ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2016 Справа № 917/1058/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Індустрія Інвест", АДРЕСА_1, 69057

до Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область

про стягнення основного боргу, 3% річних, інфляційних

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

Суть спору: Розглядається позов про стягнення з відповідача 52327,07 грн заборгованості по договору поставки №0705-СН від 13.12.2013, з яких: 30964,41 грн - сума основного боргу, 1807,65 грн - 3% річних, 19555,01 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, своїм правом на участь у розгляді справи не скористався, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом від 17.07.97 р., гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, проте не скористався своїми правами, передбаченими ст. 22 ГПК України та виходячи з того, що участь в судовому засіданні є правом, а не обов'язком сторони, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

13.12.2013 ТОВ Науково-виробниче об'єднання Індустрія Інвест (Постачальник) та ПАТ Кременчуцький сталеливарний завод (Покупець) уклали договір поставки № 0705-СН.

Згідно з п. 1.1. договору Постачальник (позивач) зобов'язувався поставити і передати у власність Покупцю (відповідачу) визначений цим договором товар, а Покупець зобов'язувався прийняти цей товар та своєчасно здійснювати оплату.

Відповідно до п. 1.2. договору найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент номенклатура, визначаються специфікаціями, що є додатками до цього договору,

Протягом дії договору сторонами підписані додаткові угоди до договору, в яких були передбачені різні строки оплати поставленої продукції, а саме:

Додаткова угода № 2 від 10.02.2014 (Специфікація № 3), строк оплати поставленої продукції - 60 календарних днів з дати поставки;

Додаткова угода № 4 від 14.11.2014 (Специфікація № 5), строк оплати поставленої продукції 30 календарних днів з дати поставки;

Додаткова угода № 5 від 17.12.2014 (Специфікація № 6), строк оплати поставленої продукції - 30 календарних днів з дати поставки.

На виконання умов договору 25.02.2014 позивачем поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 22 987,79 грн, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № РН-0000359. Строк оплати вартості продукції, відповідно до п. 4 Додаткової угоди № 2 закінчився 28.04.2015.

Як зазначає позивач, відповідач 25.12.2014 частково сплатив вартість поставленої продукції у розмірі 4 358,02 грн, заборгованість за даною поставкою складає 18 629,77 грн.

26.11.2014 позивачем поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 9 838,51 грн, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № РН-0001562. Строк оплати вартості обладнання відповідно до п. 4. Додаткової угоди № 4 закінчився 26.12.2014, проте відповідач не сплатив вартість поставленого обладнання.

29.12.2014 позивачем поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 2 496,13 грн, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № РН-0001731. Строк оплати вартості обладнання відповідно до п. 4. Додаткової угоди № 4 закінчився 28.01.2015, проте відповідач не оплатив вартість поставленої продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача була направлена претензія № 1114/11-2015 від 30.11.2015 з вимогою про сплату боргу, проте заборгованість у розмірі 30964,41 грн відповідачем не сплачена, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як роз'яснено Вищим господарським судом України в інформаційному листі від 17.07.2012р. за № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді окремих норм матеріального права", підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Таким чином, оскільки факт поставки Товару відповідачу є доведеним та підтвердженим належними доказами, тому відповідач зобов'язаний оплатити отриманий Товар.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов'язань з боку відповідача щодо оплати вартості поставленого Товару, і позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 30964,41 грн є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання.

За розрахунком здійсненим позивачем та перевіреним судом, до стягнення з відповідача підлягає 19555,01 грн інфляційних та 1807,65 грн 3% річних.

Судові витрати відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-33, 43-44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область (ідентифікаційний код 05756783) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Індустрія Інвест", АДРЕСА_1, 69057 (ідентифікаційний код 32242911) 30964,41 грн основного боргу, 1807,65 грн 3% річних, 19555,01 грн інфляційних, 1378,00 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Д.М. Сірош