РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2016Справа №910/13033/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. розглянувши справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "Українська страхова група» до Приватного акціонерного товариства «Провідна» про відшкодування шкоди в порядку регресу 11 539,66 грн., за участю позивача - не з'явився, відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.06.2015 року на а/д Київ-Чоп 547 км + 14 м., відбулась ДТП за участю транспортних засобів «Пежо» д.н. НОМЕР_1 (застрахований позивачем транспортний засіб) та автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1

Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 28 489,89 грн.

Цивільну відповідальність винної особи у ДТП - гр. ОСОБА_1 було застраховано в Приватному акціонерному товаристві «Провідна».

Відповідачем добровільно на виконання вимог претензії позивача частково сплачено 16 950,23 грн.

Тобто, не сплаченою залишилась сума страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 11 539,66 грн. (28 489,89 грн. - 16 950,23 грн.)

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.07.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 03.08.2016 року.

01.08.2016 року представником позивача через канцелярію суду надано заяву з проханням провести розгляд справи у відсутності представника позивача.

03.08.2016 року представником відповідача через канцелярію суду надано відзив на позов, в якому він просив суд відмовити в позові.

22.08.2016 року представником позивача через канцелярію суду надано заяву з проханням провести розгляд справи у відсутності представника позивача.

29.08.2016 року представником відповідача через канцелярію суду надано клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи.

У пункті 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" зазначається, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. (абз. 2, 3 п. 2 вказаної постанови).

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Також, пленумом Вищого господарського суду України звернуто увагу на те, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Клопотання відповідача про призначення автотоварознавчої експертизи обґрунтоване необхідністю встановлення вартості матеріального збитку завданого власнику пошкодженого транспортного засобу «Пежо» д.н. НОМЕР_1 з вирахуванням фізичного зносу на момент ДТП. В той же час з матеріалів справи вбачається, що пошкоджений транспортний засіб «Пежо» д.н. НОМЕР_1 2011 року випуску, та на момент ДТП йому було всього 4 роки.

Згідно з п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 та зареєстрованої в Мінюсті України 24.11.2003р. за №1074/8395 (далі - Методика) коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

З урахуванням викладеного, коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого автомобіля «Пежо», д.н. НОМЕР_1 2011 року випуску, дорівнює нулю, так як на момент ДТП 15.06.2015 року строк експлуатації останнього не перевищував строку вказаного у Методиці для відповідного транспортного засобу. Доказів наявності обставин, зазначених в п. 7.39. Методики, матеріали справи не містять та відповідачем не надані.

З урахуванням вищевикладеного в задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі автотоварознавчої експертизи судом відмовлено.

29.08.2016 року представники сторін в судове засідання не з'явилися, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з довідки ВДАІ з обслуговування Жидачівського району ГУ МВС у Львівській області та постанови Ждачівського районного суду Львівської області, 15.06.2015 року на а/д Київ-Чоп 547 км + 14 м., ОСОБА_1, близько 22 год. 00 хв. керуючи автомобілем НОМЕР_1, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, погодні умови, не справився з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Пежо», д.н. НОМЕР_1.

Постановою Ждачівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього штраф.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Пежо», д.н. НОМЕР_1.

Пошкоджений автомобіль був застрахований у позивача на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-1301-14-00514 від 22.12.2014 року.

Відповідно до рахунку фактури №7142 від 26.06.2015 року, вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «Пежо», д.н. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП склала 29 489,89 грн.

Як вбачається з страхового акту від 15.07.2015 року позивачем встановлено факт настання страхового випадку та вирішено виплати страхове відшкодування на загальну суму 28 489,89 грн.

Зазначені кошти в розмірі 28 489,89 грн. позивачем було виплачено страхувальнику, що підтверджується платіжним дорученням №13688 від 16.07.2015 року.

Відповідачем добровільно було частково відшкодовано позивачу 16 950,23 грн.

Тобто, не сплаченою залишилась сума страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 11 539,66 грн. (28 489,89 грн. - 16 950,23 грн.)

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_1, який спричинив ДТП та заподіяв збитки автомобілю «Пежо», д.н. НОМЕР_1, керувавав ОСОБА_1

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Винна особи, яка керувала автомобілем НОМЕР_1, ОСОБА_1 встановлена у судовому порядку.

Тому, є особою, відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю «Пежо», д.н. НОМЕР_1 у результаті пошкодження автомобіля при ДТП.

Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що між відповідачем та страхувальником було укладено договір (поліс) ОСЦПВВНТЗ № АІ/4869216 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ» д.н. НОМЕР_1, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди. Вказаним договором передбачено ліміт відповідальності за шкоду завдану майну у розмірі 50 000 та франшизу у розмірі 0 грн.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Розглядаючи спір по суті суд також зазначає, що частиною п'ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду автомобілю «Пежо», д.н. НОМЕР_1, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля та беручи до уваги те, що розмір збитків розраховується, виходячи із вартості матеріального збитку, коефіцієнту фізичного зносу (який дорівнює 0), ліміту відповідальності та за вирахуванням суми франшизи 0 грн. передбаченої договором (полісом) № АІ/4869216 позов підлягає задоволенню у розмірі 11 539,66 грн. (28 489,89 грн. розмір виплаченого страхового відшкодування мінус 16 950,23 грн. добровільно відшкодовано відповідачем позивачу страхового відшкодування мінус 0 грн. франшиза).

Судом було надано належну оцінку відзиву відповідача на позовну заяву, проте доводи викладені в ньому проте, що відповідач сплатив повністю вартість матеріального збитку розрахованого ним з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу не приймається судом до уваги, оскільки, як вже зазначалось вище, згідно з п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 та зареєстрованої в Мінюсті України 24.11.2003р. за №1074/8395 коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

З урахуванням викладеного, коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого автомобіля «Пежо», д.н. НОМЕР_1 2011 року випуску, дорівнює нулю, так як на момент ДТП 15.06.2015 року, строк експлуатації останнього не перевищував строку вказаного у Методиці для відповідного транспортного засобу. Доказів наявності обставин, зазначених в п. 7.39. Методики, матеріали справи не містять та відповідачем надані не були.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Провідна» (03049, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 25; код 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Федорова, 32-А; код 30859524) 11 539 (одинадцять тисяч п'ятсот тридцять дев'ять) грн. 66 коп. страхового відшкодування та 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 05.09.2016р.

Суддя С.О. Чебикіна