ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2016 року Справа № 923/722/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М. при секретарі Ковтун В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом приватної виробничо-комерційної фірми "Пані Крістіна ", м. Херсон

до: фермерського господарства "ЧАЙКА", с. Дар'ївка Білозерського району Херсонської області

про стягнення 74460 грн. 88 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, представник, дов. № 6/16 від 20.04.2016р.;

від відповідача - ОСОБА_2, представник, дов. від 08.06.2016р.

Приватною виробничо-комерційною фірмою "Пані Крістіна" (позивач) заявлено позов до фермерського господарства "ЧАЙКА" (відповідач) про стягнення з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог згідно Договору поставки сільськогосподарської продукції № 53 від 16.07.2013 року 33 510 грн. основного боргу, штрафні санкції згідно п. 5.3 договору поставки - 8 591 грн та п. 5.4. Договору - 2112 грн. 51 коп., а також інфляційні витрати у розмірі 30 247 грн. 37 коп. та три відсотки річних у сумі 2 828 грн 61 коп.

Представник позивача у судовому засіданні від 18.08.2016 надав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути штрафні санкції згідно п. 5.3 договору поставки - 8 591 грн та п. 5.4. Договору - 2112 грн. 51 коп., а також інфляційні витрати у розмірі 4743 грн.56 коп. та три відсотки річних у сумі 1008 грн 05 коп.

Оскільки вищевказана заява не суперечить законодавству, не зачіпає інтересів інших осіб і не порушує охоронюваних законом їх прав, суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи вищезазначену заяву позивача.

З огляду на викладене, має місце нова ціна позову 16455 грн. 12коп., в межах якої вирішується спір між сторонами.

Представник відповідача у судовому засіданні надав відзив, яким заперечує проти позовних вимог позивача, оскільки позовні вимоги щодо стягнення штрафних санкцій на його думку заявлено поза строками позовної давності, нарахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних суперечить чинному законодавству, оскільки з договору поставки не витікає у нього грошових зобов'язань, тому є безпідставним проведення нарахування на підставі ст.625 ЦК України.

Відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності при розгляді даного спору.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд

в с т а н о в и в:

В період з липня 2013 року між Приватною виробничо-комерційною фірмою "Пані Крістіна" (позивач) та фермерським господарством "ЧАЙКА" (відповідач) склались відносини поставки сільськогосподарської продукції за договором № 53 від 16.07.2013р., відповідно до яких відповідач повинен був систематично в період з 5 вересня 2013 р. по 14 вересня 2013 р. поставляти (продати) ПВКФ "Пані Крістіна" продукцію - кабачки свіжі у кількості 105 тон, а позивач зобов'язався прийняти продукцію, здійснити за неї своєчасно оплату та до 18.07.2013 р. здійснити передоплату у сумі 35 000 грн. у період до 18.07.2013р.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру сторін.

Згідно статті 193 ГК України, ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умова звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається (ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 ЦК України).

На умовах п.4.2 договору поставки сільськогосподарської продукції № 53 від 16.07.13 позивачем було здійснено передоплату на загальну суму 35000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями за № 2758 від 18.07.2013 р., № 2764 від 19.07.2013р

На підставі Договору поставки сільськогосподарської продукції № 53 від 16.07.2013р. та видаткових накладних за № 3 від 17.09.2013 р. на суму 290 грн., № 5 від 23.09.2013 р. на суму 1200 грн. всього було поставлено продукції на загальну суму 1490грн.

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом встановлено, що відповідач добровільно повернув передоплату платіжним дорученням № 106 від 14.07.16 на суму 17000 грн. та платіжним дорученням № 14 від 15.07.16 на суму 16 510 грн.00 коп.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.2. вищезазначеного Договору передбачено, що порушенням Договору є його невиконання, або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору.

Згідно з п. 5.3. Договору, у випадку недопоставки Продукції, Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі 10 % від вартості недопоставленої Продукції.

Позивач на підставі зазначеного пункту нарахував штрафу за недопоставку у сумі 8591 грн., виходячи із наступного: 105 т. (повинно поставити ФГ "ЧАЙКА") - 1490 кг. (поставлено продукції) = 103510 кг. (недопоставленої продукції)

103 510 кг. (недопоставленої продукції) X 0,83 грн. (вартість продукції за 1 кг.) = 8591 грн.

Сума штрафу у сумі 8 591 грн. пред'явлена позивачем до стягнення.

Відповідно до п. 5.4. Договору передбачено, що у разі, якщо Покупцем було зроблено передоплату, а Постачальник не виконав своїх зобов'язань щодо постачання продукції на суму передоплати, останній повинен сплатити штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день затримки.

Позивач на підставі цього пункту договору нарахував та заявив до стягнення пеню у сумі 2112 грн.51 коп. за період стягнення з 15.09.13 по 10.03.14 із розрахунку 33 510 грн. х 177 днів простроченнях 0,036% розмір подвійної ставки НБУ в день.

Відповідач просить застосувати строки позовної давності при розгляді спору в цій частині.

Стаття 251 Цивільного кодексу України визначає, що строком позовної давності є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Стаття 252 ЦК України визначає, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно з ст. 257 ЦК України, загальний строк позовної давності становить три роки.

Відповідно до ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується щодо стягнення неустойки.

Ст. 261 цього ж кодексу вказує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За п.2.3 договором № 53 поставки сільськогосподарської продукції передбачено, що Постачальник зобов'язаний поставити продукцію в період з 05.09.13 по 14.09.13.

Відповідно до статті 256 ЦК України під позовною давністю розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позивач на протязі встановленого ст. 258 Цивільного кодексу України річного строку (15.09.2013р. - 15.09.2014р.) не звернувся до господарського суду за захистом його порушеного майнового права у вигляді стягнення штрафу за недопоставку продукції та пені за кожний день затримки виконання зобов'язання щодо поставки продукції, а подав позов лише 8 липня 2016 року. Тобто, він заявив позов за межами строку позовної давності встановленого статтею 258 ЦК України.

Згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України наслідками пропущення строку позовної давності є відмова суду у задоволенні позову.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив строку позовної давності є самостійною підставою для відмови

За змістом ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо при розгляді спору судом буде встановлено, що право позивача, про захист якого він просить, порушено і строк позовної давності пропущено ним з поважних причин, позивач вправі отримати судовий захист, у разі визнання судом поважними причин пропуску строку позовної давності.

Від позивача заяви про поновлення пропущеного строку позовної давності не надходило.

При таких обставинах, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій, нарахованих позивачем на підставі п.5.4 та п.5.4 договору № 53 від 16.07.13.

Відповідно до ст. 693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно п. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не передбачений договором або законом.

Позивач нарахував до стягнення за позовом інфляційні втрати у сумі 4743грн. 56коп. за період з 15.09.13 по 15.09.2014, виходячи із суми 33 510 грн. та три відсотки річних у сумі 1008 грн. 05 коп. за період з 15.09.13 по 15.09.14, виходячи із суми 33 510грн.

Суд в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовляє, оскільки позивач не довів у належний спосіб, що у відповідача перед ним з 15.09.13 по 15.09.2014 виникли грошові зобов'язання щодо повернення суми попередньої оплати 33 510 грн. за умовами договору № 53 від 16.07.13.

За умовами п.5.5 договору № 53 передбачено, що у разі, якщо Покупцем зроблено передоплату, а Постачальник не виконав своїх зобов'язань щодо постачання продукції в об'ємах визначених в даному договорі, Постачальник повинен повернути передоплату у повному обсязі на протязі 7 календарних днів з моменту вимоги.

В ході розгляду не знайшли свого підтвердження належними доказами передбаченими ст. 32 ГПК України доводи позивача, що до відповідача була заявлена вимога щодо повернення попередньої оплати з 15.09.13 по 15.09.14.

З огляду на викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В засіданні суду оголошувалась вступна та резолютивна частина рішення.

Щодо розподілу судових витрат, то суд виходить з наступного.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (на 1 січня 2016року розмір мінімальної заробітної плати встановлено в сумі 1378грн. 00коп.).

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір ставки судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1378грн.).

Позивач звернувся до суду 08.07.2016р. з майновою вимогою про стягнення 74460грн. 88коп. Отже, сума судового збору за подання зазначеного позову становить 1378грн.

Позивачем до позовної заяви надано платіжне доручення № 6376 від 08.07.2016р. про сплату 1450грн. судового збору. Таким чином, позивачем надлишково сплачено 72грн. судового збору.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, внесення судового збору в більшому розмірі ніж встановлено законом.

Позивачем не заявлялось клопотання про повернення надлишково сплаченого судового збору.

В подальшому, 18.08.2016р. позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Згідно з ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог.

Однак, позивачем не заявлялось клопотання про повернення сплаченого судового збору у зв'язку із зменшенням розміру позовних вимог.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 22.08.2016р.

Суддя Л.М. Немченко