ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2016 р.Справа № 916/752/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Воронюка О.Л.

суддів Лашина В.В., Величко Т.А.

при секретарі судового засідання Станковій І.М.

За участю:

Від НАК "Нафтогаз України" - ОСОБА_1, довіреність № 14-167, дата видачі : 11.06.14;

Від Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" - ОСОБА_2, довіреність № 178, дата видачі : 01.02.16;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго"

на рішення господарського суду Одеської області від 26.05.2016р.

по справі № 916/752/16

за позовом: Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до відповідача: комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго"

про стягнення 33 990 грн. 21 коп.

ВСТАНОВИВ:

30.03.2016 до господарського суду Одеської області із позовною заявою звернулося ПАТ Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до відповідача: комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" в якій просило стягнути з комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" на користь ПАТ Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" пеню у розмірі 8 699,03грн., на суму яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 24 344,36грн. та 3% річних у розмірі 946,82 на загальну суму 33 990,21грн.

01.04.2016 ухвалою господарського суду Одеської області позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду.

26.05.2016 рішенням господарського суду Одеської області позовну заяву Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволено частково.

Стягнено з Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Клушина, 5-а, код 05514413) на користь Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) пеню у розмірі 1 285 (одна тисяча двісті вісімдесят пять) грн. 42 коп., 3% річних у сумі 305 (триста пять) грн. 57 коп., інфляційні втрати у сумі 13 760 (тринадцять тисяч сімсот шістдесят) грн. 20 коп. та 622 (шістсот двадцять дві) грн. 35 коп. судового збору.

В решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково вимоги позивача, господарський суд виходив із того, що в розрахунках позивачем не було враховано рекомендації п. 3.2 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 щодо нарахування інфляційних за поточний місяць з урахування суми боргу, яка існувала на кінець місяця. Крім того, у розрахунку не було враховано часткові оплати, що були проведені відповідачем у січні, жовтні, листопаді та грудні 2014р.

У наданих суду розрахунках пені та 3% річних за зобовязаннями за січень, жовтень, листопад, грудень 2014р. позивачем неправомірно включено до днів прострочення дні здійснених відповідачем часткових оплат заборгованості.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Одеської області від 26.05.2016, до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулося комунальне підприємство "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" в якій просить змінити оскаржуване рішення, яким в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат відмовити в повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступних висновків.

Відповідно до приписів ст. 101 ГПК України апеляційна інстанція не звязана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а відповідно до приписів ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а з огляду на положення ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобовязання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Як вбачається із матеріалів справи, 04 лютого 2014р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та Комунальним підприємством "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 2758/14-КП-23, згідно умов якого Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах цього Договору. Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ), (далі Покупця). Договір набуває чинності здати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 01 січня 2014р. і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Відповідно до п. 2.1. Договору Продавець передає Покупцю з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 410 тис.куб.м.

Згідно п. 3.1 Договору Продавець передає Покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі Покупця. Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ.

Відповідно до п. 3.4 Договору не пізніше 5-го числа, наступного за місцем продажу газу, Покупець зобовязався надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязався повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, що підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмові формі мотивовану відмову від підписання акту. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п. 5.2 Договору (зі змінами внесеними Додатковою угодою № 4 від 15.09.2014р. до Договору купівлі-продажу природного газу № 2758/14-КП-23) ціна за 1000 куб. м газу становить 4 874 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%; - податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 366 грн. 70 коп., крім того ПДВ 20% - 73 грн. 34 коп., всього з ПДВ 440 грн. 04 коп. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 5 338 грн. 18 коп., крім того ПДВ 20% - 1 067 грн. 64 коп., всього з ПДВ 6 405 грн. 82 коп.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до складеного між сторонами акту приймання передачі природного газу, що датований 31.01.2014р., у січні 2014р. позивачем було передано відповідачу 65,967 тис. куб. м газу (за ціною згідно до діючих тарифів у розмірі 3 462 грн. 26 коп. без урахування ПДВ, з урахуванням цільової надбавки 2% за 1000 куб м) на загальну суму 274 073 грн. 90 коп., з урахуванням ПДВ.

Відповідно до складеного між сторонами акту приймання передачі природного газу, що датований 31.10.2014р., у жовтні 2014р. позивачем було передано відповідачу 9,201 тис. куб. м газу (за ціною згідно до діючих тарифів у розмірі 5 338 грн. 18 коп. без урахування ПДВ, з урахуванням цільової надбавки 2% за 1000 куб м) на загальну суму 58 939 грн. 92 коп., з урахуванням ПДВ.

Відповідно до складеного між сторонами акту приймання передачі природного газу, що датований 30.11.2014р., у листопаді 2014р. позивачем було передано відповідачу 28,388 тис. куб. м газу (за ціною згідно до діючих тарифів у розмірі 5 568 грн. 70 коп. без урахування ПДВ, з урахуванням цільової надбавки 2% за 1000 куб м) на загальну суму 189 701 грн. 12 коп., з урахуванням ПДВ.

Відповідно до складеного між сторонами акту приймання передачі природного газу, що датований 31.12.2014р., у грудні 2014р. позивачем було передано відповідачу 56,047 тис. куб. м газу (за ціною згідно до діючих тарифів у розмірі 6 384 грн. 70 коп. без урахування ПДВ, з урахуванням цільової надбавки 2% за 1000 куб м) на загальну суму 429 411 грн. 94 коп., з урахуванням ПДВ.

За своєю правовою природою договір №2758/14-КП-23 від 04.02.2014 купівлі-продажу природного газу від є договором поставки, а згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у ст. 712 ЦК України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Необхідно наголосити на положенні ч.1 ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Так, за умовами п.3.4 Договору не пізніше 5-го числа, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязався надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязався повернути Покупцеві по одному примірнику оригіналу акту, що підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Позивач поставляв Відповідачу природний газ, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014р. на суму 274073,90 грн., від 28.02.2014р. на суму 288037,89 грн., від 31.03.2014р. на суму 153142,68 грн., від 30.04.2014р. на суму 7886,80 грн., від 31.05.2014р. на суму 4078,78 грн., від 31.10.2014р. на суму 58939,92 грн., від 30.11.2014р. на суму 189701,12 грн. від 31.12.2014р. на суму 429411,94 грн.

Зазначені акти містять посилання на договір №2758/14-КП-23 на купівлі-продажу природного газу від 04.02.2014р., які підписано сторонами та скріплено печатками підприємств.

Відповідач повністю сплатив заборгованість за поставлений йому природний газ за Договором, чого сторони у судовому процесі не заперечували.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Разом з тим, відповідно до ст. 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання: зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Оскільки проведення несвоєчасних оплат за природний газ призвело до порушення Відповідачем п.п. 6.1, Договору, Позивач нарахував пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання. Вимогами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України також передбачено, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

Щодо розрахунку інфляційних втрат слід зазначити наступне.

Інфляційні нарахування це збільшення суми основного боргу в період прострочення виконання відповідачем його грошового зобовязання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В період прострочення виконання боржником його грошового зобовязання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в звязку з неналежним виконанням грошового зобовязання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобовязання протягом місяця. Між тим, саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

Колегія суддів не може погодитися з висновками місцевого суду щодо визначення періоду нарахування як та індексу інфляції з огляду на наступне

Згідно рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997 р., відповідно до якого сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розраховується починаючи з наступного місяця.

Як вірно зазначено відповідачем, за зобовязаннями січня 2014 позивач нараховує індекс інфляції на суму боргу в розмірі 164073,89грн. яка обліковувалася на 15.02.2014 тоді як за вимогами абз. 3 п. 3.2 постанови № 14 індекс інфляції має розраховуватися на суму боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, тобто на кінець лютого 2014.

Позивач нараховує втрати від інфляції в лютому 2014, проте, відповідно до Постанови № 14 борг з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

Як вірно зазначив скаржник. оскільки фактична оплата боргу проведена в березні то відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат.

Аналогічні порушення були допущені при проведені нарахувань втрат від інфляцій за зобовязаннями жовтня, листопада та грудня 2014.

Судова колегія вважає, що господарський суд Одеської області дійшов помилкового висновку, задовольняючи позовні вимоги частково та обґрунтовуючи це наявністю підстав для нарахування інфляційних втрат, оскільки, як вбачається із матеріалів справи відповідачем погашення заборгованості відбувалося у період менше місяця, а тому відповідно до постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» № 14 від 17.12.2013 відсутні підстави для такого нарахування.

Крім того, у своїй апеляційній скарзі скаржник зазначив, що господарський суд Одеської області, при прийнятті оскаржуваного рішення вийшов за межі позовних вимог, нарахувавши інфляційні втрати за періоди, які не входять до предмету спору.

Зазначене судовою колегією не приймається, оскільки як вбачається із прохальної частині позовної заяви позивач просив суд стягнути з Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" на користь ПАТ Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" пеню у розмірі 8699,03грн., суму на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 24 344,36грн. та три відсотки річних у розмірі 946,82грн., загалом 33 990,21грн.

Відповідно до п.2 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України, Апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення;

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

З урахуванням вищевикладеного колегією суддів приймаються до уваги доводи апеляційної скарги і відповідно рішення господарського суду Одеської області від 26.05.2016р. по справі № 916/752/16 в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 13760грн. підлягає скасуванню, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити, у решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" задовольнити частково, рішення господарського суду Одеської області від 26.05.2016р. по справі № 916/752/16 в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 13760грн. скасувати, в задоволенні позову в цій частині відмовити.

У решті рішення залишити без змін.

Головуючий суддя О.Л. Воронюк

Суддя В.В. Лашин

Суддя Т.А. Величко