ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.08.16р. Справа № 904/5877/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення 116 519,51 грн.

Суддя Рудовська І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 05.01.15р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 101-4016 від 01.07.16р.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про стягнення 83 491, 38 грн. основного боргу, 1823,50 грн. 3 % річних, 5863,95 грн. інфляційних втрат, 25 340,68 грн. пені, 17 740,09 грн. витрат повязаних з наданням правової допомоги адвоката та витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань за Договором поставки № 1501317 від 13.03.2015 р. щодо своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2016 р. по справі № 904/5877/16 порушено провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 16.08.2016 р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2016 р. розгляд справи відкладено на 25.08.2016 р.

В судовому засіданні 25.08.2016 р. оголошено перерву до 30.08.2016 р.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні основний борг у розмірі 83 491,38 грн. визнав, проти нарахування пені, 3% річних та адвокатських послуг заперечував, з підстав викладених у відзиві на позов.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 30.08.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.03.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (покупець) укладено Договір поставки № 1501317 (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого, марка, вид, сорт, ціна вказується в специфікації (додатку) до цього Договору (далі товар), яка є його невідємною частиною, а покупець зобовязується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку та на умовах. передбачених даним Договором (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору постачальник зобовязується поставити покупцю товар у спосіб та за умовами, зазначеними у специфікації (додатку) до цього Договору. Умови поставки регламентуються відповідними термінами, що передбачені Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів Інкотермс у редакції 2010 року, яка погоджена сторонами (далі Правила Інкотермс).

Згідно з п. 4.1. Договору загальна вартість товару за цим договором складає суму партій товару за всіма специфікаціями (додатками) до даного Договору.

Ціна кожного найменування товару, його марки, сорту, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії товару вказується в специфікації (додатку) до Договору (п. 4.2. Договору).

Згідно Специфікацій до Договору та на виконання умов Договору позивач здійснив поставку товару на адресу відповідача.

Умовами вищевказаних специфікацій визначений наступний порядок розрахунків: - відстрочка платежу 5 календарних днів на р/с Приватбанку (Специфікація № 4/1504448); - відстрочка платежу 7 календарних днів з моменту підписання акта прийому передачі на р/с ПриватБанку (Специфікація № 5/1504597)

Датою переходу права власності до покупця на товар (продукцію) є дата підпису уповноваженої особи з боку покупця, зазначена у видатковій накладній (акті прийому-передачі, підписаного обома сторонами) про отримання товару (продукції) п. 4 Специфікацій.

На виконання умов укладеного Договору та вказаних Специфікацій до нього позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 83 491,38 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 7543 від 25.09.2015 р., № 8387 від 21.10.2015 р. та підписом представника покупця у накладних (а.с. 29, 33).

Відповідач, в порушення взятих на себе зобовязань, вартість поставленого товару не сплатив, внаслідок чого у нього утворився борг перед позивачем зі сплати товару на суму 83 491,38 грн., що і є причиною виникнення спору.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Основні засади господарювання в Україні визначає Господарський кодекс України, який регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання (ст. 1 Господарського кодексу України).

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На момент розгляду справи борг відповідача складає 83 491,38 грн., докази погашення якого в матеріалах справи відсутні, внаслідок чого суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Водночас, порушення зобовязання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За вимогами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Відповідно до статті 549 названого Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 10.3. Договору у випадку порушення строків оплати за поставлений товар згідно з цим Договором більше ніж 10 календарних днів покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення від суми несплаченого товару, починаючи з 11-го календарного дня такого простроченняч і до дати надходження оплати на рахунок постачальника.

Позивачем за прострочення виконання договірних зобовязань щодо оплати наданих послуг нарахована пеня у розмірі 25 340,68 грн. (за період з 06.10.2015 р. по 30.06.2016 р.).

Так, відповідно до положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснивши перевірку розрахунку пені, виконаного позивачем, судом встановлено, що останнім не враховано норми ч. 6 ст. 232 ГК України тому, згідно перерахунку, здійсненого господарським судом до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 18 385,74 грн. (за період з 11.10.2015 р. по 11.04.2016 р. за видатковою накладною № 7543 від 25.09.2015 р. та за період з 11.11.2015 р. по 11.05.2016 р. за видатковою накладною № 8387 від 21.10.2015 р.)

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних в сумі 1823,50 грн. (за період з 01.10.2015 р. по 30.06.2016 р.) та інфляційних втрат в сумі 5863,95 грн. (за період з 01.10.2015 р. по 31.05.2015 р.).

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, повинен сплатити за час прострочення суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, виконаного позивачем, судом встановлено, що за період з 11.10.2015 р. по 30.06.2016 р. до стягнення з відповідача підлягають 3 % річних в сумі 1748,84 грн.

Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат, виконаного позивачем, судом встановлено, що за період з 11.10.2015 р. по 31.05.2016 р. до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати в сумі 5855,56 грн.

В силу вимог ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосуванням штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, позовні вимоги підтвердженні матеріалами справи та підлягають частковому задоволенню у сумі: 83 491, 38 грн. основного боргу, 1748,84 грн. 3 % річних, 5855,56 грн. інфляційних втрат, 18 385,74 грн. пені.

Судовий збір у справі покладається на сторін пропорційно задоволеним вимогам відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо витрат позивача на адвокатські послуги у розмірі 17 740,09 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Пунктом 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

На підтвердження понесення зазначених витрат позивачем до матеріалів справи надані копії Договору про надання правової допомоги в господарському процесі від 07.04.2016 р., копію платіжного доручення № 1809 від 05.07.2016 р., копію свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю від 11.10.1995р. № 8, ордер від 07.04.2016 р.

Водночас, відповідно до п. 5.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи викладене, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягають витрати позивача на адвокатські послуги в розмірі 2 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 36, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" (49600, м. Дніпро, вул. Панікахи, 2, корпус 12; ) 83 491, 38 грн. (вісімдесят три тисячі чотириста девяносто одна грн. 38 коп.) основного боргу, 1748,84 грн. (одна тисяча сімсот сорок вісім грн. 84 коп.) 3 % річних, 5855,56 грн. (пять тисяч вісімсот п'ятдесят п'ять грн. 56 коп.) інфляційних втрат, 18 385,74 грн. (вісімнадцять тисяч триста вісімдесят п'ять грн. 74 коп.) пені, 1642,22 грн. (одна тисяча шістсот сорок дві грн. 22 коп.) судового збору, 2 000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.) витрат повязаних з наданням правової допомоги адвоката, про що видати наказ.

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя ОСОБА_3

Дата підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України "31" серпня 2016 р.