebiorstwo Handlowo Uslugowe "OMEGA" P.H.U OMEGA заборгованості у розмірі 6 433,20 доларів США., що еквівалентно 175 304,70 грн. відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на день подання позову до суду.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції, зокрема, пеню та штраф за неналежне виконання договору.

Оцінивши наявні у матеріалах справи документи та докази господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За приписами ст. 36 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", порядок притягнення до цивільно-правової відповідальності, здійснення такої відповідальності та звільнення від неї може визначатися зовнішньоекономічними договорами (контрактами), якщо це не суперечить чинним законам України.

Відповідно до статті 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Частиною 1 статті 32 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Укладений сторонами контракт є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, у тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вже було встановлено судом, 18 березня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Елпіс-Україна" та Przedsiebiorstwo Handlowo Uslugowe "OMEGA" P.H.U OMEGA укладено контракт № 18-03/14, відповідно до п. 1.1 якого продавець продає, а покупець купує сировину для харчової та фармацевтичної промисловості, відповідно до специфікації продавця /додаток до договору №1/, який додається до контракту.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами було підписано без будь-яких заперечень та зауважень додаток № 1 від 18.03.2014 року на поставку товару загальною вартістю 6 433,20 доларів США, який наявний у матеріалах справи.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі вказаного додатку позивачем було поставлено товар партіями, що підтверджується вантажно-митними деклараціями форми №205060000/2014/005032 від 28.03.2014 року на загальну суму 6 433,20 доларів США. (копії документів наявні в матеріалах справи).

Також судом встановлено, що в матеріалах справи наявна накладна CMR №001436, що підтверджує транспортування товару відповідачеві вантажним транспортом, та що товар був відвантажений останньому 31.03.2014 року.

Спір у справі виник у зв'язку із невиконанням, на думку позивача, відповідачем грошового зобов'язання з оплати поставленого йому товару, у зв'язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Елпіс-Україна" вказало на існування у Przedsiebiorstwo Handlowo Uslugowe "OMEGA" P.H.U OMEGA заборгованості у розмірі 6 433,20 доларів США, що еквівалентно 175 304,70 грн.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами, не з'явився у судові засідання, про дату і місце проведення якого був повідомлений належним чином, доказів на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

Таким чином, беручи до уваги положення спірного контракту, вимоги чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, беручи до уваги не спростування відповідачем наявної заборгованості за контрактом, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 6 433,20 доларів США. на користь позивача та про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 5 887,11 доларів США, що еквівалентно 160 423,75 грн. та штрафу 964,98 доларів США., що еквівалентно 26 295,70 грн. відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на день подання позову до суду.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України у справах №23/225 від 28.02.2011 року, №06/5026/1052/2011 від 27.04.2012 року та № 3-88гс11 від 09.04.2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

У п. 7.5. контракту передбачено, що при недотриманні строку, вказаного у п. 3.1 контракту, покупець сплачує штраф у розмірі 15% від суми, вказаній в інвойсі та/або несплаченої суми.

Таким чином, умовами договору та Господарського кодексу України передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати пені та штрафу.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Таким чином, суд дійшов висновку про правильність розрахунку штрафу позивачем в розмірі 964,98 дол. США (6 433,20 дол. США*15%), що еквівалентно 26 295,70 грн. відповідно офіційного курсу Національного банку України станом на день подання позову до суду, та про наявність підстав для стягнення з відповідача зазначеної суми штрафу.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 5 887,11 доларів США, що еквівалентно 160 423,75 грн., суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині з огляду на наступне.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 Цивільного кодексу України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Аналогічна правова позиція узгоджується з постановою Верховного Суду України від 01.04.2015 року у справі № 909/660/14 з перегляду постанови Вищого Господарського суду України від 28.01.2015 року.

За таких обставин суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача пені у валюті є неможливим, оскільки пеня обліковується тільки у національній валюті - гривні, що унеможливлює задоволення вимог про стягнення пені в розмірі 5 887,11 доларів США.

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про стягнення 7398,18 доларів США, що еквівалентно 201 600,40 грн., з них: основного боргу - 6 433,20 доларів США, що еквівалентно 175 304,70 грн. та штрафу - 964,98 доларів США, що еквівалентно 26 295,70 грн. відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на день подання позову до суду.

Судові витрати позивача щодо сплати судового збору в сумі 3 024,00 грн. пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Przedsiebiorstwo Handlowo Uslugowe "OMEGA" P.H.U OMEGA (26-600/Radom, ul. Czarnoleska 21/3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Елпіс-Україна" (, адреса: 03191, м. Київ, ВУЛИЦЯ ВАСИЛЯ КАСІЯНА, будинок 2/1) грошові кошти: основного боргу - 6 433,20 доларів США, що еквівалентно 175 304,70 грн. (сто сімдесят п'ять тисяч триста чотири гривні 70 копійок), штраф - 964,98 доларів США, що еквівалентно 26 295,70 грн. (двадцять шість тисяч двісті дев'яносто п'ять гривень 70 копійок) та судовий збір - 3 024,00 грн. (три тисячі двадцять чотири гривні). Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Копію рішення надіслати відповідачу у справі 910/3573/16.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 01.09.2016 року.

Суддя О.С. Комарова