ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"05" вересня 2016 р. Справа № 911/2298/16

за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» в особі Києво-Святошинської філії по експлуатації газового господарства, м. Боярка,

до відповідача комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства», м. Боярка

про стягнення 288019,43 грн.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, уповноважений, довіреність №1-226 від 28.12.2015р.;

від відповідача: не зявились;

СУТЬ СПОРУ:

позивач публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» особі Києво-Святошинської філії по експлуатації газового господарства звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 15.07.2016р. №КV04.3-СК-4356-0716 до комунального підприємства «Боярське головне управління житлово-комунального господарства», в якому просить стягнути з відповідача 288019,43 грн. заборгованості за типовим договором розподілу природного газу (заява-приєднання відповідача № 09420YJPUFT016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 01.01.2016р.) в сумі 288 019,43 грн., в тому числі 283454,15 грн. основного боргу, 3 273,25 грн. пені, 260,99 грн. 3х процентів річних, 1 031,04 грн. інфляційних втрат та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору розподілу природного газу (заява-приєднання відповідача № 09420YJPUFT016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 01.01.2016р.) позивачем та відповідачем підписано Акти наданих послуг з транспортування природного газу за січень-квітень 2016р. на загальну суму 1 218 698,68 грн., яку відповідач оплатив частково в сумі 935 244,53 грн., в результаті чого у відповідача виникла заборгованість в сумі 283 454,15 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача з врахуванням передбаченої договором пені (за період з 01.04.2016р. по 14.07.2016р.) та відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних (а період з 01.04.2016р. по 14.07.2016р.) та інфляційних втрат (за період квітень-червень 2016р.), нарахованих на заборгованість за квітень 2016р. в сумі 30 324,75 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.07.2016р. порушено провадження у справі № 911/2298/16 та призначено її до розгляду на 05.09.2016р.

В судове засідання 05.09.2016р. зявився представник позивача, який подав документи на виконання ухвали суду, зокрема платіжні документи на доказ оплати відповідачем за отриманий природний газ та усні пояснення по суті позову.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, відзив на позов та витребувані судом документи не подав, про причини незявлення в судове засідання суд не повідомив. Залучене до матеріалів справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення свідчить про те, що відповідач копію ухвали про порушення провадження у справі отримав завчасно 10.08.2016р., відповідно про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та мав достатньо часу підготуватися до судового розгляду.

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України (підпункт 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції) у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», м. Боярка в особі Києво-Святошинської філії по експлуатації газового господарства (далі по тексту ПАТ «Київоблгаз»), до комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства», м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області (далі по тексту КП «БГВУЖКГ»), всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Договір розподілу природного газу є публічним. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором.

Згідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона взяла на себе обовязок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. № 2498 затверджено Типовий договір розподілу природного газу. Пунктом 1.3 Типового договору визначено, що фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідач приєднався до умов публічного договору розподілу природного газу з позивачем, підписавши в установленому порядку Заяву-приєднання № 09420YJPUFT016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 01.01.2016р., тож між відповідачем та позивачем виникли зобовязальні відносини, засновані на даному публічному договорі. Відповідно до його умов:

- Оператор ГРМ зобов'язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором (пункт 2.1);

- приймання-передача обсягу газу, належного Споживачу, а також перехід експлуатаційної відповідальності за стан газових мереж від Оператора ГРМ до Споживача відбуваються на межі балансової належності об'єкта Споживача (пункт 3.2);

- тариф є обов'язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ (пункти 6.2-6.4);

- у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (пункт 8.2);

- цей договір укладається на невизначений строк та розповсюджує свою дію на відносини, що склалися з 01.01.2016р. (пункт 12.1).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Між позивачем та відповідачем було складено та підписано Акти наданих послуг з транспортування природного газу, всього на суму 1 218 698,68 грн., а саме:

від 31.01.2016р. № 09420YJPUFT016 за січень на суму 542717,21 грн.;

від 29.02.2016р. № 09420YJPUFT016 за лютий на суму 323063,42 грн.;

від 31.03.2016р. № 09420YJPUFT016 за березень на суму 322593,30 грн.;

від 30.04.2016р. № 09420YJPUFT016 за квітень на суму 30324,75 грн.

За умовами типового договору, відповідач як споживач, що не є побутовим, мав сплатити зазначені кошти передоплатою до початку розрахункового періоду.

Всупереч умовам типового договору, відповідач за природний газ розрахувався лише частково. Так позивач твердить, що на момент звернення позивача з позовом до суду відповідач сплатив всього 935 244,53 грн., в результаті чого заборгованість за природний газ склала 283 454,15 грн.

Позивачем до матеріалів справи подано копії довідок ПАТ «Банк «Кліринговий дім» від 02.09.2016р. № 01-08/2529 та №01.08/2536 щодо надходження коштів від відповідача на рахунок ПАТ «Київоблгаз», з яких вбачається, що на момент звернення позивача з позовом до суду заборгованість відповідача за природний газ за період січень-квітень 2016р. складала 283 454,15 грн. Разом із тим, з даних довідок вбачається, що відповідач після порушення провадження у справі станом на 01.09.2016р. додатково сплатив 31065,45 грн., за таких обставин, станом на 01.09.2016р. борг відповідача перед позивачем за природний газ становить 252 388,70 грн.

Суд зазначає, що відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а частина 2 ст. 614 ЦК України обовязок доведення відсутності вини у порушення зобовязання покладає на сторону, яка порушила зобовязання.

Суд ухвалою від 22.07.2016р., копію якої відповідач отримав 10.08.2016р., зобовязував відповідача подати документи, що підтверджують сплату відповідачем коштів згідно заяви-приєднання № 09420YJPUFT016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 01.01.2016р. та умов типового договору розподілу природного газу, пропонував відповідачу подати відзив на позов з документальним та правовим обґрунтуванням заперечень. Відповідач відзив на позов не подав, доводи позивача не спростував, доказів оплати за отриманий природний газ в розмірі, більшому, ніж доводить суду позивач, не надав.

Відповідно до пункту 1-1 частини першої ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до пункту 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд припиняє провадження у справі у звязку із відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу), якщо між сторонами у звязку з цим не залишилось неврегульованих питань. Згідно пункту 4.10 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р., питання про припинення провадження у справі в частині позовних вимог, а так само про залишення позовних вимог у певній частині без розгляду господарський суд вирішує у резолютивній частині рішення, яке приймається по суті справи.

За таких обставин, відповідно до пункту 1-1 частини першої ст. 80 ГПК України, провадження у справі №911/2298/16 в частині стягнення 31065,45 грн. основного боргу належить припинити за відсутністю предмету спору. Отже позовна вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу за природний газ підлягає задоволенню частково в сумі 252 388,70 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 3 273,25 грн. пені, нарахованої за прострочення сплати боргу за квітень 2016р. в сумі 30 264,10 грн. за період з 01.04.2016р. по 14.07.2016р.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобовязання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобовязання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до частини 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця.

Оскільки інший період нарахування пені в Договорі сторонами не встановлено, нарахування пені має розпочатися наступного дня після спливу передбаченого Договором строку оплати (передоплатою до початку розрахункового періоду), та припинитися або в переддень виконання грошового зобовязання (оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені пункт 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013 року № 14) або через шість місяців у відповідне число останнього місяця строку після кінцевого строку оплати.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 260,99 грн., нарахованих за прострочення сплати боргу за квітень 2016р. в сумі 30 264,75 грн. за період з 01.04.2016р. по 14.07.2016р., а також інфляційні втрати на цю ж суму, за період квітень-червень 2016р.

Положеннями частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з врахуванням втрат від інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Оскільки проценти річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК) господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. За таких обставин, виходячи з наступного розрахунку:

Основний боргСтрок оплатиПеріод простроченняПеня, грн.3% річних, грн.
30 324,75до 01.04.1601.04 14.07.163276,90261,71

Основний боргСтрок оплатиПеріод простроченняІнфляційні, грн.
30 324,75До 01.04.16квітень-червень 20161029,92
судом встановлено, що за заявлений період належна до стягнення з відповідача на користь позивача пеня становить суму 3276,90 грн., 3% річних становлять 261,71 грн. Суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог, а відтк зазначені вимоги позивача слід задовольнити повністю в заявлених сумах 3273,25 грн. та 260,99 грн. відповідно.

Вірно розраховані інфляційні втрати за заявлений період становлять 1029,92 грн., за таких обставин, вказана позовна вимога належить до задоволення частково.

Таким чином, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи подані позивачем розрахунки заборгованості, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню частково, та приймає рішення про стягнення з відповідача 252 388,70 грн. основного боргу, 3 273,25 грн. пені, 1029,92 грн. інфляційних втрат та 260,99 грн. процентів річних.

Суд припиняє провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 31065,45 грн. за відсутністю предмету спору відповідно до пункту 1-1 частини першої ст. 80 ГПК України. Суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення 1,12 грн. інфляційних втрат.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до частини другої ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно задоволеним вимогам та вимогам, провадження за якими припинено. Судовий збір пропорційно вимогам, у задоволенні яких судом відмовлено, судовий збір покладається на позивача.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно, позовна заява мали бути оплачена судовим збором в сумі 4 320,29 грн. Позивачем платіжним дорученням від 06.07.2016р. № 1363 сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а саме в сумі 4 813,44 грн. За таких обставин, позивач не позбавлений права вирішити питання про повернення зайве сплаченого судового збору в порядку пункту 1 частини 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" шляхом звернення до суду з відповідним клопотанням.

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» (08154, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Петра Сагайдачного, буд. 30, ідентифікаційний код 34702930)

на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (08150, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Шевченка, буд. 178, ідентифікаційний код 20578072) в особі Києво-Святошинської філії по експлуатації газового господарства (08153, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Білогородська, буд. 17, ідентифікаційний код 38559374)

252 388,70 грн. (двісті пятдесят дві тисячі триста вісімдесят вісім гривень сімдесят копійок) основного боргу,

3 273,25 грн. (три тисячі двісті сімдесят три гривні двадцять пять копійок) пені,

1029,92 грн. (одну тисячу двадцять девять гривень девяносто дві копійки) інфляційних втрат,

260,99 грн. (двісті шістдесят гривень девяносто девять копійок) процентів річних;

4320,27 грн. (чотири тисячі триста двадцять гривень двадцять сім копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В частині вимог про стягнення 31065,45 грн. основного боргу провадження у справі припинити.

4. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 07.09.2016р.

Суддя О.В. Конюх