ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.08.2016 Справа № 920/645/16
Господарський суд Сумської області, у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/645/16

за позовом Комунального підприємства Сумської обласної ради «Суми-Фарм», м. Суми,

до відповідача Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Суми,

про визнання недійсним розпорядження,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 01.05.2016,

відповідача ОСОБА_2 за довіреністю № 1 від 01.02.2016, ОСОБА_3 за довіреністю № 9 від 01.08.2016.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд визнати недійсним розпорядження адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 17.05.2016 року № 15 «Про початок розгляду справи № 03-06/06-2016», судові витрати, повязані з розглядом спору покласти на відповідача.

Відповідач у своєму відзиві на позов за № 03-04/1301 від 11.08.2016 року просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на відповідність оспорюваного розпорядження вимогам чинного законодавства та компетенції відповідача, а тому підстави для його скасування відсутні.

Позивач заперечуючи проти позиції відповідача, викладеної у відзиві на позовну заяву, зазначає, що відповідач розпочав розгляд справи № 03-06/06-2016, досліджуючи дії позивача, які не є предметом його контролю, а оспорюване розпорядження прийнято відповідачем з порушенням предметної підвідомчості.

Розглянувши подані документи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 17.05.2016 року № 15 «Про початок розгляду справи № 03-06/06-2016» розпочато розгляд справи за ознаками порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50, частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним становищем на ринках препаратів інсуліну та засобів їх введення, що відпускаються хворим за відповідними рецептами лікарів комунальних лікувально-профілактичних закладів в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких здійснювалось забезпечення хворих у 2015 році (у період з дати укладання договорів на відшкодування вартості препаратів інсуліну та засобів їх введення до 31 грудня 2015 року), в частині встановлення таких цін реалізації товару, які не можливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, що полягає у встановленні і застосуванні у 2015 році таких роздрібних цін на препарати інсуліну та засоби їх введення, що перевищують рівень відповідних цін, встановлених іншими субєктами господарювання, які здійснювали відпуск препаратів інсуліну та засобів їх введення; а також доручено збір та аналіз документів 2-ВДР.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що до повноважень органів Антимонопольного комітету України не належить державний контроль (нагляд) за дотриманням субєктами господарювання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін та державне спостереження у сфері ціноутворення.

Позивач посилається на правову позицію Вищого господарського суду України, викладену у пункті 10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства».

Також позивач зазначає, що він не може впливати своєю поведінкою та обмежувати доступ інших субєктів господарювання на ринки препаратів інсуліну та засоби їх введення, що відпускались хворим за відповідними рецептами лікарів комунальних лікувально-профілактичних закладів в межах адміністративно-територіальних одиниць обслуговування хворих у 2015 році, а також на визначення умов обігу товарів, зокрема, встановлювати барєри для доступу на ринок інших субєктів господарювання.

Відповідач з позовними вимогами позивача не погоджується у звязку з їх необґрунтованістю та правомірністю прийняття ним оспорюваного рішення.

Суд, розглянувши подані сторонами письмові докази, дослідивши позиції сторін, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», основним завданням органів Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції...., запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

За результатами розгляду подання Управління Служби безпеки України в Сумській області від 13.05.2016 року за № 8820 щодо ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції в діях позивача по встановленню у 2015 році при відпуску препаратів інсуліну та засобів їх введення за пільговими/безплатними рецептами лікарів комунальних лікувально-профілактичних закладів у певних адміністративних районах Сумської області найвищих роздрібних цін на зазначені препарати виявлено ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції відповідно до статті 37 Закону України «Про захист економічної конкуренції» покладає на органи Антимонопольного комітету України обовязок прийняти розпорядження про початок розгляду справи.

Згідно з пунктами 1 та 2 розяснень президії Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» № 02-5/35 від 26.01.2000, обовязковою умовою визнання акта недійсним, який породжує певні правові наслідки, є порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Відповідно до пункту 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», у вирішенні господарським судом спору щодо визнання недійсним розпорядження Антимонопольного комітету України чи його територіального відділення про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції суд не здійснює оцінки правомірності дій особи, стосовно якої видано таке розпорядження; разом з тим підлягає встановленню наявність обставин, які свідчили б про видання оспорюваного розпорядження з порушенням чинного законодавства та/або компетенції органу, що його видав. При цьому саме по собі видання органом Антимонопольного комітету України такого розпорядження та здійснення ним розгляду відповідної справи не можна кваліфікувати як порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які беруть участь у цій справі.

Отже, саме по собі здійснення розгляду органом Антимонопольного комітету України відповідної справи не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду такої справи не доведено вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначений розгляд підлягає закриттю (стаття 49 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Разом з тим, позовна заява містить заперечення щодо повноважень органів Антимонопольного комітету України здійснювати заходи з державного контролю та розслідування ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції стосовно обставин, що зазначені у поданні Служби безпеки України в Сумській області та в яких вбачаються ознаки такого порушення.

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», адміністративна колегія територіального відділення Антимонопольного комітету України має такі повноваження, зокрема:

1) розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про надання дозволу, надання попередніх висновків стосовно узгоджених дій, проводити розслідування або дослідження за цими заявами і справами;

2) приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції, попередні висновки стосовно узгоджених дій.

У пункті 1 першої частини статті 17 Закону України «Про Антимонопольного комітету України» також визначено, що голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження, зокрема, проводити, організовувати розслідування за заявами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, дослідження за заявами про надання дозволу, попередніх висновків стосовно узгоджених дій, що підвідомчі адміністративним колегіям територіального відділення, а за дорученням Голови чи органів Антимонопольного комітету України - розслідування за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, дослідження за заявами і справами про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію, підвідомчими цим органам.

Відповідно до пункту 2 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 23.02.2001 за № 32-р, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.03.2001 за № 291/5482, свої завдання відділення здійснює у відповідному регіоні, а у випадках, передбачених законодавством, та за дорученням Голови Комітету - за межами регіону.

Враховуючи, що позивач здійснює відпуск препаратів інсуліну та засобів їх введення за пільговими/безплатними рецептами лікарів комунальних лікувально-профілактичних закладів у адміністративних районах Сумської області, то розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції відноситься до компетенції Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (відповідача у справі).

Головою тервідділення відповідача та головою адміністративної колегії тервідділення відповідача є ОСОБА_4, призначений на посаду наказом Голови Комітету 08.06.2011 за № 538-ВК.

А відтак, оспорюване розпорядження прийнято відповідачем у відповідності до чинного законодавства та його компетенції.

Всебічне, повне і обєктивне зясування всіх обставин справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції територіальним відділенням АМК України, згідно з пунктами 21, 23 Правил розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (затверджені розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5 в редакції розпорядження від 29.06.1998 № 169-р) проводиться службовцями названого Комітету після початку розгляду відповідної справи.

Прийняття розпорядження про початок розгляду справи призводить лише до настання правових наслідків у вигляді набуття позивачем статусу відповідача у справі з правами та обовязками, визначеними статтею 40 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (при цьому єдиним обовязком згідно статті 40 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є добросовісне користування відповідачем належними йому правами).

Вищезгадане розпорядження, прийняття якого тягне за собою настання певних правових наслідків, в даному випадку не призводить до порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, що підтверджується наступним.

Оспорюване позивачем розпорядження відповідача не містить жодних обовязкових вимог до позивача, а саме: зобовязань щодо вчинення певних дій (стаття 47 Закону України «Про захист економічної конкуренції»), вилучення у нього документів та інших предметів або накладення на них арешту (стаття 44 Закону України «Про захист економічної конкуренції») або накладення штрафних санкцій тощо.

Правові наслідки, передбачені статтями 41, 43, 44, 46, 47 Закону України «Про захист економічної конкуренції», оформлюються окремими розпорядчими актами (постановою, розпорядженням) та в даному випадку носять виключно імовірний характер. В ході здійснення розслідування по справі існує імовірність того, що відповідачем не буде здійснено призначення експертизи, вилучення та накладення арешту на документи та інші предмети, надання рекомендацій, прийняття обовязкових до виконання рішень.

Зокрема, експертиза призначається за окремим розпорядженням органів Антимонопольного комітету України у відповідності з вимогами, зазначеними у статті 43 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (лише за умови доведення органами Антимонопольного комітету України факту вчинення відповідачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, на останнього покладається обовязок відшкодувати витрати на проведення експертизи).

Вилучення доказів та накладення арешту проводиться на підставі окремого розпорядження голови тервідділення та здійснюється у порядку, визначеному статтею 44 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Попереднє рішення та рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції приймається у відповідності зі статтею 14 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» та статтями 47, 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» адміністративною колегією органу Антимонопольного комітету України, є обовязковими для виконання та можуть бути оскарженні у судовому порядку (стаття 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Таким чином, оскаржуване розпорядження не призводить до порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки викладена у ньому інформація наведена лише у вигляді ознак та потребує перевірки тервідділенням відповідача і не призводить до порушення жодних прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають у звязку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 23.08.2016.

Суддя ОСОБА_5