РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2016Справа №910/11647/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ"
до Української студії телевізійних фільмів "Укртелефільм"
про стягнення 51 634,70 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Васюніна Д.Г. (дов. № 09/1328 від 19.07.2016 року)
від відповідача Горбенко К.О. (дов. б/н від 17.01.2014 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 11 серпня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРО - РЕКОНСТРУКЦЯ" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Української студії телевізійних фільмів "Укртелефільм" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 40 153,85 грн. основного боргу за договорм на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води від 02.07.2012 року, 3 137,83 грн. інфляційних нарахувань, 547,98 грн. три проценти річних, 7 795,04 грн. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2016 року порушено провадження у справі № 910/11647/16, слухання справи призначено на 28.07.2016 року.

Через відділ діловодства Господарського суду міста Києва 26.07.2016 року відповідач подав відзив на позов.

У судовому засіданні 28.07.2016 року представник позивача подав клопотанння за змістом якого просить суд стягнути з відповідача 3 137,83 грн. інфляційних нарахувань, 547,98 грн. три проценти річних, 7 795,04 грн. пені, у звязку з погашенням останнім основного боргу після подання позову у даній справі.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з пунктом 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 Господарським процесуальним кодексом, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи- об'єднання позовних вимог, чи- зміну предмета або підстав позову.

Подане позивачем клопотання розцінюється судом як заява про зменшення позовних вимог та приймається до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахуванням клопотання поданої у судовому засіданні 28.07.2016 року.

У судовому засіданні 28.07.2016 року було оголошено перерву до 11.08.2016 року, про що сторони були повідомлені під розписку.

11.08.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідач подав клопотання про витребування у позивача доказів, а саме, належним чином засівдчені копії документів, що підтверджують коли саме Українській студії телевізійних фільмів "Укртелефільм" були видані оформлені бланки актів приймання передачі товарної продукції, актів звірки розрахунків, табуляграми та рахунки-фактури за весь спірний період.

Розглянувши в судовому засіданні 11.08.2016 року клопотання відповідача про витребування доказів, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

За приписами частини 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. Це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об'єктом судового пізнання.

Виходячи зі змісту статті 32 Господарського процесуального кодексу України, належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.

В пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Проте, як встановлено судом та не спростовано відповідачем, останній не звертався до позивача з проханням надати зазначені в клопотанні докази, та, як наслідок, не довів неможливості самостійно надати витребувані докази.

У судовому засіданні 11.08.2016 року представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статті 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення, беручи до уваги встановлені статтею 69 Господарського процесуального кодексу України строки вирішення спору, керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справу за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні 11.08.2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.08.2016 року заперечив проти позову, з підстав, наведених у відзиві на позов.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

02.07.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРО - РЕКОНСТРУКЦЯ" (енергопостачальна організація) та Українською студією телевізійних фільмів "Укртелефільм" (покупець) укладено Договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 460153 (надалі по тексту - Договір), відповідно до якого енергопостачальна організація зобов'язується виробляти, систематично поставляти та передавати у власність покупцю теплову енергію у вигляді гарячої води (товар) у період з 01.07.2012 по 30.06.2013 у кількості 3337,847 Гкал, з максимальним тепловим навантаженням 1,723 Гкал/год, в т.ч. на потреби: опалення 0,932 Гкал/год, гарячого водопостачання 0,121 Гкал/год, вентиляції 0,670 Гкал/год а покупець зобов'язується прийняти товар та своєчасно здійснити оплату за нього на умовах договору (пункт 1.2 Договору).

Поставка товару (постачання теплової енергії) здійснюється "Енергопостачальною організацією" на межу балансової належності, визначену у додатку №1 до Договору (пункт 2.1. Договору).

Подача теплової енергії покупцю та заповнення системи тепло-споживання покупця теплоносієм здійснюється виключно на підставі нарядів встановленої форми, що виписуються енергопостачальною організацією (пункту 2.2 Договору.).

Згідно з пунктом 5.1 Договору облік спожитої теплової енергії виконується по приладам обліку, що встановлені на межі балансової належності покупця та АК "Київенерго", у відповідності до Тимчасових правил обліку відпускання і споживання теплової енергії. Встановлення приладів обліку теплової енергії підтверджується Актом постановки на комерційний облік приладів обліку. Прилади обліку пломбуються у встановленому порядку.

У випадку встановлення приладів обліку не на межі балансової належності до споживача теплової енергії, що врахована приладами, додаються теплові витрати на ділянці від межі балансової належності до місця встановлення приладів обліку (пункт 5.2. Договору).

Відповідно до пункту 5.9 Договору облік поставленої теплової енергії виконується покупцем з 26 числа попереднього місяця по 25 число звітного місяця. Звіт про прийняту теплову енергію подається в енергопостачальну організацію не пізніше 27 числа звітного місяця з урахуванням вимог щодо порядку передачі енергопостачальній організації даних про величину використаної теплової енергії, встановлених Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж.

У відповідності до пункту 6.1 Договору розрахунки з покупцем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, по групах споживачів, що затверджені розпорядженнями (рішеннями) Київської міської державної адміністрації (а також органами місцевого самоврядування, актами інших органів, що затверджують (погоджують, встановлюють) тарифи на теплову енергію) для енергопостачальної організації за кожну відпущену Гігакалорію (грн./1 Гкал). Тарифи можуть змінюватись у зв'язку зі змінами розмірів складових калькуляцій собівартості теплової енергії (ціни на паливо, тощо), а також в інших випадках передбачених діючим законодавством та нормативними актами. У разі зміни тарифів на теплову енергію сторони здійснюють розрахунки за новими тарифами, з дня їх введення в дію згідно умов даного договору.

Згідно з пунктом 6.5 Договору покупець щомісяця з 07 по 14 число самостійно отримує в енергопостачальної організації оформлені акти приймання-передавання теплової енергії за попередній період, табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період та акт звіряння розрахунків за спожиту теплову енергію на початок поточного розрахункового періоду, а також рахунок-фактуру на оплату теплової енергії у формі попередньої оплати. Покупець не пізніше 15 числа поточного місяця підписує, скріплює печаткою та повертає енергопостачальній організації по одному примірнику підписаних актів приймання-передавання теплової енергії та звіряння розрахунків за спожиту теплову енергію, складених на початок цього розрахункового періоду. У разі не підписання або неповернення вчасно акту звіряння або акту приймання-передавання теплової енергії ці документи вважаються прийнятими в редакції енергопостачальної організації.

Відповідно до пункту 6.6 Договору покупець самостійно сплачує за прийняту теплову енергію згідно з отриманим рахунком-фактурою не пізніше 25 числа поточного місяця, в тому числі теплову енергію, яка використана субабонентами покупця.

У відповідності до положень пункту 6.7. Договору при здійсненні розрахунків за спожиту теплову енергію покупець обов'язково повинен зазначити у платіжному дорученні номер договору на постачання теплової енергії, а також місяць та рік, в якому була поставлена теплова енергія, що оплачується покупцем.

Згідно з пунктом 6.8. Договору у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, покупець зобов'язаний у 10-денний термін з часу отримання платіжних документів (але не пізніше 25 числа поточного місяця - наступного за звітним), письмово повідомити про це енергопостачальну організацію та протягом цього ж строку направити свого представника обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання відповідного акту. В іншому випадку відмова покупця сплатити виставлений рахунок енергопостачальної організації вважатиметься безпідставною.

Даний Договір укладений на термін з 01.03.2012 року до 01.07.2013 року. Договір вважається подовженим на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін даного не повідомить іншій стороні протилежне не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору. В частині розрахунків дія Договору триває до повного їх завершення (пункт 10.1. Договору).

В період з 01.10.2016 року по 01.05.2016 року позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 156 350,66 грн., однак відповідачем було здійснено оплату лише на суму 16 196,81 грн., у зв'язку з чим заборгованість відповідача за Договором складала 40 153,85 грн.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було оплачено поставлену теплову енергію в сумі 40 153,85 грн. (з порушенням встановлених Договором строків оплати), що підтверджується наданими відповідачем платіжними дорученнями (№127 від 23.06.2016 року та № 126 від 23.06.2016 року).

Отже, за твердженням позивача (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), що підтверджені матеріалами справи, станом на момент вирішення спору основна заборгованість відповідачем сплачена.

Спір у справі виник у зв'язку з нарахуванням позивачем пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань за порушення відповідачем своїх зобов'язань в частині повної та своєчасної оплати за поставлену теплову енергію.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 137,83 грн. інфляційних нарахувань, 547,98 грн. три проценти річних, 7 795,04 грн. пені.

Відповідач надав суду відзив на позов, в якому заперечив проти позову, посилаючись на те, що акт звіряння взаєморозрахунків за теплову енергію Українською студією телевізійних фільмів "Укртелефільм" було отримано лише 23.06.2016 року та у цей же день було перераховано усю суму за викоритсану теплову енергію, відтак, позовні вимоги є безпідставними.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного Договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм частини 6 та частини 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Судом встановлено за матеріалам, що на виконання умов вищезазначеного Договору за період з 01.10.2016 року по 01.05.2016 року позивачем здійснено постачання відповідачу теплової енергії у вигляді гарячої води на загальну суму 156 350,66 грн., обсяг якої підтверджується актами приймання-передавання товарної продукції за спірний період (акти звіряння), нарядами про включення та відключення теплової енергії та копіями рахунків-фактур, що виставлялись до сплати відповідачу протягом спірного періоду.

Як вбачається із матеріалів справи, заперечень щодо факту отримання та обсягів поставленої позивачем теплової енергії за спірний період з боку відповідача до суду не надходило, докази пред'явлення відповідачем претензій щодо якості, обсягів та термінів постачання теплової енергії у гарячій воді, докази опротестування даних, зазначених в облікових картках (табуляграмах) та розрахункових документах за період з 01.10.2016 року по 01.05.2016 року, а також будь-які заперечення щодо повного та належного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРО - РЕКОНСТРУКЦЯ" умов Договору з боку відповідача відсутні.

При цьому, враховуючи положення пунктів 6.5, 6.6 Договору щодо визначеного сторонами порядку отримання табуляграм фактичного споживання теплової енергії та рахунків - фактур за попередній період, можливість посилання на відсутність (неодержання) вказаних документів як на підставу невиконання зобов'язань зі своєчасної та повної оплати теплової енергії, в обсязі, який фактично був спожитий у спірний період, у відповідача відсутня.

За таких обставин, судом встановлено, що позивачем виконано прийняті на себе зобов'язання з постачання теплової енергії, обумовлені Договором, а відповідачем, у свою чергу, прийнято та спожито теплову енергію без будь - яких зауважень.

Разом з тим, як встановлено судом згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, покупцем поставлену на підставі Договору за спірний період теплову енергію вчасно (з урахуванням строків встановлених пунктами 6.5, 6.8 Договору) оплачено не було.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що зазначаені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 1 427,14 грн. інфляційних втрат, 287,35 грн. 3 % річних.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 9.2 договору в разі несплати покупцем за прийняту теплову енергію у встановлені строки енергопостачальна організація нараховує пеню за кожний прострочений день у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно з пунктом 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 3 936,36 грн.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО - РЕКОНСТРУКЦЯ" підлягають частковому задоволенню в розмірі 3 936,36 грн. пені, 1 427,14 грн. інфляційних нарахувань, 287,35 грн. три проценти річних.

Відповідно до частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Української студії телевізійних фільмів "Укртелефільм" (02002, м. Київ, вул. О. Туманяна, 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО - РЕКОНСТРУКЦЯ" (01011 м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28, оф. 20, ) 3 936 (три тисячі дев`ятсот тридцять шість) грн. 36 коп. пені, 1 427 (одну тисячу чотириста двадцять сім) грн. 14 коп. інфляційних нарахувань, 287 (двісті вісімдесят сім) грн. 35 коп. три проценти річних, 678 (шістсот сімдесят вісім) грн. 25 коп. судового збору.

3.В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.08.2016 року

Суддя С.В. Стасюк