РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2016Справа №910/12287/16
За позовом Заступник Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

До Державне підприємство "УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ"

Про стягнення 4 609 440 грн.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від прокуратури Щипка В.П. - посвідчення №041966

Від позивача Ніколова В.М. - представник

Від відповідача Соковець І.О. - представник

Суть спору:

Заступник Генерального прокурора України звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства оборони України з позовною заявою до Державного підприємствв "УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ" про стягнення 4 609 440 грн.

Ухвалою суду від 06.07.2016 за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 910/12287/16 та призначено розгляд справи на 19.07.2016.

19.07.2016 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 19.07.2016 представники прокуратури та позивача з?явилися, підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 19.07.2016 представник відповідача не з?явився.

Ухвалою суду від 19.07.2016 відкладено розгляд справи на 10.08.2016.

09.08.2016 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 10.08.2016. оголошено перерву до 12.08.2016.

В судове засідання 12.08.2016 представник прокуратури з'явився, надав суду заперечення на відзив, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 12.08.2016 представник позивача з'явився, надав суду заперечення на відзив, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 12.08.2016 представник відповідача з'явився, надав суду усні пояснення по справі.

У судовому засіданні 12.08.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Статтею 121 Конституції України на органи Прокуратури України покладено функції представництва інтересів громадян та держави в судах.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно статті 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України це військове формування, на яке покладається оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.

Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» є центральним органом виконавчої влади і військового управління.

Утримання Збройних Сил України здійснюється виключно за рахунок коштів державного бюджету (стаття 15 Закону України «Про Збройні Сили України»).

Вказаним законом Міністерство оборони України також наділено повноваженнями та обов'язком щодо постачання матеріальних ресурсів та іншого майна згідно з потребами Збройних Сил України.

08.07.2015 між Міністерством оборони України, як замовником та Державним підприємством "Укртранснафтопродукт", як постачальником було укладено Договір № 286/1/15/18 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних,

для техніки спеціального призначення ( за кошти Державного бюджету України)

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов'язується постачити у 2015 році паливо рідинне та газ, оливи мастильні ( паливо дизельне підвищеної якості Євро) марки С виду ІІ, а саме його еквівалент паливо дизельне ДТ-Л-К5, сорт С або паливо дизельне ULTRA LOW SULFUR DIESEL (ULSD) 10 PPM) для потреб Міністерства оборони України згідно специфікації, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з специфікацією.

Згідно п. 4.2 Договору, постачальник зобов'язаний надати замовнику після постачання продукції наступні документи:

4.2.1 Рахунок-фактуру на відвантажену продукцію.

4.2.2. Акт прийому форма № 4

4.2.3 Видаткову накладну

4.2.4 Повідомлення-підтвердження (додаток 12.4)

4.2.5 Копію паспорту якості на відвантажену продукцію

4.2.6 Акт прийому-передачі

Приписами п. 5.1 Договору сторони погодили, що продукція постачається на умовах DDP - склад Замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно із встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та збереження в межах термінів установлених діючими технічними умовами.

22.01.2016 між сторонами було укладено Додаткову угоду до договору від 08.07.2015 року № 286/1/15/18 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення. Відповідно до якої специфікацію пункту 1.1 договору викладено в новій редакції зокрема зазначено, що загальна кількість продукції що підлягає постачанню становить 1746,00 тонн, вартістю 28809000,00 грн., а строк постачання продукції встановлюється - до 31.03.2016 р..

Позивач зазначає, що відповідач зобов'язання за договором не виконав, паливо. у встановлений строк не поставив.

Відповідач відповідно до відзиві на позовну заяву просив суд залишити позовну заяву без розгляду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 175 ч. 1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Пунктом 7.3.2 Договору передбачено, що за порушення строків постачання продукції постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0.1 відсотка вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 діб з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної продукції

Згідно розрахунку позивача сума пені складає 2 592 810 грн. Розрахунок пені відповідає матеріалам справи.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 2 592 810 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно розрахунку позивача сума штрафу складає 2016630грн.. Розрахунок відповідає матеріалам справи.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення штрафу у розмірі 2016630 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягнення із відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, ст. ст. 82 - 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Укртранснафтопродукт" (04070, м. Київ, вул. Фролівська, 1/6, ) на користь Міністерства оборони України (03186, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, 6, ) пеню в розмірі 2592810 (дві мільйони пятсот дев'яносто дві тисячі вісімсот десять) грн. та штраф у розмірі 2 016 630 (дві мільйони шістнадцять тисяч шістсот тридцять) грн.

3. Стягнути з Державного підприємства "Укртранснафтопродукт" (04070, м. Київ, вул. Фролівська, 1/6, ) на користь Генеральної прокуратури України (01011, м. Київ, вул.. Різницька, 13/15, ) судовий збір у розмірі 69 141 (шістдесят дев'ять тисяч сто сорок одну) грн.

4. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.08.2016.

Суддя Прокопенко Л.В.