ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2016 р. Справа № 914/1894/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Мельник Г.І.

суддів Михалюк О.В.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Яблуневий

дар №224 від 11.04.2016 року

на рішення господарського суду Львівської області від 01.04.2016 року

у справі № 914/1894/15

за позовом Фірма АГРОЕКСІМ, м.Белград, Республіка Сербія

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Яблуневий дар, м. Городок

Львівської області

про стягнення 724670,00 євро та 1407092,77грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3 представник (довіреність б/н від 24.04.2015 року)

від відповідача: ОСОБА_4 предстаник (довіреність б/н від 24.12.2015 року)

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.04.2016р. у складі колегії: головуючого судді Мельник Г.І., суддів Михалюк О.В., Плотніцький Б.Д. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні. У звязку з тимчасовою непрацездатністю судді члена колегії Плотніцького Б.Д., розпорядженням керівника апарату суду № 232 від 30.05.2016 року проведено автоматичну заміну складу колегії суддів, згідно якої замість судді Плотніцького Б.Д. у склад колегії введено суддю Гриців В.М. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 31.05.2016р. у складі колегії: головуючого судді Мельник Г.І., суддів Михалюк О.В., Гриців В.М. розгляд апеляційної скарги відкладено. У звязку з перебуванням судді члена колегії Михалюк О.В. у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду № 337 від 04.07.2016 року проведено автоматичну заміну складу колегії суддів, згідно якої замість судді Михалюк О.В. у склад колегії введено суддю Кордюк Г.Т. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.07.2016р. у складі колегії: головуючого судді Мельник Г.І., суддів Гриців В.М., Кордюк Г.Т. розгляд апеляційної скарги відкладено. У звязку з перебуванням суддів членів колегії Гриців В.М. та Кордюк Г.Т. у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду № 540 від 29.08.2016 року проведено автоматичну заміну складу колегії суддів, згідно якої замість суддів Гриців В.М., Кордюк Г.Т. у склад колегії введено суддів Михалюк О.В. та Плотніцького Б.Д.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.04.2016р. у справі № 914/1894/15 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Щигельська О.І., судді Ділай У.І., Кітаєва С.Б.) позовні вимоги задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Яблуневий Дар на користь фірми Ароексім 724670 євро основного боргу, що еквівалентно 17069274,30грн., 937103,16грн. пені, 469989,61грн. 3% річних та 73080,00грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач належним чином не виконав зобовязання за Контрактом № 21/10-13 від 21 жовтня 2013 року на постачання товару (саджанців вишні та яблуні), в результаті чого у нього виникла прострочена заборгованість перед позивачем, на суму якої згідно укладеного між сторонами Контракту нараховані пеня та 3% річних згідно ст.625 ЦК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Яблуневий дар оскаржило його в апеляційному порядку, звернувшись до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №224 від 11.04.2016 року, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 01.04.2016 року у справі № 914/1894/15 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що рішення місцевого господарського суду є незаконним, необґрунтованим та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема тим, що у ТзОВ Яблуневий дар є претензії до фірми Ароексім щодо якості товару (саджанців вишні та яблуні), а тому вважає, що спір щодо стягнення грошових коштів по Контракту № 21/10-13 від 21 жовтня 2013 року неможливо вирішити поки не буде встановлено точної кількості неякісних саджанців.

При цьому, як зазначає далі скаржник, ТзОВ Яблуневий дар неодноразово заявляло клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи № 914/2313/15 за позовом ТзОВ «ТБ САД» до ТзОВ Яблуневий дар про стягнення збитків завданих поставкою неякісної продукції, а саме саджанців вишні. ОСОБА_4 саджанці, які ТзОВ Яблуневий дар продало ТзОВ «ТБ САД» є саджанцями придбаними у фірми Ароексім, в тому числі по Контракту № 21/10-13 від 21 жовтня 2013 року. Проте, місцевий господарський суд в порушення вимог ст. 79 ГПК України відмовив ТзОВ Яблуневий дар у клопотанні про зупинення провадження у справі.

Разом з тим, скаржник вважає, що господарський суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи та визнав встановленими обставини щодо якості товару (саджанців вишні та яблуні), хоча такі є невідповідними.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 96 ГПК України, Фірма АГРОЕКСІМ подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скаржника спростовує та просить відмовити ТзОВ «Яблуневий Дар» у задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.04.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 31.05.2016р. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 31.05.2016р. та від 05.07.2016р.

30.05.2016 року, 04.07.2016 року та 29.08.2016 року склад суду змінено, тому 31.05.2016 року, 05.07.2016 року та 30.08.2016 року розгляд справи розпочинався спочатку.

Судове засідання 30.08.2016 року у даній справі проведено в режимі відеоконференції.

В дане судове засідання прибули представники позивача та відповідача.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 01.04.2016р. у справі № 914/1894/15 слід залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Яблуневий дар без задоволення, виходячи з наступного.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що 21 жовтня 2013 року між Фірмою Агроексім (Продавець) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Яблуневий Дар (Покупець) укладено Контракт № 21/10-13 (т. 1 а.с. 22-26) (надалі Контракт), відповідно до п. 1.1. (зі змінами у відповідності з додатковою угодою від 18.02.2014 року) якого Продавець продає, а Покупець купує саджанці вишні в кількості 500 000,00 штук та саджанці яблуні в кількості 95 900,00 штук (далі - Товар).

Відповідно до п. 2.2. Контракту ціна на товар, що постачається за даним Контрактом, встановлюється в євро згідно з умовами поставки в розмірі 1,2 євро за 1 саджанець вишні та 1,3 євро за 1 саджанець яблуні.

Загальна вартість товару становить 724670,00 євро (п. 2.3. Контракту зі змінами у відповідності з додатковою угодою від 18.02.2014 року).

Згідно з п. 3.2. Контракту Товар постачається продавцем на умовах СРТ: Україна, Львівська область, м. Городок відповідно до міжнародних правил Інкотермс 2010.

У відповідності до п. 6.1. Контракту, кількісне та якісне приймання товару Покупцем та здача його Продавцем здійснюється в кінцевому пункті призначення - Україна, Львівська область, м. Городок під час розвантаження автомашин на підставі товаросупровідних документів. Товар проходить обов'язковий догляд карантинної служби країни призначення. Приймання товару по кількості проводиться відповідно до даних, вказаних в товаросупровідних документах. Приймання товару за якістю здійснюється відповідно до сертифікату якості і технічних умов.

Пунктом 7.3. Контракту (зі змінами у відповідності з додатковою угодою від 18.02.2014 року) передбачено, що Покупець здійснює оплату загальної вартості цього контракту на суму 724670,00 євро на підставі інвойсів (рахунків), дубліката CMR, сертифіката походження, специфікації завантаження не пізніше ніж 30 червня 2014 року.

При цьому, пунктом 10.1. Контракту сторони визначили, що всі спори, розбіжності, що можуть виникнути при виконанні цього контракту, повинні вирішуватись сторонами по можливості дружнім шляхом, інакше вони передаються на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у м. Київ або до господарського суду за місцем реєстрації покупця за вибором позивача. Правом, що застосовується до контракту, є право України.

Згідно з п. 11.6. Контракту цей Контракт вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання ним зобовязань за цим Контрактом.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи ухвалою господарського суду Львівської області від 10.08.2015 року (т. 2 а.с. 245-251) зупинено провадження у справі № 914/1894/15 за позовом Фірми АГРОЕКСІМ до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Яблуневий дар про стягнення 789579,27 євро (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 09.06.2015р. становить 18598182,82грн.) до набрання законної сили рішенням господарського суду Львівської області у справі №914/2369/15 за позовом Командитно-акційного товариства ТБ ОСОБА_5 (TB Fruit Polska Sp.z.o.o. S.K.A.) до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Яблуневий дар та до Фірми АГРОЕКСІМ (AGROEXIM D.o.o.) про визнання договору недійсним.

Так, рішенням господарського суду Львівської області від 09.09.2015 року, залишеним без змін Львівським апеляційним господарським судом 25.11.2015 року, відмовлено у задоволенні вказаного позову Командитно-акційного товариства ТБ ОСОБА_5 (TB Fruit Polska Sp.z.o.o. S.K.A.) до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Яблуневий дар та до Фірми АГРОЕКСІМ (AGROEXIM D.o.o.) про визнання договору недійсним.

Відтак, Контракт № 21/10-13 від 21 жовтня 2013 року, стягнення грошових коштів по якому є предметом даного спору, є дійсним.

Як зясовано в ході розгляду справи, згідно документальних доказів на виконання умов Контракту у період з 28.10.2013 року по 27.03.2014 року, Фірма Агроексім (Продавець) здійснила поставку саджанців вишні та яблука ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Яблуневий Дар (Покупець), що підтверджується інвойсами:

· від 28.10.2013 року на суму 55 400 євро (№166-01/13),

· від 28.10.2013 року на суму 50 600 євро (№166-02/13),

· від 04.11.2013 року на суму 53 000 євро (№166-03/13),

· від 04.11.2013 року на суму 59 600 євро (№166-04/13),

· від 05.11.2013 року на суму 56 120 євро (№166-05/13),

· від 07.11.2013 року на суму 72 200 євро (№166-06/13),

· від 08.11.2013 року на суму 43 280 євро (№166-07/13),

· від 15.11.2013 року на суму 45 800 євро (№166-08/13),

· від 21.11.2013 року на суму 40 520 євро (№166-09/13),

· від 21.11.2013 року на суму 48 140 євро (№166-10/13),

· від 26.11.2013 року на суму 44 190 євро (№166-11/13),

· від 27.11.2013 року на суму 45 560 євро (№166-12/13),

· від 27.03.2014 року на суму 55 900 євро (№166-01/14),

· від 27.03.2014 року на суму 54 360 євро (№166-02/14),

та товарно-транспортними накладними CMR № 02036738, № 02024733, № 02024542, № 02024487, № 0570980, № 02036731, № 02028017, № 02028188, № 02036733, № 068581, № 02036868, № 02036859, № 189343, № 189393.

Таким чином, Продавець поставив Покупцю товар (саджанці вишні та яблука) на загальну суму 724 670 євро. Факт такої поставки не заперечується відповідачем.

Поряд з цим встановлено, що товар (саджанці вишні та яблука) був відвантажений перевізникам UNITRAG D.O.O., PRESSING Sped, Joint-stok company Dizhytek-Servis, про що свідчать відтиски їх штампів у п. 23 товарно-транспортних накладних CMR. Та, як вказано у п. 5 товарно-транспортних накладних CMR, до накладних долучені такі документи як інвойси, специфікації, сертифікати якості, сертифікати форми А, фітосанітарні сертифікати.

Товар пройшов державний санітарно-епідеміологічний контроль, екологічний та радіологічний контроль, про що свідчать відтиски відповідних печаток державних органів на міжнародних товарно-транспортних накладних CMR.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач заборгованість перед позивачем не погасив, оскільки доказів здійснення покупцем оплати за отриманий товар сторонами не подано.

Таким чином, предметом даного спору є вимога Фірми Агроексім про стягнення основної заборгованості у розмірі 789579,27 євро (згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 09.06.2015р. становить 18598182,82 грн.), що виникла у результаті неналежного виконання ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Яблуневий Дар умов Контракту № 21/10-13 від 21.10.2013 року.

Згідно з ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарювання відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Водночас, ст.174 ГК України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України по договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (ст. 662 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Поряд з цим, досліджуючи документальні докази у справі колегія суддів зазначає, що зясовуючи питання про виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Контракту № 21/10-13 від 21 жовтня 2013 року на постачання товару (саджанців вишні та яблуні) та одночасно перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині покликання скаржника на неповне зясування обставин, що мають значення для справи та визнання встановленими обставини щодо якості товару (саджанців вишні) слід звернути увагу на наступне.

Як вже зазначалося вище, відповідно до п. 3.2. Контракту сторони визначили, що товар постачається Продавцем на умовах СРТ: Україна, Львівська область, м. Городок відповідно до міжнародних правил Інкотермс 2010.

Згідно з Інкотермс. Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати в редакції 2010 року, поставка на умовах CPT - Carriage Paid to перевезення оплачено до характеризується слідуючим. Термін "фрахт/перевезення оплачено до ..." означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов'язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та пошкодження товару, як і інші витрати після передачі товару перевізнику.

Відповідно до п. А.1 Інкотермс продавець зобов'язаний надати товар із комерційним рахунком-фактурою або еквівалентним йому електронним повідомленням, у відповідності з умовами договору купівлі-продажу, а також будь-які інші докази відповідності, які можуть вимагатися за договором.

Таким чином, враховуючи викладене, наявні в матеріалах справи інвойси та товарно-транспортні накладні CMR зі штампами Продавця та Перевізника зясовано, що товар був переданий Продавцем Перевізникам у період з 28.10.2013 року по 27.03.2014 року на загальну суму 724 670 євро.

Згідно з А.3 Інкотермс продавець зобов'язаний за власний рахунок укласти на звичайних умовах договір перевезення товару до узгодженого пункту в названому місці призначення звичайним маршрутом і в звичайно прийнятий спосіб. Якщо такого пункту не узгоджено або не визначено практикою поставок, продавець може вибрати пункт у межах названого місця призначення, який найбільш відповідає його цілям.

А.4 Інкотермс передбачено, що продавець зобов'язаний здійснити поставку шляхом надання товару перевізнику, з яким укладено договір перевезення, у відповідності зі статтею А.3, а за наявності декількох перевізників - першому з них, для транспортування товару до узгодженого пункту в межах названого місця у встановлену дату чи в межах узгодженого періоду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, Продавцем було передано товар перевізникам, про що свідчать штампи на товарно-транспортних накладних CMR (п. 23). Більше того, в матеріалах справи містяться замовлення про надання вантажівок для завантаження товаром з перевізником UNITRAG D.O.O. від 25.10.2013 року, 01.11.2013 року, 04.11.2013 року, 06.11.2013 року, 08.11.2013 року, 15.11.2013 року, 18.11.2013 року, 26.11.2013 року, та перевізником PRESSINGSPED від 20.11.2013 року.

Крім цього, як вже зазначалося вище, відповідно до п. 7.3. Контракту Покупець зобовязався здійснити оплату загальної вартості цього контракту на суму 724670,00 євро на підставі інвойсів (рахунків), дубліката CMR, сертифіката походження, специфікації завантаження не пізніше ніж 30 червня 2014 року.

При цьому, покупець зобов'язаний сплатити ціну товару у відповідності з договором купівлі-продажу (Б.1 Інкотермс). Покупець зобов'язаний прийняти поставку товару, як тільки її здійснено у відповідності з статтею А.4, та одержати товар від перевізника в названому місці (Б.4 Інкотермс). Покупець зобов'язаний нести всі ризики втрати чи пошкодження товару з моменту здійснення його поставки у відповідності зі статтею А.4.

Таким чином, відповідно до узгодженого сторонами порядку здійснення поставки, умов контракту та Інкотермс. Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати, товар на загальну суму 724670,00 євро був переданий Продавцем Перевізнику, що підтверджено наявними у товарно-транспортних накладних CMR штампами Продавця та Перевізника і не спростовано відповідачем.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до листа ОСОБА_6 Сербії від 22.07.2015 року та книжки МДП/TIR CARNET з електронним підтвердженням про їх закриття, зазначено, що відповідно до Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП) 1975 року термін .."операція ..МДП" означає перевезення вантажу від митниці місця відправлення до митниці місця призначення з дотриманням процедури, так званої процедури МДП, встановленої у цій Конвенції. Книжка МДП видається в країні відправлення або в тій країні, де власник знаходиться або має постійне місцеперебування. Для складу транспортних засобів (зчеплені транспортні засоби) або для деяких контейнерів, занурених або на один транспортний засіб, або на склад транспортних засобів, видається одна книжка МДП (п. 1, 4 Загальних положень Правил користування книжкою МДП). Із долучених книжок МДП (п. 8) вбачається, що до маніфесту долучені документи: інвойси, CMR № 302036738, № 02025733, № 02024542, № 02024487, № 0570980, № 0570980, № 02028017, № 02028188, № 02036733, № 068581, № 02036868, № 02036859, № 189343, № 189393, а також сертифікати походження та фіто санітарні сертифікати. Також отримання відповідачем на підставі заяви від 28.10.2013 року карантинного дозволу на імпорт продукції (саджанців яблуні та вишні) № 75/08820 від 28.10.2013 року, свідчить про здійснення покупцем дій, спрямованих на прийняття поставленого позивачем товару.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що рекламацій за якістю товару Покупцем у відповідності до п. 6.1. Контракту не було заявлено ні протягом 10-денного терміну передбаченого Контрактом, ані протягом іншого розумного строку. Претензію щодо якості товару (претензія вих. № 532 від 15.06.2015 року), відповідач заявив лише у червні 2015 року, тобто після порушення провадження у даній справі, тоді як товар вважається поставленим у період жовтень 2013 року березень 2014 року, і факт отримання товару згідно Контракту № 21/10-13 від 21 жовтня 2013 року Покупцем не заперечено.

Більше того, оцінюючи обставини справи в частині виконання Покупцем умов Контракту №21/10-13 від 21 жовтня 2013 року зясовано, що відповідач покликається на те, що ТзОВ «Яблуневий дар» частково виконало покладені на нього обовязки щодо оплати поставленого товару (саджанців вишні та яблуні) за Контрактом. Проте, при дослідженні документальних доказів у справі дане покликання скаржника не знайшло свого підтвердження, оскільки в матеріалах справи відсутні, а стороною не подані належні та допустимі докази оплати товару (саджанців вишні та яблуні).

Крім цього, аналізом матеріалів справи встановлено, що скаржник звертає увагу та висловлює претензії лише щодо якості саджанців вишні (претензія вих. № 532 від 15.06.2015 року), проте оплату за саджанці яблуні, до якості яких претензії немає, ТзОВ «Яблуневий дар» також не здійснило, навіть незважаючи на те, що Контракт № 21/10-13 укладено 21.10.2013 року, а поставка товару була здійснена у період жовтень 2013 року березень 2014 року.

Таким чином, з огляду на викладене та з врахуванням документальних доказів у справі, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 724 670 євро за неналежне виконання укладеного між сторонами Контракту № 21/10-13 від 21 жовтня 2013 року.

Одночасно, перевіривши доводи позивача встановлено, що Фірма АГРОЕКСІМ у позовній заяві (з врахуванням заяви про уточнення розміру позовних вимог) просить, зокрема, стягнути з відповідача пеню у розмірі 937 103,16грн. та 3 % річних у розмірі 469 989,61 грн.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно з ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас, пунктом 8.2. Контракту передбачено, що за несвоєчасну оплату товару в термін, що обумовлений п. 7.3 контракту, Покупець сплачує Продавцеві пеню у розмірі 0,03% від суми несплати за кожен день прострочення.

Разом з тим, перевіряючи правильність нарахування позивачем відповідачу пені колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань).

Таким чином, максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні (правова позиція Верховного суду України від 01.04.2015 року у справі № 3-29гс15).

Відтак, нарахування пені в доларах США суперечить вимогам чинного законодавства України.

Крім цього, згідно з п. 2.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань (з наступними змінами і доповненнями) за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, провівши перерахунок нарахування позивачем відповідачу пені та враховуючи заяву про уточнення розміру позовних вимог, колегією суддів встановлено, що загальна сума пені становить 937 103,16грн., як визначено місцевим господарським судом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачені наслідки порушення зобовязання.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, колегія суддів покликається на те, що якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відтак, провівши перерахунок нарахування 3% річних, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 469 989,61 грн.

Разом з тим, перевіряючи доводи скаржника викладені апеляційній скарзі та у клопотанні про зупинення провадження у справі (вхідний номер канцелярії Львівського апеляційного господарського суду № 01-05/4226/16 від 30.08.2016 року), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Крім цього, відповідно до розяснень викладених у п. 3.16. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції (з наступними змінами і доповненнями) статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Як вбачається зі змісту вищевказаного клопотання про зупинення провадження у справі, скаржник просить зупинити провадження у даній справі № 914/1894/15 до вирішення пов'язаної з нею справи № 914/2313/15 за позовом ТзОВ "ТБ САД" до ТзОВ "Яблуневий дар", за участю третьої особи фірми "Агроексім" про стягнення коштів, яка розглядається господарським судом Львівської області. При цьому, покликається на те, що у справі № 914/2313/15 призначено судову експертизу, яка має встановити належність/неналежність якості саджанців, претензії щодо якості яких є у ТзОВ Яблуневий дар. Відтак, на думку скаржника, якщо у справі № 914/2313/15 буде встановлено, що частина саджанців, які поставлялись за договором між ТзОВ "ТБ САД" та ТзОВ "Яблуневий дар" були неякісними, то даний факт матиме преюдиціальне значення та не потребуватиме доказування у даній справі № 914/1894/15.

Разом з тим, відповідач не наводить обґрунтованих та достовірних фактів щодо того, яким чином винесення рішення у справі №914/2313/15 про стягнення коштів за договором купівлі-продажу № 01/04/2013 від 01.04.2013 року може вплинути на вирішення по суті справи №914/1894/15 про стягнення заборгованості за поставлені саджанці вишні та яблука згідно з контрактом № 21/10-13 від 21.10.2013 року, оскільки в даних справах різний предмет спору, а обставини справи, які входять в межі доказування по справі №914/1894/15 не потребують встановлення тих чи інших фактів у інших справах.

Крім цього, судова колегія звертає увагу на те, що скаржником заявлялось аналогічне клопотання в суді апеляційної інстанції та у суді першої інстанції, розглянувши яке суд відмовив апелянту у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Відтак, розглянувши клопотання про зупинення провадження у даній справі (вхідний номер канцелярії Львівського апеляційного господарського суду № 01-05/4226/16 від 30.08.2016 року) та враховуючи предмет спору у даній справі колегія суддів зазначає, що справа №914/2313/15 не є такою, що унеможливлює розгляд даної справи, надання оцінки зібраним у даній справі доказам в межах позовних вимог і предмета позову, зясування та дослідження усіх обставин спору в межах даної справи, а тому колегія суддів вважає, що таке клопотання є безпідставне та необґрунтоване, а тому у задоволенні такого слід відмовити.

Таким чином, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог та зазначає, що скаржником у справі не доведено обставини на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 01.04.2016р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 79, 99, 101, 103, 105 ГПК України, - Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. У задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Яблуневий дар (вхідний номер канцелярії Львівського апеляційного господарського суду № 01-05/4226/16 від 30.08.2016 року) відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 01.04.2016 року у справі № 914/1894/15 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Яблуневий дар №224 від 11.04.2016 року без задоволення.

3. Судовий збір за перегляд рішення Господарського суду Львівської області в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складений 02.09.2016р.

Головуючий-суддя Мельник Г.І.

Суддя Михалюк О.В.

Суддя Плотніцький Б.Д.