ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"22" серпня 2016 р.Справа № 924/290/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Виноградова В.В., розглянувши матеріали заяви про поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання у справі

за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк",

м. Дніпропетровськ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кам'янець-Подільський

про стягнення 16392,58 грн., з яких 8953,82 грн. заборгованості за кредитом, 4353,90 грн. процентів за користування кредитом, 2198,06 грн. пені, 886,80 грн. комісії

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2- за довіреністю № 4063-К-О від 02.10.2015р.

від відповідача: не з'явився

встановив: рішенням господарського суду Хмельницької області від 24.03.2015 р. у справі №924/290/15 задоволено позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", м. Дніпропетровськ до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кам'янець-Подільський про стягнення 16392,58 грн. задовольнити.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 8953,82 грн. заборгованості за кредитом, 4353,90 грн. процентів за користування кредитом, 2198,06 грн. пені, 886,80 грн. комісії, 1827,00 грн. витрат по оплаті судового збору.

06.04.2015 р. на виконання рішення видано відповідний наказ.

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із заявою від 25.07.2016р. про поновлення строку для пред'явлення до виконання наказу господарського суду Хмельницької області від 06.04.2015 р. у справі №924/290/15.

Заява мотивована тим, що наказ від 06.04.2015 р. про примусове виконання рішення суду від 24.03.2015 р. у справі №924/290/15 не був пред'явлений до ДВС у зв'язку з можливістю добровільного погашення заборгованості, в подальшому був втрачений. Зазначає, що відповідач зобов'язання за кредитним договором добровільно не виконує, заборгованість не погашає. При цьому заявник посилається на те, що відповідно до відповіді Кам'янець-Подільського районного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області виконавчий документ на виконанні не перебуває.

Повноважний представник позивача вимоги заяви підтримав, посилаючись на те, що рішення суду відповідно до вимог законодавства повинні виконуватися.

Відповідач повноважного представника у судове засідання не направив.

Розглянувши заяву позивача про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, суд враховує таке.

Згідно зі ст. 4-5 ГПК України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України, статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Судом встановлено, що на виконання рішення суду від 24.03.2015 р. у справі №924/290/15 було видано 06.04.2015 року наказ про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 8953,82 грн. заборгованості за кредитом, 4353,90 грн. процентів за користування кредитом, 2198,06 грн. пені, 886,80 грн. комісії, 1827,00 грн. витрат по оплаті судового збору.

Із матеріалів справи слідує, що наказ від 06.04.2015 р. у справі №924/290/15 був втрачений стягувачем та до виконання не пред'являвся, що підтверджується довідкою банку від 18.08.2016 р.

Частиною першою ст. 4 ГПК України встановлено, що господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

До числа останніх належить Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікована Україною шляхом прийняття Закону від 17.07.1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція).

Стаття 6 Конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує „право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Судом враховано, що в силу ст. 46 Конвенції рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковим до виконання державою, яка її ратифікувала.

З даною статтею кореспондується стаття 2 спеціального Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої рішення є обов'язковими до виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції. Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України „Про виконавче провадження, іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Крім того, судом береться до уваги, що у рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. у справі „Шмалько проти України (заява №60750/00), від 27.07.2004р. у справі „Ромашов проти України (заява №67534/01), від 19.03.1997р. у справі „Горнсбі проти Греції зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невідємна частина „судового розгляду.

У рішенні від 17.05.2005р. по справі „Чіжов проти України (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії ст.6 Конвенції.

Згідно зі ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З огляду на викладене та з урахуванням того, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист, суд зазначає, що відновлення пропущеного строку для предявлення наказу до виконання спрямоване саме на захист прав заявника.

Згідно із ч. 1 ст. 119 ГПК України у разі пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання з причин, визнаних господарським судом поважними, пропущений строк може бути відновлено.

Відповідно до положень п. 2 ст. 24 Закону України „Про виконавче провадження стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Розглянувши пояснення заявника щодо втрати наказу суду і непред'явлення його до виконання, суд вважає ці обставини поважними та такими, що перешкоджають заявнику реалізувати своє право на судовий захист.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне заяву ПАТ КБ „ПриватБанк про відновлення пропущеного строку для предявлення до виконання наказу господарського суду Хмельницької області від 06.04.2015 р. у справі №924/290/15 задовольнити, відновивши строк пред'явлення наказу до виконання.

Керуючись ст. ст. 86, 119 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ПАТ КБ „ПриватБанк від 25.07.2016р. про поновлення пропущеного строку для предявлення до виконання наказу господарського суду Хмельницької області від 06.04.2015р. у справі №924/290/15 задовольнити.

Відновити ПАТ КБ „ПриватБанк пропущений строк для предявлення до виконання наказу господарського суду Хмельницької області від 06.04.2015р. у справі №924/290/15.

Суддя В.В. Виноградова

Віддрук. 4 прим.: 1 - до справи, 2, 3 - позивачу (49027, м. Дніпропетровськ а/с 1800; 29000, м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 5/3); 4 - відповідачу (АДРЕСА_1). 4 - рек. з пов. про вруч.