РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2016Справа №910/10930/16

За позовомПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз»
доПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
простягнення 6150,32 грн. 3% річних.

СуддяСташків Р.Б.

Представники:
від позивача - Волощук П.Ю. (представник за довіреністю);
від відповідача - Громніцький Ю.П. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» (далі - позивач або ПАТ «Рівнегаз») звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач або НАК «Нафтогаз України») 6150,32 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані простроченням оплати відповідачем отриманих ним від позивача у грудні 2014 року, січні-серпні 2015 року та листопаді-грудні 2015 року послуг з транспортування природного газу газорозподільчими мережами.

Відповідач позов не визнав. Свої заперечення мотивував тим, що прострочення сталося у зв'язку із тим, що розрахунки між позивачем та відповідачем поставлені у залежність від надходження коштів на рахунки відповідача від споживачів природного газу та подальшому розподілі цих коштів за Алгоритмом розподілу коштів затвердженим постановою НКРЕ від 02.08.12 №1000, порушення договірних зобов'язань, що стосуються строків проведення розрахунків, спричинено не з вини відповідача.

Крім того, відповідач зазначив, що стягнення спірної суми коштів уже було предметом розгляду у справи № 910/4520/16.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі укладеного між ПАТ «Рівнегаз», як газорозподільним підприємством, та НАК «Нафтогаз України», як замовником, договору від 30.01.2014 № 14-103-ТБ з додатковими угодами №1 від 05.02.2014, № 2 від 16.04.2014, №3 від 18.04.2014 та №4 від 03.12.2014 (далі - Договір), ПАТ «Рівнегаз» надавав НАК «Нафтогаз України» обумовлені цим Договором послуги з транспортування природного газу газорозподільчими мережами, що підтверджується залученими до справи актами приймання передачі наданих послуг за період грудень 2014 року, січень-серпень 2015 року та листопад-грудень 2015 року, які підписані сторонами, скріплені печатками та зауважень не містять.

Обсяги надання послуг, їх вартість та строки оплати (припинення зобов'язань внаслідок зарахування) сторонами не оспорюються та визнаються, у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання (до матеріалів справи долучені копії вищезазначених актів приймання передачі наданих послуг, оборотно-сальдової відомості по рахунку відповідача за Договором за грудень 2014 року - травень 2015 року, надісланих відповідачем на адресу позивача заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог, а також довідку позивача від 08.07.2016 за вих. № 01-08/2099 щодо надходження коштів від відповідача за Договором), а тому відповідно до частини 1 статті 35 ГПК України ці обставини не доказуються перед судом.

Відповідно до пункту 2.2 Договору відповідач зобов'язувався сплатити позивачу вартість послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами у розмірі, строки та порядку, передбаченими умовами Договору.

Пунктом 5.5 Договору передбачено, що оплата вартості послуг з транспортування природного газу здійснюється Замовником (крім гарантованого постачальника) на умовах попередньої оплати авансовими платежами планового обсягу природного газу на період переоплати, визначений сторонами в Договорі. У випадку недоплати за фактично протранспортований природний газ за розрахунковий період Замовник проводить остаточний розрахунок не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно з пунктом 5.6 Договору у випадку, якщо Замовник є гарантованим постачальником, то Замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок ПАТ «Рівнегаз» у порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відтак, за умовами Договору НАК «Нафтогаз України» зобов'язаний був здійснити остаточний розрахунок отриманих послуг, і як гарантований постачальник, у строк до двадцятого числа місяця, наступного за звітним (місяцем коли здійснювалося транспортування газу та, відповідно, надавалися послуги з такого транспортування).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Судом встановлений факт прострочення оплати відповідачем отриманих послуг з транспортування природного газу, як остаточного розрахунку, який повинен був бути проведений у строк до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до актів наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач є порушником зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Посилання відповідача на відсутність вини у здійсненні прострочення суд не бере до уваги, оскільки відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Обставина проведення розрахунків між сторонами з врахуванням Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків остаточного розрахунку за вже надані послуги, оскільки цей алгоритм визначає саме послідовність дій підприємств та банків при надходження коштів за надані послуги з розподілу природного газу на розподільні рахунки підприємств, але не впливає та не змінює домовленість сторін Договору щодо строків та обов'язку оплати вартості вже наданих послуг та не припиняє зобов'язань боржника щодо сплати боргу.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач зазначає, що за надані у вище вказані місяці послуги відповідач розраховувався не своєчасно, а тому ним за періоди прострочення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України нараховані 3% річних у заявленій до стягнення сумі.

Судом перевірено та визнано обґрунтованим і арифметично правильним розрахунок 3% річних доданий до позову, оскільки розмір 3% річних є доведеним залученими позивачем до справи вищеописаними доказами, а також відсутністю їх належного спростування з боку відповідача.

Матеріали справи не містять доказів погашення Відповідачем 3% річних у добровільному порядку, у тому числі станом на час винесення рішення, тому, враховуючи все наведене, позовні вимоги про стягнення 3% річних суд визнає обґрунтованими і задовольняє.

Посилання відповідача на ту, обставину, що спірна сума 3% річних уже була предметом розгляду у справі № 910/4520/16, суд не бере до уваги, оскільки рішенням Господарського суду м. Києва від 16.05.2016 ця частина позовних вимог залишена без розгляду. А тому, позивач вправі відповідно до частини 4 статті 81 ГПК України, після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, знову звернутися з цими позовними вимогами до господарського суду в загальному порядку.

Інші доводи сторін, наведені у наданих суду позові та відзиві, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні спору не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-35, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» (33027, м. Рівне, вул. Івана Вишенського, буд. 4, ідентифікаційний код 03366701) 6150,32 грн. (шість тисяч сто п'ятдесят гривень 32 копійки) 3% річних, а також 1378 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень) судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.08.2016

СуддяСташків Р.Б.