ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2016 р. Справа № 914/3714/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Марка Р.І.

суддів Малех І.Б.

Костів Т.С.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2; ОСОБА_14 - представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: ОСОБА_4 - представник (довіреність в матеріалах справи);

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спорту на стороні позивача: не з'явилася;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спорту на стороні відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2.) б/н від 03.01.2015р. (вх.№01-05/252/15 від 15.01.2015р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 25.12.2014р.

у справі № 914/3714/14

за позовом: Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради

до відповідача: ФОП ОСОБА_2

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Львівської міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 (надалі ОСОБА_5.)

про зобов'язання здійснити демонтаж тимчасової споруди

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Львівської області від 25.12.2014р. у справі №914/3714/14 (суддя Крупник Р.В.) позов задоволено повністю. Зобов'язано ФОП ОСОБА_2 демонтувати тимчасову споруду - павільйон, який розташований за адресою: м.Львів, АДРЕСА_1. Присуджено до стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради 1218,00 грн. судового збору.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.04.2015р. (головуючий-суддя Данко Л.С., судді: Гриців В.М., Давид Л.Л.) апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволено частково. Відмовлено апелянту у задоволенні скарги про скасування ухвали господарського суду Львівської області від 11.12.2014р. у справі №914/3714/14 в частині "Зобов'язати сторони провести огляд спірного об'єкта, який розташований по АДРЕСА_1 у м. Львові, за результатами якого скласти спільний акт, в якому вказати правовий статус вищевказаного об'єкту, а саме: чи являється об'єкт малою архітектурною формою чи об'єктом нерухомості, загальну площу об'єкта, наявність фундаменту під об'єкт". В цій частині апеляційне провадження припинено на підставі статті 80 та частин першої і другої статті 106 ГПК України. Скасовано повністю рішення господарського суду Львівської області від 25.12.2014р. у справі №914/3714/14. Припинено провадження у справі. Витрати зі сплати судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покладено на позивача.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.07.2015р. у справі №914/3714/14 задоволено частково касаційні скарги Львівської міської ради та Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради. Скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 29.04.2015р. у справі № 914/3714/14 та направлено справу на новий розгляд до Львівського апеляційного господарського суду.

Скасовуючи постанову ЛАГС від 29.04.2015р. у даній справі, Вищий господарський суд України вказав, що апеляційний господарський суд при розгляді справи прийняв до розгляду нові докази, надані відповідачем, з урахуванням яких суд дійшов до висновку про залучення до участі у справі іншого відповідача та припинення провадження у справі, при цьому апеляційним господарським судом не з'ясовувалось питання щодо причин неподання відповідачем згаданих доказів суду першої інстанції, обґрунтування неможливості їх подання суду першої інстанції, і відповідно не надано оцінки поважності цих причин.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 року (головуючий-суддя Зварич О.І., судді: Хабіб М.І., Юрченко Я.О.) апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Львівської області від 25.12.2014р. у справі №914/3714/14 задоволено частково. Рішення господарського суду Львівської області від 25.12.2014р. у справі №914/3714/14 скасовано. Припинено провадження у справі №914/3714/14. Присуджено до стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради 1218,00 грн. судового збору, сплаченого за розгляд позовної заяви в суді першої інстанції

Постановою Вищого господарського суду України від 25.02.2016р. постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 скасовано, справу передано Львівському апеляційному господарському суду для розгляду по суті.

У своїй постанові Вищий господарський суд України зазначив, що сторонами у даній справі є: Сихівська районна адміністрація та Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа - приватний підприємець ОСОБА_2, в зв'язку з чим цей спір є підвідомчим господарському суду, оскільки відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Також, звертає увагу, що апеляційним господарським судом не з'ясовувалось питання щодо причин неподання відповідачем згаданих доказів суду першої інстанції, обґрунтування неможливості подання цих доказів суду першої інстанції, і відповідно не надавалась оцінка поважності цих причин.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права і неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для вирішення спору. Просять рішення місцевого господарського суду від 25.12.2014 р. у справі № 914/3714/14 скасувати та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову, а також скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 11.12.2014 р. у справі № 914/3714/14 в частині, в якій суд ухвалив, зобов'язати сторони: - провести огляд спірного об'єкта, який розташований по АДРЕСА_1, у м. Львові, за результатами якого скласти спільний акт, в якому вказати правовий статус вищевказаного об'єкту, а саме: чи являється об'єкт малою архітектурною формою чи об'єктом нерухомості, загальну площу об'єкта, наявність фундаменту під об'єкт". А також, покликається на те, що місцевий господарський суд застосував нормативно-правовий акт, який суперечить ч. 2 ст. 57 Конституції України, ст. 12 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", оскільки регуляторні акти органу місцевого самоврядування, а саме: ухвала Львівської міської ради № 3190 від 20.03.2014р. "Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові", розпорядження Сихівської районної адміністрації № 305 від 12.08.2014р. "Про демонтаж тимчасової споруди, встановленої за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1", офіційно не оприлюднювалися в друкованих засобах масової інформації відповідних рад. Стверджує, згідно положень ст. 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" належним позивачем у даній справі мала б виступати Львівська міська рада, а не Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради. Звертає увагу на наявність укладених між Львівською міською радою та ФОП ОСОБА_2 двох договорів оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1, у м. Львові, на дві різні ділянки за тією ж адресою (договір оренди землі від 11.03.2005р. щодо земельної ділянки площею 0,0056 га кадастровий НОМЕР_3, яка знаходиться у м.Львові на АДРЕСА_1, для обслуговування павільйону, на виконання якого ФОП ОСОБА_6 спорудив магазин загальною площею 38,8 кв.м, та договір оренди землі від 30.03.2010р. щодо земельної ділянки за кадастровим № НОМЕР_2 загальною площею 0,0056 га по АДРЕСА_1 у м. Львові, для обслуговування малої архітектурної форми, на якій об'єктів нерухомого майна немає). Вказує, що за адресою: м.Львів, АДРЕСА_1 є окремо стояча нежитлова будівля, зведена в 2005 році, та фундаментально пов'язана з земельною ділянкою, яка класифікується як капітальна споруда, використовується за цільовим призначенням, відповідає Державним будівельним нормам та вимогам надійності і можливості безпечної експлуатації, а не тимчасова споруда. Скаржник зазначає, що у Розпорядженні Сихівської районної адміністрації № 305 від 12.08.2014р. та ухвалі Львівської міської ради № 3190 від 20.03.2014р., йдеться про договір оренди землі від 30.03.2010р., укладений між Львівською міською радою та ФОП ОСОБА_2, який був чинним до 30.03.2014р., і стосувався земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, загальною площею 0,0056 га по АДРЕСА_1, у м. Львові для обслуговування малої архітектурної форми, на якій немає об'єктів нерухомого майна. Водночас, вказує, що згідно договору оренди землі від 11.03.2005р. на земельній ділянці кадастровий НОМЕР_3 є нерухома будівля із фундаментом, у зв'язку з чим вважає, що предмет даного спору - відсутній. На думку апелянта, місцевий господарський суд безпідставно взяв до уваги акт від 23.12.2014р., який є неналежним доказом у справі. Просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 25.12.2014р. у справі № 914/3714/14, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає законним і обґрунтованим оскаржуване рішення місцевого господарського суду та просить залишити його без змін.

Третя особа-1 Львівська міська рада в письмових запереченнях на апеляційну скаргу, просить залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Третя особа-2 ОСОБА_5 в письмовому поясненні вказує, що є власником нежитлового приміщення за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 29.08.2014р. Стверджує, що жодних інших споруд, в т.ч. тимчасових за вказаною адресою немає.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2016р. справу №914/3714/14 призначено судді-доповідачу ОСОБА_7 та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Желіку М.Б. та Костів Т.С..

ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 30.03.2016р. справу № 914/3714/14 призначено до розгляду на 25.04.2016р.

У зв'язку з перебуванням 25.04.2016р. судді Желіка М.Б. у відрядженні, судове засідання 25.04.2016р. не відбулось, про що відповідно до абз. 2 пп. 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 21 від 03.03.2016р., було повідомлено представників сторін.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04.05.2016р. справу № 914/3714/14 призначено до розгляду на 23.05.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.05.16 у складі колегії суддів: головуючого судді Марко Р.І, суддів Желік М.Б., та Костів Т.С., відкладено розгляд апеляційної скарги на 06.06.16.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Львівського апеляційного господарського суду № 251 від 06.06.2016 р. у зв'язку відпусткою судді Желіка М.Б. зобов'язано провести автоматизовану заміну складу колегії суддів у справі № 914/3714/14.

Згідно з протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 06.06.2016р. у зв'язку з відпусткою судді Желіка М.Б., у склад колегії суддів для розгляду справи № 914/3714/14 введено замість судді Желіка М.Б..- суддю Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 р., відкладено розгляд апеляційної скарги на 01.08.2016 р.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Львівського апеляційного господарського суду № 421 від 01.08.2016 р. у зв'язку відпусткою судді Орищин Г.В. зобов'язано провести автоматизовану заміну складу колегії суддів у справі № 914/3714/14.

Згідно з протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 01.08.2016р. у зв'язку з відпусткою судді Орищин Г.В., у склад колегії суддів для розгляду справи № 914/3714/14 введено замість судді Орищин Г.В.- суддю Малех І.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 01.08.2016р та від 15.08.2016 року. в порядку ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався на 15.08.2016р. та на 17.08.2016 року з підстав, викладених у зазначених ухвалах суду.

В судове засідання 17.08.2016 року зявилися представники сторін.

В судовому засіданні представник відповідача, заявив клопотання про поворот виконання рішення господарського суду Львівської області від 25.12.2014 року з підстав, що 24.12.215 року господарським судом Львівської області був виданий та скерований для виконання в органи ДВС наказ № 914/3714/14 про стягнення з ФОП ОСОБА_2 судового збору, сплаченого за розгляд позовної заяви в суді першої інстанції в сумі 1218 грн. на користь позивача. Постановою державного виконавця Залізничного ВДВС Пазиняк Г.Я. виконавче провадження по виконанню даного наказу закінчено у зв'язку з його повним виконанням. Для не порушення законних прав однієї з сторін, щодо стягнення судових витрат, відповідач просить клопотання задоволити та стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір в сумі 1218 грн.

Колегія суддів порадившись на місці відхиляє подане клопотання відповідача, посилаючись на наступне:

Згідно ст. 122 ГПК України якщо виконані рішення або постанова змінені чи скасовані і прийнято нове рішення про повну або часткову відмову в позові, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за зміненими чи скасованими у відповідній частині рішенням, постановою. Видача наказу про повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості провадиться господарським судом за заявою боржника, до якої додається довідка, підписана керівником чи заступником керівника і головним (старшим) бухгалтером, про те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним виконавцем.

Пунктами 1, 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17 жовтня 2012 року, визначено, що, відповідно до ст. 116 ГПК України, виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Наказ видається стягувачеві або надсилається йому місцевим господарським судом після набрання судовим рішенням законної сили. Наказ про поворот виконання рішення видається в разі скасування (зміни у певній частині) рішення, на підставі якого було видано первісний наказ, за результатами перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку або за нововиявленими обставинами.

Поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Як наголошено вРішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003, "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах" (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини). (Рішення Конституційного суду України від 2 листопада 2011 року N 13-рп/2011 у справі № 1-25/2011).

Тому, якщо з боржника на підставі скасованого рішення було проведено стягнення, він має право звернутися до місцевого господарського суду в порядку ст. 122 Господарського процесуального кодексу України з заявою про видачу наказу про повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості, із доданням відповідних підтверджуючих документів.

Також, відповідачем в даному судовому засіданні було подано додаткові пояснення, щодо обставин справи визначених постановою Вищого господарського суду від 25.02.2016 року, в якій останній просить пояснення долучити до матеріалів справи та врахувати при прийнятті постанови, проводити повну фіксацію судового засідання за допомогою звукозаписувальних пристроїв, а також Рішення господарського суду Львівської області від 25.12.2014 року скасувати, в задоволені позову - відмовити.

Треті особи явку уповноважених представників не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду явку представників сторін в судове засідання не визначено обов'язковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представників третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 17.08.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, які підтримали свою позицію, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як зазначалось вище, оскаржуваним рішенням господарського суду Львівської області від 25.12.2014р. у справі № 914/3714/14 задоволено повністю позов Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що 20.03.2014р. Львівською міською радою прийнято ухвалу № 3190 "Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові". Відповідно до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Сихівському районі м.Львова (Додаток №2 до ухвали № 3190 "Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові") спірний павільйон відповідача не включено до нового переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Сихівському районі м. Львова. Суд першої інстанції задоволив позовні вимоги з посиланням на ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно якої акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, прийняті в межах своїх повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Скаржник покликається на те, що Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради є неналежним позивачем по даній справі, і, на думку апелянта, належним позивачем мала виступати Львівська міська рада, згідно положень ст. 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

В першу чергу колегія суддів вважає за доцільне зазначити помилковість тверджень Апелянта, що Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради є неналежним Позивачем по справі, оскільки, на думку Апелянта, повноваженнями бути позивачами та відповідачами у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатись до суду, якщо це необхідно, в силу положень ст. 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" можуть лише органи місцевого самоврядування, виходячи з такого.

У даній справі Сихівська районна адміністрація Львівської міської звернулася до господарського суду з позовною вимогою про демонтаж тимчасової споруди.

Колегією суддів встановлено, що Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради є юридичною особою, виконавчим органом Львівської міської ради з делегованими повноваженнями.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, колегія суддів виходила із визначень наведених у статті 3 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України), п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам". Відтак, реалізуючи свої повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування можуть вступати з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини і у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками з іншими юридичними та фізичними особами.

З огляду на вищенаведене, Сихівська районна адміністрація Львівської міської є належним Позивачем у справі.

Покликання Апелянта, що він був неналежним чином місцевим судом повідомлений про день, час та місце розгляду справи є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ухвала місцевого суду про порушення провадження у справі від 20.10.2014 р. надсилалася йому за адресою вказаною у позовній заяві та отримана останнім: 24.10.2014 р. особисто. Судове засідання 10.11.2014 р. відбулося за участю представників, як позивача, так і відповідача, що підтверджується матеріалами даної справи, і, представники обох сторін були, під розписку, повідомлені про дату відкладення розгляду справи - 24.11.2014 р. та про оголошену в судовому засіданні перерву на 04.12.2014 р.. Ухвала місцевого суду від 04.12.2014 р. про відкладення розгляду справи на 11.12.2014 р. надсилалася відповідачу по-пошті рекомендованою кореспонденцією, яку останній отримав, під розписку 12.12.2014 р., тобто наступного дня після судового засідання. Однак, місцевий суд ухвалою від 11.12.2014 р. відклав розгляд справи на 25.12.2014 р. та вказану ухвалу надіслав відповідачу по-пошті рекомендованою кореспонденцією, яку останній отримав, під розписку, 24.12.2014 р., крім того, представник Апелянта ОСОБА_9 згідно поданої ним заяви був ознайомлений з матеріалами даної справи, однак, в судове засідання, яке відбулося 25.12.2014 р. - не прибув, про причини неприбуття місцевий суд - не повідомив, тому зазначені вище твердження Апелянта, колегія суддів вважає надуманими.

07.12.2015р. відповідач подав клопотання (вх. № 01-04/7802/15 від 07.12.2015р.) про припинення провадження у справі № 914/3714/14 в порядку п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмета спору.Колегія суддів вбачає за необхідне зазначити наступне:

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань (п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

В матеріалах даної справи відсутні докази того, що між сторонами у спорі не залишилося неврегульованих питань. Навпаки, позивач вважає свій позов законним та обґрунтованим і заперечує проти доводів, наведених в апеляційній скарзі.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 11.03.2005р. між Львівською міською радою (орендодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться м. Львів, АДРЕСА_1, для обслуговування павільйону (а.с. 187-188, т.1).

Відповідно до п. 2 договору в оренду передається земельна ділянка кадастровий НОМЕР_3, загальною площею 0,0056 га.

Договір укладено на 5 років до 10 лютого 2010 року (п. 8 договору).

Пунктом 9 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 2824,08 грн. в рік.

Права та обов'язки сторін договору визначені в пунктах 28-31 договору.

Згідно п. 43 цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір оренди землі від 11.03.2005р. підписаний, скріплений печатками його сторін та зареєстрований у Львівській міській раді 11.03.2005 року за №С-304, про що у книзі записів реєстрації Договорів оренди землі С-1 вчинено запис.

21.04.2005р. Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради видала відповідачу дозвіл № 62 на виконання робіт по влаштуванню будівельного майданчика для встановлення торгового павільйону і виконанню робіт з благоустрою на АДРЕСА_1. (а.с. 82, т.1)

На підставі Акту № 57 від 16.06.2005 р. зведену відповідачем стаціонарну малу архітектурну форму (павільйон) по АДРЕСА_1 в м. Львові прийнято в експлуатацію (а.с. 81, т.1).

05.10.2005р. Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки складено технічний паспорт на магазин за адресою: м.Львів, АДРЕСА_1, загальною площею 38,8 кв.м, який обладнаний водопроводом, каналізацією, електрикою, з бетонним фундаментом, стіни і перегородки - піноблоки, покрівля - залізо, підлога - плитка, прорізи - вікна, двері (а.с. 77-80, т.1).

Згідно ухвали Львівської міської ради від 18.12.2008р. № 2311 "Про затвердження Перспективної схеми розміщення малих архітектурних форм як частини Програми комплексного благоустрою території міста", мала архітектурна форма (павільйон) по АДРЕСА_1, у м. Львові була включена до Перспективної схеми розміщення МАФ Сихівського району міста Львова з терміном оренди 3 роки.

30.03.2010р. між Львівською міською радою (орендодавець) та Приватним підприємцем ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до якого, орендодавець надає, а орендар приймає у строкове, платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у м. Львові на АДРЕСА_1, для обслуговування малої архітектурної форми (а.с.18-19, т.1).

Відповідно до п. 2 договору в оренду передається земельна ділянка кадастровий НОМЕР_4, загальною площею 0,0056 га.

Договір укладено на 3роки до 18 грудня 2011 року (п. 8 договору).

Договір підписаний сторонами та зареєстрований у Львівській міській раді 30 березня 2010 р. за № С-1692, про що у книзі записів реєстрації договорів оренди землі С-3 вчинено запис.

На підставі договору оренди землі від 30.03.2010р. № С-1692 ПП ОСОБА_2 видано дозвіл б/н на розміщення об'єкта торгівлі, ресторанного господарства та сфери послуг у стаціонарних малих архітектурних формах на об'єкт - павільйон /30 кв.м./ за спеціалізацією: торгівля продовольчими товарами, місце розміщення: м. Львів, АДРЕСА_1, та визначено режим роботи. Термін дії дозволу до 18 грудня 2011р. (а.с.21, т.1).

Рішенням господарського суду Львівської області від 03.09.2012р. у справі №5015/2471/12, яке набрало законної сили, визнано недійсною окрему частину правочину, - запис: "до 18 грудня 2011 року" у пункті 8 договору оренди землі від 30.03.2010р., укладеному між Львівською міською радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, зареєстрованому у Львівській міській раді 30.03.2010р. за № С-1692 (а.с.121-124, т.1).

У вказаному рішенні суд встановив, що запис: "до 18.12.2011 року" обмежує трирічний строк, встановлений ухвалою Львівської міської ради № 2311 від 18.12.2008р. та самим Договором. Строк договору оренди з ФОП ОСОБА_2 повинен становити три роки з моменту його укладення, тобто з 30.03.2010р.

В силу положень частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, договір оренди землі від 30.03.2010р. укладено до 30.03.2013р.

В матеріалах справи відсутні докази пролонгації договору від 30.03.2010р. чи укладення між сторонами нового договору оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 у м. Львові.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що в період дії договору оренди землі від 30.03.2010р., а саме 08.02.2012р. Обласним комунальним підприємством Львівської міської ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки складено Технічний паспорт на нежитлові приміщення магазину S заг. 66,1 кв.м (літ. Б-1) за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1, інвентарний номер 1240 (а.с. 218-220, т.1).

Поверховий план до Технічного паспорта на нежитлові приміщення магазину S заг. 66,1 кв.м (літ. Б-1) містить примітку: "на прибудову літ. Б-1 розм. 3,05х8,48 в БТІ документів неподано"(а.с. 218, т.1 на звороті).

Технічна характеристика нежитлових приміщень магазину S заг. 66,1 кв.м (літ. Б-1) містить наступну інформацію: матеріали зовнішніх стін - сендвіч панелі, приміщення обладнано водопроводом (холодним, гарячим), каналізацією, електроосвітленням. У Допоміжній таблиці № 1 Техпаспорту зазначено: павільйон, фундамент - бетон, перегородки - сендвічпанелі, покрівля - залізо, підлога -плитка, прорізи - вікна, двері.

У висновку про проведення технічного огляду з обстеженням будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта (нежитлової будівлі, об'єкту торгівлі на вул.Сихівській,2) та оцінки стану будівлі на відповідність нормативним вимогам, виготовленим головним конструктором ПКО "Політехніка" ОСОБА_11 на замовлення відповідача, за результатами проведеного технічного огляду з обстеженням будівельних конструкцій та оцінки будівлі зазначено - окремо стояча нежитлова будівля на АДРЕСА_1 в м.Львові зведена та фундаментально пов'язана з земельною ділянкою, класифікується як капітальна споруда, використовується за цільовим призначенням, відповідає державним будівельним нормам та вимогам надійності і можливості безпечної експлуатації (а.с.207-226, т.1).

20.03.2014р. Львівською міською радою прийнято ухвалу № 3190 "Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові", згідно п. 8 якої попередню ухвалу від 18.12.2008 № 2311 визнано такою, що втратила чинність.

З Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Сихівському районі м. Львова (Додатку №2 до ухвали № 3190 "Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові") також вбачається, що павільйон відповідача не було включено до нового переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Сихівському районі м. Львова.

У зв'язку з тим, що строк дії договору оренди земельної ділянки на якій відповідачем було встановлено тимчасову споруду - павільйон закінчився, 12.08.2014р. Сихівською районною адміністрацією видано розпорядження №305, яким відповідача зобов'язано до 12.09.2014р. демонтувати тимчасову споруду за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1. З матеріалів справи вбачається, що вказане розпорядження було отримане відповідачем 18.08.2014р.

22.09.2014р. комісією у складі начальника відділу комунального господарства, головного спеціаліста соціального розвитку Сихівської районної адміністрації та інженера КП "Адміністративно-технічне управління" з виходом на місце встановлено, що тимчасова споруда на АДРЕСА_1 відповідачем не демонтована, про що складено відповідний акт.

Так як в добровільному порядку, тимчасова споруда відповідачем демонтована не була, Сихівська районна адміністрація звернулася з позовом до суду.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України викладених в постанові від 25.02.2016 року у даній справі щодо обґрунтування прийняття до розгляду додаткових доказів, наданих відповідачем суду апеляційної інстанції, колегією суддів враховано таке.

В апеляційну інстанцію відповідачем подано додаткові докази, які мають значення для правильного вирішення справи, та які не були подані суду першої інстанції, без належного обґрунтування в апеляційній скарзі причини неможливості їх подання місцевому суду.

Приймаючи до уваги додатково подані скаржником докази, колегія суддів виходила з того, що відповідач в додаткових поясненнях обґрунтував неможливість подання додаткових доказів суду першої інстанції, зазначаючи на наступне: приймаючи оскаржу вальне рішення у справі 25.12.2014 року господарський суд Львівської області не залучив фізичну особу ОСОБА_5, яка на момент подачі позовної заяви вже була власником об'єкта нерухомого майна за адресою м.Львів, АДРЕСА_1, позн. Літ «Б-1» загальною площею 66,1 кв.м. для участі у справі в суді першої інстанції. Заміну первісного відповідача належним відповідачем сторонами суду не подавалися, згода позивача на таку заміну відсутня. Таким чином, на день подання позову в суд, протягом розгляду справи в місцевому господарському суді та прийняття судом оскаржуваного рішення 25.12.2014 року відповідач не будучи власником спірного приміщення не мав ні копії ні оригіналів правовстановлюючих документів, які з 29.08.2014 року по даний час знаходяться у власника будівлі фізичної особи ОСОБА_5. З вищенаведених підстав відповідач не мав можливості вчасно подати додаткові докази. Окрім цього, ФОП ОСОБА_2 зазначав у відзиві на позовну заяву, що споруда, про демонтаж якої просить позивач не є малою архітектурною формою, оскільки така встановлена з влаштуванням фундаменту.

Відповідно до статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

За приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

В силу приписів статті 105 названого Кодексу за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний господарський суд приймає постанову, у якій мають бути зазначені, зокрема, обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією; доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази; мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів, а також з'ясувати усі необхідні для вирішення спору обставин, та надати оцінку усім доказам зібраним у справі з метою повноти судового апеляційного дослідження.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Згідно з частиною 2 статі 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічно п. 1 ст. 283 ГК України передбачає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Рішенням господарського суду Львівської області від 17.04.2013р. у справі №914/909/13-г, яке набрало законної сили, визнано за ФОП ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення магазину, загальною площею 66,1 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1 на земельній ділянці кадастровий НОМЕР_4, позначені на плані літерою "Б-1".

27 червня 2013 року Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції зареєстровано за ОСОБА_2 право приватної власності (реєстраційний номер 5459085) на об'єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення магазину за адресою: Львівська обл., АДРЕСА_1 позн. літ. "Б-1" загальною площею 66,1 кв.м, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Підставою виникнення права власності вказано рішення суду, серія та номер: 914/909/13-г, виданий 17.04.2013р., видавник: Господарський суд Львівської області.

В подальшому, з 29.08.2014р. власником об'єкта нерухомого майна: нежитлових приміщень магазину за адресою: Львівська обл., АДРЕСА_1 позн. літ. "Б-1" загальною площею 66,1 кв.м є фізична особа ОСОБА_5, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна про реєстрацію права власності реєстраційний номер 26172782.

Підставою виникнення у ОСОБА_5 права власності на об'єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення магазину за адресою: Львівська обл., м. Львів, АДРЕСА_1, позн. літ. "Б-1" загальною площею 66,1 кв.м є договір дарування нежитлового приміщення, серія та номер: 1320, виданий 29.08.2014р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Папайло Н.Є., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15456270 від 29.08.2014.

Суду не надано доказів про те, що договір дарування, нежитлового приміщення, серія та номер 1320, нотаріально посвідчений 29.08.2014р., визнаний у встановленому законом порядку недійсним чи розірваний.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

У відповідності до ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з п. 1.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно (в редакції, чинній на час розгляду справи), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. № 7/5, державній реєстрації підлягає право власності тільки на обєкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію в установленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим бюро технічної інвентаризації, яке проводить реєстрацію права власності на ці обєкти. Тимчасові споруди та споруди, не повязані фундаментом із землею, не підлягають реєстрації.

Як передбачено ст.41 Конституції України, зокрема, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

08.02.2012 р. змінився правовий статус тимчасової споруди на "Окремо стояча нежитлова будівля на АДРЕСА_1 м. Львові зведена та фундаментально пов'язана з земельною ділянкою, класифікується як капільтальна споруда, використовується за цільовим призначенням, відповідає державним будівельним нормам та вимогам надійності і можливості безпечної експлуатації" загальною площею 66,1 кв.м., що підтверджується Технічним паспортом від 08.02.2012 р., що безпідставно не взято до уваги місцевим судом, оскільки підставою для реєстрації права власності 27.06.2013 р. за ОСОБА_2 (реєстраційний № 5459085) на об'єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення магазину за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1, позн. літ "Б-1" було рішення Господарського суду Львівської області від 17.04.2013 р. № 914/909/13-г.

Згідно з вищенаведеним, колегія суддів зазначає наступне, що тимчасова споруда на АДРЕСА_1 у м. Львові 08.02.2012 р. змінила свій правовий статус об'єкта, який класифікується як капільтальна споруда, окремо стояча нежитлова будівля на АДРЕСА_1 м. Львові зведена та фундаментально пов'язана з земельною ділянкою і зазначена обставина не спростована позивачем.

Окрім цього, як уже було вищенаведено, 20.03.2014р. Львівською міською радою прийнято ухвалу № 3190 "Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові", згідно п. 8 якої попередню ухвалу від 18.12.2008 за № 2311 визнано такою, що втратила чинність (а.с.22-23, т.1).

Відповідно до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Сихівському районі м. Львова (Додатку №12 до ухвали міської ради № 3190 від 20.03.2014р.) павільйон відповідача не включено до нового переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Сихівському районі м. Львова (а.с.37-73, т.1).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2014 року по справі № 831/6520/14, яка набрала законної сили, визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради від 20.03.2014 року № 3190 «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових спору та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові» в частині п.1.1, 1.2, 2, 4, 5 ухвали, а також додатків до ухвали № 1, №№ 2-15.

На виконання ухвали Львівської міської ради № 3190 від 20.03.2014р., у зв'язку із закінченням терміну договору оренди земельної ділянки та не включенням тимчасової споруди на АДРЕСА_1 у Комплексну схему, 12.08.2014р. Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради видано розпорядження за № 305, яким зобов'язано ФОП ОСОБА_2 до 12.09.2014р. демонтувати тимчасову споруду, встановлену за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1 (а.с.10, т.1).

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 23.04.2015 року по справі № 461/15687/14-а, яке набрало законної сили, визнано незаконним та нечинним розпорядження Сихівської районної адміністрації від 12.08.2014 року № 305 «Про демонтаж тимчасової споруди, встановленої за адресою: м.Львів, АДРЕСА_1.

Згідно ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п.п. 2.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Таким чином, Ухвала Львівської міської ради від 20.03.2014 року № 3190 на яку позивач посилався, як на підставу позову - визнана протиправною та скасована та розпорядження Сихівської районної адміністрації від 12.08.2014 року № 305 на яку позивач також посилався, як на підставу позову - визнане незаконним та нечинним.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 22.09.2014 р. комісією у складі начальника відділу комунального господарства, головного спеціаліста соціального розвитку Сихівської районної адміністрації та інженера КП "Адміністративно-технічне управління" з виходом на місце встановлено, що тимчасова споруда на АДРЕСА_1, відповідачем не демонтована, про що складено відповідний Акт.

Аналогічним за змістом та по формі складено Акт від 06.11.2014 р. (а.с. 29).

Однак, колегією суддів встановлено та підтверджується матеріалами справи, що інформація викладена в цих Актах є недостовірною, оскільки, як зазначено вище у цій постанові, не відображає дійсних, фактичних обставин, які на дату їх складання мали місце, з невідомих причин, комісією не встановлені, а відтак не можуть бути належними та допустимими доказами у справі в розумінні статей 33 і 34 ГПК України.

Місцевий суд постановляючи судове рішення покликається на Акт від 23.12.2014 р. (складеного на виконання вимог ухвали суду), однак місцевий суд залишив поза увагою, що даний Акт не відповідає вимогам ухвали від 11.12.2014 р., виходячи з наступного.

В п. 4 резолютивної частини ухвали місцевого господарського суду від 11.12.2014 р. суд зобов'язав сторони: - провести огляд спірного об'єкта, який розташований по АДРЕСА_1, у м. Львові, за результатами якого скласти спільний акт, в якому вказати правовий статус вищевказаного об'єкту, а саме: чи являється об'єкт малою архітектурною формою чи об'єктом нерухомості, загальну площу об'єкта, наявність фундаменту під об'єкт" (а.с. 114-115).

Отже Акт обстеження малої архітектурної форми на АДРЕСА_1, від 23.12.2014 р. (а.с. 120), відповідно до п. 4 резолютивної частини ухвали місцевого суду від 11.12.2014 р. у справі № 914/3714/71) повинен був складатися сторонами (Позивачем та Відповідачем) "СПІЛЬНО" щодо проведення огляду спірного об'єкта, який розташований по АДРЕСА_1, у м. Львові, в якому сторони спільно мали вказати правовий статус вищевказаного об'єкту, в т.ч. чи являється об'єкт малою архітектурною формою чи об'єктом нерухомості, загальну площу об'єкта, наявність фундаменту під об'єкт.

Як вбачається з матеріалів справи зазначений вище Акт від 23.12.2014 р. складений лише за участю 4-х представників позивача, тобто в односторонньому порядку, без залучення для спільного обстеження /огляду/ об'єкта та спільного складання Акту обстеження об'єкта другої сторони.

Із змісту Акта від 23.12.2014 р. не вбачається, що відповідач по справі СПД-ФО ОСОБА_2 та/або власник об'єкта (з 29.08.2014 р. ОСОБА_5) залучалися до участі для спільного обстеження та спільного складання Акта обстеження об'єкта, що було обов'язковим для сторін. У Акті члени комісії, 23.12.2014 р., не засвідчили, що відповідач та/або власник об'єкта - відмовилися від обстеження та підпису Акта обстеження, чи не з'явилися 23.12.2014 р. за місцезнаходженням об'єкта для проведення обстеження, тощо.

У Акті обстеження малої архітектурної форми на АДРЕСА_1, від 23.12.2014 р., всупереч вимогам ухвали від 11.12.2014 р., при обстеженні, не спростовано тієї обставини, що з 08.02.2012 року об'єкт класифікується як капільтальна споруда, окремо стояча нежитлова будівля на АДРЕСА_1 м. Львові зведена та фундаментально пов'язана з земельною ділянкою.

Разом з тим, у Акті від 23.12.2014 р., який складено комісійно, відсутнє посилання на будь-яку особу (юридичну та/або фізичну), якій належить та/або до якої має відношення мала архітектурна форма на АДРЕСА_1, про яку йдеться у цьому Акті.

Підстави проведення обстеження об'єкта АДРЕСА_1, лише представниками позивача без залучення до участі відповідача та не з'ясування членами комісії обставин справи, які мали місце на дату складання цього Акта, представник позивача суду апеляційної інстанції не надав та не обґрунтував.

Покликання представника позивача на те, що Акт обстеження від 23.12.2014 р. складений відповідно до Положенню про комісію з прийняття в експлуатацію стаціонарних об'єктів малих архітектурних форм, яке затверджено розпорядженням Сихівської районної адміністрації № 684 від 04.09.03 р. без участі представника другої сторони та дослідження технічної документації є необґрунтованим, оскільки, Акт обстеження від 23.12.2014 р. складався не за ініціативою позивача, а на вимогу суду, відтак мав оформлятися/складатися сторонами спільно для повного, об'єктивного та всебічного дослідження обставин, що мають значення для вирішення спору у даній справі.

З огляду на вищенаведені обставини, Акт обстеження малої архітектурної форми на АДРЕСА_1, від 23.12.2014 р. є неналежним доказом у справі в розумінні статей 33 та 34 ГПК України, а посилання на встановлені цим Актом обставини у рішенні місцевого господарського суду у справі № 914/3714/14 - помилковим.

Апелянт також стверджує, що ухвала місцевого суду від 11.12.2014 р. у справі № 914/3714/14, в частині п. 4 резолютивної її частини щодо зобов'язання сторін вчинити певні дії, є неправомірною. Колегія суддів, не погоджується з даним твердженням апелянта, оскільки зазначеною ухвалою про відкладення розгляду справи в частині п. 4 резолютивної частини про зобов'язання сторін: - провести огляд спірного об'єкта, який розташований по АДРЕСА_1, у м. Львові, за результатами якого скласти спільний акт, в якому вказати правовий статус вищевказаного об'єкту, а саме: чи являється об'єкт малою архітектурною формою чи об'єктом нерухомості, загальну площу об'єкта, наявність фундаменту під об'єкт - фактично складає єдиний процесуальний документ про відкладення розгляду справи, а вимоги місцевого суду до сторін про обстеження об'єкта та складання спільного акту обстеження застосовані місцевим судом з метою повного, об'єктивного та всебічного дослідження обставин, не є порушенням приписів ГПК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку, щодо задоволення позовних вимог.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення були доведені суду .

З огляду на все викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Львіської області у даній справі від 25.12.2014р. слід скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 49, 91, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, - Львівський апеляційний господарський суд,-

п о с т а н о в и в:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 б/н від 03.01.2015р. задоволити частково.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 25.12.2014р. у справі № 914/3714/14 скасувати.

3.Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

4. Стягнути з Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради (м.Львів, просп.Червоної Калини,66, код 25258931, рах.№ 0482 в УДКСУ у Львівській області, код банку 825014) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 1218,00 грн. судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 22.08.2016 р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Малех І.Б.

Суддя Костів Т.С.