ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2016 р. Справа № 925/901/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до товариства з обмеженою відповідальністю «Лєтол», Черкаська область, Чорнобаївський район, с. Скородистик, вул. Жовтнева, 30

про стягнення 45 217,47 грн. пені, інфляційних та річних,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - підприємець - особисто,

ОСОБА_2 - за нот. посвідченою довіреністю;

від відповідача: Зінченко В.Г. - за довіреністю.

Позивач звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до відповідача про стягнення 45 217,47 грн. пені, інфляційних та річних, з них:

- 40232 грн. 50 коп. - розмір пені;

- 1835 грн. 75 коп. - розмір інфляційних втрат;

- 3149 грн. 22 коп. - розмір трьох відсотків річних.

- та відшкодування судових витрат.

В судовому засіданні:

позивач та його представник вимоги підтримали.

Представник відповідача вимоги визнав частково. Заперечує нарахування пені та просить застосувати строк позовної давності до спірних відносин з посиланням на п. 6 ст. 232 ГК України.

Судом встановлено та перевірено доказами такі відносини сторін та обставини:

Позивач та відповідач 17.08.2015р. уклали договір про надання послуг по перевезенню сільськогосподарського збіжжя.

Згідно п.1.1 договору виконавець зобов'язується надати послуги вантажного транспорту по перевезенню силосу, а замовник зобов'язується прийняти роботу та сплатити за це встановлену плату.

Відповідно до п.1.2 договору надання послуг підтверджується складанням товарно-транспортних накладних та актів виконаних робіт.

Згідно п. 1.4 вказаного договору кінцевий розрахунок відбувається не пізніше 30 днів після завершення робіт, згідно акту виконаних робіт.

Пунктом 1.5 договору передбачено відповідальність Замовника за договором - у випадку прострочення розрахунку за виконану роботу Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

06.09.2015р. між ТОВ «Лєтол» (боржник) та ФОП ОСОБА_1 було підписано акт здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг), згідно якого загальна вартість виконаних робіт (послуг) становить 393 322,68 грн. (без ПДВ). Претензій сторони не висловили.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 18.01.2016р. у справі №925/2033/15 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Відповідача на користь Позивача 175000 грн. основного боргу, 26434,66 грн. пені, 1609,90 грн. індексу інфляції, 1653,75 грн. - 3% річних, 4470 грн. 31 коп. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2016р. рішення залишено без змін.

26.05.2016р. господарським судом Черкаської області позивачу видано наказ про стягнення з Відповідача присуджених сум.

02.06.2016р. державним виконавцем Чорнобаївського РВДВС Полянським В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

28.07.2016р. старшим державним виконавцем Чорнобаївського РВДВС Гвоздь В.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

На думку позивача, тривале невиконання рішення суду погіршило становище позивача, спричинило йому втрати і є причиною звернення до суду за захистом прав і примусового стягнення пені, інфляційних та 3% річних за період невиконання рішення суду.

На запитання головуючого присутні учасники заявили:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Згідно статутних документів позивач є фізичною особою-підприємцем, відповідач є самостійною юридичною особою з внесенням реєстраційних даних в ЄДРПОУ.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов'язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли та існували договірні відносини послуги по перевезенню силосу на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору. Спору в цій частині немає.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За своїм змістом представлений договір надання послуг по перевезенню від 17.08.2015р. є договором на виконання послуг з елементами перевезення вантажу і відповідає вимогам ст. 901 ЦК України, відповідно до якої за договором послуги одна сторона (виконавець) зобов'язується на свій ризик надати послугу за завданням другої сторони (замовника), яка споживається в процесі вчинення певної дії, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити вказану послугу.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору надання послуг по перевезенню від 17.08.2015р. Договір не заперечний сторонами, не визнаний судом недійсним, не розірваний сторонами та є дійсним. Суд враховує презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Суд повторно не досліджує взаємовідносини сторін, оскільки є рішення господарського суду Черкаської області від 18.01.2016р. (а.с. 13-16) між цими сторонами з цих підстав. Рішення набрало законної сили і відповідно до приписів ст. 35 ГПК України є преюдиційним для суду.

Згідно ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Згідно з п.2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. №18 не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус.

Таким чином, у даній справі не підлягають доказуванню обставини, що встановлені рішеннями господарського суду у справі №925/2033/15. Суд також не надає оцінки суті відносин сторін, що встановлені в даному судовому рішенні.

Відповідно до п.1.5 договору у випадку прострочення розрахунку за виконану роботу Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

- період прострочення з 22.12.2015р. по 21.04.2016року, сума боргу - 175000 грн., розмір облікової ставки НБУ - 22%, розмір подвійної облікової ставки НБУ в день - 0,12%, кількість днів прострочення - 121, сума пені за період прострочення - 25 410грн.;

- період прострочення з 22.04.2016р. по 26.05.2016р., сума боргу - 175000 грн., розмір облікової ставки НБУ - 18%, розмір подвійної облікової ставки НБУ в день - 0,09%, кількість днів прострочення - 35, сума пені за період прострочення - 5 512,50 грн.;

- період прострочення з 27.05.2016р. по 23.06.2016р, сума боргу - 175000 грн., розмір облікової ставки НБУ- 16,5%, розмір подвійної облікової ставки НБУ в день - 0,09%, кількість днів прострочення - 28, сума пені за період прострочення - 4 410 грн.;

- період прострочення з 24.06.2016р. по 28.07.2016р., сума боргу - 175000 грн., розмір облікової ставки НБУ - 18%, розмір подвійної облікової ставки НБУ в день - 0,08%, кількість днів прострочення - 35, сума пені за період прострочення - 4 900 грн.

Станом на 28.07.2016р. розмір пені - за розрахунком позивача - становить 40232,50 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір суми боргу з врахуванням інфляційних втрат становить 1835,75грн. (період заборгованості - з 22.12.2015р. по 28.07.2016р., сума заборгованості - 175000, інфляція за грудень 2015р.-100.7, за період з січня 2016р. по липень 2016р.-104.9, де 175000 грн.х104.9%/100%= 1835 грн. 75 коп.)

Розмір трьох процентів річних становить 3 149 грн. 22 коп. (період прострочення - з 22.12.2015р. по 28.07.2016р., загальна кількість днів заборгованості - 219 , сума заборгованості - 175000 грн., 3% річних за один день прострочення - 14.38 грн.х219 днів прострочення = 3 149,22 грн.).

Позивач та його представник вказують, що відповідно до приписів ст. 626 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібні вимоги містяться в ч. 1 ст. 193 ГК України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений Договором. Боржник, що прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за заподіяні прострочені збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч.1 ст. 218 Господарського кодексу підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Внаслідок протиправних дій Відповідача, пов'язаних з невиконанням умов розрахунку за укладеним договором порушуються права Позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ч.2 ст. 20 ГК України кожен суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: присудження до виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків, застосування штрафних санкцій.

Позивач та його представник наполягають на стягненні з відповідача суми штрафних санкцій та інфляційних втрат 45 217 грн. 47 коп., з яких:

- 40232,50 грн. пені;

- 1835,75 грн. інфляційних втрат;

- 3149,22 грн. 3% річних.

Представник відповідача вимоги визнає частково, 1835,75 грн. інфляційних втрат та 3149 грн. 22 коп. - 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду. Просить застосувати скорочений строк позовної давності до спірних відносин відповідно приписів п. 6 ст. 232 ГК України та відмовити у нарахуванні пені, оскільки позивач вже отримав задоволення у виді присудженої неустойки згідно рішення суду. Представник відповідача вказує, що момент порушення зобов'язання - 07.10.2015р., тобто на 31 день після підписання акту виконаних робіт - п. 1.4 спірного договору. Позивач же звернувся до суду лише 03.08.2016р. В решті вимог представник відповідача просить відмовити.

Вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають до задоволення. Належить стягнути з відповідача на користь позивача 1835,75 грн. інфляційних втрат та 3149,22 грн. 3% річних.

Вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає з наступних мотивів та підстав.

Моментом порушення права позивача на задоволення вимог слід вважати 07.10.2015р. - після закінчення 30 днів на розрахунок на підставі підписаного 06.09.2015р. акту прийняття робіт - п. 1.4. договору. Позивач вже скористався правом на стягнення пені і рішенням господарського суду Черкаської області від 18.01.2016р. пеню присуджено до стягнення з відповідача.

Сторони в договорі не передбачили продовження (збільшення) строку давності для стягнення пені.

Представник відповідача вказує на необхідність застосування ГК України як спеціальної норми до спірних господарських правовідносин, зокрема - приписів ст. 232 ГК України про шестимісячний строк на нарахування та пред'явлення вимог про стягнення неустойки (пені), та просить застосувати скорочений строк позовної давності.

Позивач та його представник заперечують доводи відповідача та посилаються на практику ВГСУ - постанова ВГСУ у справі №925/1952/14 від 20.05.2015р. за позовом ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до ТОВ «Сміла Енергоінвест» про стягнення 1151055,35 грн. і вимагають застосування практики Вищого господарського суду при розгляді даної справи.

Суд критично оцінює доводи позивача, оскільки суди апеляційної та касаційної інстанцій у справі №925/1952/14 не досліджували застосування строку позовної давності у спірних правовідносинах. Сторони не заявляли про застосування строку позовної давності і відмітки в рішенні про це відсутні. Господарські відносини ж у описаній справі не є тотожними і стосуються поставки енергоносіїв приєднаними мережами.

Суд при прийнятті рішення також враховує приписи Постанови Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»:

…2.2. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Заява про застосування строку позовної давності подана відповідачем до прийняття рішення судом, з дотриманням процедури.

Позивачем не надано доказів поважності пропуску строку позовної давності.

В задоволенні вимоги про стягнення 40 232,50 грн. пені належить відмовити.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог. Відповідно приписів ст.ст. 44, 49 ГПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 1378 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лєтол», Черкаська область, Чорнобаївський район, с. Скородистик, вул. Жовтнева, 30, ідентифікаційний код 35579073, номер рахунку в банку невідомий

на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1, номер рахунку в банку невідомий

1835,75 грн. інфляційних втрат, 3149,22 грн. 3% річних та 1378 грн. судового збору.

В решті вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 26.08.2016р.

Суддя Г.М. Скиба