ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

23 серпня 2016 р.

Справа № 902/480/16

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" (вул.Набережна Перемоги, 32, м.Дніпропетровськ, 49094)

до:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 23300)

про усунення перешкод в користуванні приміщенням

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Cекретар судового засідання Миколюк М.Г.

Представники

позивача : Сауляк Є.В.

відповідача : не з"явився

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні приміщенням.

Ухвалою суду від 09.06.2016 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/480/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 30.06.2016 року.

На підставі клопотання позивача, відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України, ухвалою суду від 30.06.2016 р. строк вирішення спору продовжено на 15 днів та відкладено розгляд справи на 18.08.2016 року.

Ухвалою суду від 18.08.2016 року розгляд справи було відкладено на 23.08.2016 року, в зв'язку з ненаданням сторонами всіх необхідних документів необхідних для вирішення спору.

В судове засідання призначене на 23.08.2016 року з'явився представник позивача, яким подано заяву про уточнення позовних вимог (№ б/н від 23.08.2016 року), в якій зокрема останній просив суд: усунути перешкоди в користуванні майном, а саме: продовольчим магазином АДРЕСА_2 шляхом виселення фізичної особи підприємця ОСОБА_1.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату час та місце судового засідання належним чином повідомлений, про що свідчить телефонограма, яка наявна в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд констатує, що відповідачем не подано жодного клопотання, заяви, телеграми, в тому рахунку і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Беручи до уваги приписи ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

17 грудня 2015 року між ТОВ «Естейт Селлінг» та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір купівлі-продажу продовольчого магазину.

Відповідно до п. 1.1 продавець ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язується передати майно, що належить Споживчому товариству «Дари Ниви» у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього обговорену грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу являється продовольчий магазин АДРЕСА_2

Як встановлено матеріалами справи, 17 грудня 2015 року за ТОВ «Естейт Селлінг» було зареєстроване право власності на продовольчий магазин АДРЕСА_2. Дана обставина підтверджена витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номер запису 12589485).

Відповідно до п. 1.4 договору купівлі-продажу від 17 грудня 2015 року, - продавець стверджує, що на момент укладання цього договору вказаний вище продовольчий магазин не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, він не заставлений, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами. Треті особи не мають прав на продовольчий магазин. Цей факт доведено до відома Покупця.

Проте, позивач в позові та в поясненнях в судових засіданнях зазначає, що після реєстрації права власності на вищевказаний об'єкт нерухомості, власнику «Естейт Селлінг» стало відомо, що в продовольчому магазині АДРЕСА_2 здійснюється підприємницька діяльність фізичною особою підприємцем ОСОБА_1.

Як видно з матеріалів справи, 18.01.2016 року представником власника був проведений огляд придбаного приміщення, та складено акт огляду, з якого вбачається, що в продовольчому магазині АДРЕСА_2 здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1.

Позивачем 01.02.2016 року на адресу відповідача було направлено письмову вимогу № б/н, про добровільне звільнення займаного приміщення на протязі 30-ти днів з дня отримання вимоги. Вищевказану вимогу відповідачем отримано особисто 10.02.2016 року, про що свідчить роздруківка з офіційного інтернет-сайту «Укрпошта» та яка залишена без задоволення.

Окрім того, в матеріалах справи міститься акт огляду приміщення від 17 серпня 2016 року, в якому зокрема зазначено, що представником власника проведений огляд придбаного приміщення та складено акт огляду з якого вбачається, що в продовольчому магазині АДРЕСА_2 здійснюється підприємницька діяльність ФОП ОСОБА_1. Зокрема в даному акті зазначено, що добровільно звільнити дане приміщення ФОП ОСОБА_1 відмовляється, про що свідчить підпис останньої на даному акті.

Позивач зазначає, що на даний час вимогу ТОВ "Естейт Селлінг" про добровільне звільнення займаного приміщення відповідачем не виконано. Наразі власник нерухомості не має доступу до неї, оскільки в ній продовжує здійснювати підприємницьку діяльність відповідач.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Крім цього, відповідно до частини 1, 2, 4 статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації; держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Частиною 4 ст. 334 ЦК України визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В той же час, слід враховувати, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Усунення перешкод власнику в користуванні своїм майном, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу, фактично передбачає покладення на відповідача обов'язку припинити дію, яка порушує право, та можливе лише щодо триваючого правопорушення. Якщо ж на момент подання негаторного позову вчинення перешкод у користуванні майном припинилося, то підстав для його задоволення немає.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди, чи зобов'язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод (наприклад, шляхом знесення неправомірно збудованих споруд, про припинення ремонтних робіт в сусідній квартирі, виселення громадян із належних йому на праві власності приміщень тощо).

Із врахуванням вищенаведеного, зокрема належності позивачу на праві власності приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та встановлення факту неправомірного використання відповідачем вищевказаного приміщення, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на Відповідача.

Керуючись ст.ст 32,33,44,49,82,85,115,116 ГПК України суд,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю

Зобов'язати фізичну особу-підприємець ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 23300, ідент. код НОМЕР_1 ) усунути перешкоди товариству з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" (вул.Набережна Перемоги, 32, м.Дніпропетровськ, 49094; ) в користуванні продовольчим магазином № 2, який розташований за адресою: Вінницька область, Тиврівський район, м. Гнівань, вул.Соборна (Леніна), 58, шляхом виселення.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 23300, ідент. код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" (вул.Набережна Перемоги, 32, м.Дніпропетровськ, 49094,) 1378,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Копію рішення надіслати відповідачу.

Повне рішення складено 26 серпня 2016 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (АДРЕСА_1, 23300)