КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2016 р. Справа№ 910/7025/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Кропивної Л.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Андрейцев В.В., дов. б/н від 01.02.2016р.

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РК "Барбарис"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 15.06.2016 року

у справі № 910/7025/16 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй

Гарант"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РК

"Барбарис"

про стягнення 184 652 грн. 35 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Строй Гарант" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РК "Барбарис" про стягнення 184 652 грн. 35 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 28.10.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Строй Гарант" (Підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РК "Барбарис" (Замовник) було укладено Договір підряду №41, відповідно до умов якого Підрядник зобов'язався власними силами та засобами, з використанням власних матеріалів, на свій ризик, якісно, у встановлені даним Договором строки виконати комплекс оздоблювальних робіт на 5 поверсі на об'єкті реконструкції Замовника, а Замовник зобов'язався своєчасно прийняти й оплатити виконані Підрядником роботи. Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору ним були виконані підрядні роботи, а Відповідачем в свою чергу були прийняті вказані роботи, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт і довідками про вартість, проте здійснена оплата з прострочкою платежу. Таким чином, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РК "Барбарис" 3% річних у розмірі 7 312 грн. 80 коп., інфляційні у розмірі 174 537 грн. 81 коп. та пеню у розмірі 2 801 грн. 74 коп.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.06.2016р. у справі № 910/7025/16 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй Гарант" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "РК "Барбарис" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй Гарант" 3% річних у розмірі 7 278 (сім тисяч двісті сімдесят вісім) грн. 11 (одинадцять) коп., інфляційні у розмірі 182 209 (сто вісімдесят дві тисячі двісті дев'ять) грн. 41 (сорок одна) коп., пеню у розмірі 2 475 (дві тисячі чотириста сімдесят п'ять) грн. 16 (шістнадцять) коп. та судовий збір у розмірі 2 879 (дві тисячі вісімсот сімдесят дев'ять) грн. 44 (сорок чотири) коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "РК "Барбарис" звернулось до господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 15.06.2016р. у справі № 910/7025/16 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 05.07.2016р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РК "Барбарис" у справі № 910/7025/16 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Баранець О.М., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2016 у справі № 910/7025/16 у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Баранець О.М., Пономаренко Є.Ю. апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 22.08.2016 р.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 22.08.2016 р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/7025/16 у зв'язку із перебування суддів Баранця О.М., Пономаренка Є.О., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2016 р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя: Мартюк А.І., судді Кропивна Л.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.08.2016 р. у справі № 910/7025/16 колегією суду у складі головуючого судді Мартюк А.І., суддів Кропивна Л.В., Андрієнко В.В. прийнято апеляційну скаргу у справі № 910/7025/16 до провадження колегії суддів у названому складі.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники відповідача у судове засідання не з'явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

28.10.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Строй Гарант" (Підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РК "Барбарис" (Замовник) було укладено Договір підряду №41, відповідно до умов якого Підрядник зобов'язався власними силами та засобами, з використанням власних матеріалів, на свій ризик, якісно, у встановлені даним Договором строки виконати комплекс оздоблювальних робіт на 5 поверсі на об'єкті реконструкції Замовника, а Замовник зобов'язався своєчасно прийняти й оплатити виконані Підрядником роботи.

Відповідно до п. 2.1 Договору загальна вартість робіт за цим Договором зазначається у Додатку №1 до цього Договору і становить - 1 062 833 грн. 08 коп.

Згідно з п.3.2 Договору розрахунки за виконані роботи проводяться Замовником на підставі Актів приймання виконаних підрядних робіт та Довідок про вартість виконаних підрядних робіт.

У п.3.3 Договору визначено, що строк розрахунків - протягом 5 банківських днів з моменту підписання Замовником акту виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт, які є підставою для розрахунків за фактично виконані роботи за цим Договором.

Згідно з п.7.1 Договору Замовник приймає виконані належним чином Підрядником роботи шляхом підписання акту виконаних робіт та довідки про вартість виконаних підрядних робіт (ф. КБ-3).

Пунктом 9.4 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати робіт Підрядника, Замовник сплачує Підряднику пеню, яка обраховується від суми простроченого платежу за кожний день прострочення оплати у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 12.1 договору Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору підряду №41 від 28.10.2014 року Підрядник виконав комплекс оздоблювальних робіт на 5 поверсі на об'єкті реконструкції Замовника, а Замовник в свою чергу прийняв вказані роботи, що підтверджується Актами приймання виконаних будівельних робіт №1 від 30.11.2014 р. на суму 341 213 грн. 82 коп., №2 від 31.12.2014 р. на суму 206 103 грн. 37 коп., №3 від 20.03.2015 р. на суму 10 456 грн. 40 коп. та довідками про вартість виконаних будівельних робіт.

01.02.2016 року позивачем була надіслана на адресу відповідача претензія №1 з вимогою сплатити 3% річних, інфляційні та пеню у зв'язку з неналежним виконанням умов Договору, що підтверджується фіскальним чеком від 01.02.2016 р., рекомендованим описом вкладення у цінний лист від 01.02.2016 р.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору підряду №41 від 28.10.2014 року Підрядник виконав комплекс оздоблювальних робіт на 5 поверсі на об'єкті реконструкції Замовника, а Замовник в свою чергу прийняв вказані роботи, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт №1 від 30.11.2014 р. на суму 341 213 грн. 82 коп., №2 від 31.12.2014 р. на суму 206 103 грн. 37 коп., №3 від 20.03.2015 р. на суму 10 456 грн. 40 коп. та довідками про вартість виконаних будівельних робіт, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "РК "Барбарис" була здійснена оплата за виконані й прийняті будівельні роботи без зауважень та заперечень, в добровільному порядку за Договором підряду №41 від 28.10.2014 року з прострочкою платежу, що підтверджується виписками по рахунку позивача за період з 03.03.2015 р. по 07.09.2015 р.

З урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 17.05.2016 року, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 05.12.2014 р. по 07.09.2015 р. у розмірі 7 312 грн. 00 коп. та інфляційні у розмірі 227 292 грн. 58 коп.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, актом приймання виконаних будівельних робіт №1 від 30.11.2014 р. на суму 341 213 грн. 82 коп. прострочка відповідача почалась з 06.12.2014 р., а не з 05.12.2014 р., як помилково вважає позивач. За Актом приймання виконаних будівельних робіт №2 від 31.12.2014 р. на суму 206 103 грн. 37 коп. прострочка відповідача почалась з 15.01.2015 р., оскільки позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1084-р від 12.11.2014 року вихідними днями є з 1 по 4 та з 7 по 11 січня 2015 року. За Актом приймання виконаних будівельних робіт №3 від 20.03.2015 р. на суму 10 456 грн. 40 коп. - з 28.03.2015 року.

Колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції та вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 3% підлягають задоволенню в розмірі 7 278,11 грн., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання Відповідачем його грошового зобов'язання за загальний період з 06.12.2014 року по 07.09.2015 року.

Листом Верховного Суду України від 03.04.97 р. № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Суд зазначає, що інфляція є девальвацією грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, що збільшує суму основного боргу, який повинен існувати протягом місячного періоду прострочки виконання відповідачем його грошового зобов'язання, проте, Позивач при розрахунку інфляційних не врахував, що одночасно з інфляцією може мати місце і дефляція, тобто зменшення, яка також має бути врахована при розрахунку даної вимоги, наданої до суду, оскільки позивачем заявлені в позові вимоги про застосування до відповідача норм ст. 625 Цивільного кодексу України не за визначений окремий місяць прострочки в цілому, а за період прострочки виконання відповідачем його договірного грошового зобов"язання за певний період часу з моменту виникнення прострочки до моменту фактичної оплати. Крім того, як вбачається з розрахунку Позивача, ним нараховані інфляційні поденно у зв'язку із здійсненням Відповідачем часткової оплати за виконані роботи, що є неправильним, з огляду на те, що інфляційні за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов'язання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, причому може мати місце як інфляція грошових коштів, так і дефляція, і коли строк виконання зобов'язання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобов'язання - після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць, але не розраховується поденний індекс інфляції, що зроблено позивачем.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правомірного висновку, що розрахунок інфляційних наданий позивачем є необґрунтованим, оскільки можна в даному випадку застосовувати цей вид виключної відповідальності до відповідача тільки у випадку наявності його прострочки виконання грошового зобов'язання за період, коли офіційно державою визначено про наявність інфляції за місячний термін (28 днів також є такою прострочкою), а періоди прострочки, вказані позивачем, складають менше 15 днів в одному місяці зі зміною відповідно сум боргу протягом одного місяця, по закінченні якого сума боргу була погашена за конкретним актом по конкретній сумі грошового зобов'язання.

Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні у розмірі 182 209 грн. 41 коп. за загальний період прострочки з 06.12.2014 р. по 06.09.2015 р.

Також позивач просить стягнути пеню за загальний період прострочки з 27.03.2015 р. по 06.09.2015 р. у розмірі 2 801 грн.74 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України і статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань" №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 9.4 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати робіт Підрядника, Замовник сплачує Підряднику пеню, яка обраховується від суми простроченого платежу за кожний день прострочення оплати у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої у період, за який сплачується пеня.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків спеціальної давності до вимог про стягнення пені та просив суд застосувати до спірних правовідносин положення щодо наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 15.04.2016 року (згідно з вхідним штампом канцелярії суду), а тому до вимог про стягнення пені за загальний період прострочки виконання відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 28.03.2015 року по 14.04.2015 року слід застосувати спеціальні строки позовної давності за заявою відповідача, оскільки позивачем невірно визначений період початку прострочки відповідача (саме з 28.03.2015 р., а не з 27.03.2015 р. як зазначив позивач)

Таким чином, за період прострочення виконання зобов'язання з 15.04.2015 року по 06.09.2015 року сума пені становить в розмірі 2 475 грн. 16 коп.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду м. Києва від 15.06.2016р. № 910/7025/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РК "Барбарис" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 15.06.2016р. № 910/7025/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/7025/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.В. Кропивна

В.В. Андрієнко