РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2016Справа №910/12319/16

За позовом: Державного закладу "Спеціалізована медико-санітарна частина № 11 Міністерства охорони здоров'я України", м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова", м. Київ

про: стягнення боргу в сумі 20 273,39 грн.

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача Меньшикова Е.Л. (представник за довіреністю)

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 16 серпня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Державний заклад "Спеціалізована медико-санітарна частина № 11 Міністерства охорони здоров'я України", 06 липня 2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 513 від 04 липня 2016 року до відповідача, Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова", про стягнення боргу в сумі 20 273,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як замовник, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором про надання медичних послуг № 30/8/14-12 від 01.06.2012 року, зокрема, у визначені відповідним договором строки не оплатив позивачу, як виконавцю, суму наданих медичних послуг, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2016 року порушено провадження у справі № 910/12319/16 та призначено розгляд справи на 26.07.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2016 року розгляд справи відкладено на 16.08.2016 року.

В судовому засіданні 16.08.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав та дав пояснення по суті спору, а також подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи..

Представник відповідача в судове засідання 16.08.2016 року не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, правами передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (02.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2012 року між Державним закладом "Спеціалізована медико-санітарна частина № 11 Міністерства охорони здоров'я України" (надалі - позивач, виконавець) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Нова" (надалі - відповідач, замовник) було укладено договір про надання медичних послуг № 30/8/14-12 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов'язується надавати на умовах цього договору медичні послуги застрахованим особам замовника (далі - клієнт замовника), а замовник зобов'язується оплатити виконавцю їх вартість на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.2.10. договору, виконавець має право тимчасово припиняти надання медичних послуг клієнтам замовника, у разі затримки оплати наданих медичних послуг більше ніж на 20 календарних днів з повідомленням про це замовника.

За умовами п. 2.3.7. договору замовник зобов'язаний забезпечити повернення виконавцю протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати отримання підписаного уповноваженою особою замовника та завіреного печаткою одного примірника акта виконаних робіт із зазначенням на ньому дати отримання його та рахунку-фактури, та вхідного реєстраційного номера.

Пунктом 4.4. договору визначено, що виконавець щомісячно до 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику акт виконаних робіт (додаток 3) по електронній пошті для узгодження.

У відповідності до п. 4.5. договору, замовник протягом 5 (п'яти) банківських днів опрацьовує та узгоджує наданий по електронній пошті акт виконаних робіт, та про його погодження повідомляє виконавця у цей же строк по електронній пошті.

В пункті 4.6. договору визначено, що оплата узгодженого в електронному варіанті акту виконаних робіт здійснюється протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту отримання оригіналів документів: акта виконаних робіт у двох примірниках та рахунку-фактури, підписаних уповноваженою особою виконавця та завірених печаткою. Замовник приймає виконану роботу шляхом підписання двох примірників акта виконаних робіт, один з яких повертає виконавцю, та у цей же строк здійснює оплату рахунку-фактури, шляхом перерахування коштів на рахунок виконавця.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє безстроково (п. 6.1. договору).

Позивач зазначає, що на виконання умов договору надав відповідачу обумовлені договором медичні послуги на загальну суму 15 554,07 грн., що підтверджується актами виконаних робіт від 14.03.2016 року на суму 3289,16 грн., від 05.04.2016 року на суму 7925,68 грн., від 30.05.2016 року на суму 4339,23 грн. (копії містяться в матеріалах справи).

Зазначені акти виконаних робіт та рахунки-фактури №№ 103-С від 14.03.2016 року на суму 3289,16 грн., 126-С від 05.04.2016 року на суму 7925,68 грн., 198-С від 30.05.2016 року на суму 4339,23 грн. супровідними листами №№ 215 від 15.03.2016 року, 274 від 06.04.2016 року, 433 від 30.05.2016 року були направлені відповідачу для підписання та оплати, що підтверджується витягами з журналів реєстрації поштових відправлень та поштовими конвертами (копії містяться в матеріалах справи).

Як зазначає позивач, відповідач акти виконаних робіт від 14.03.2016 року на суму 3289,16 грн., від 05.04.2016 року на суму 7925,68 грн., від 30.05.2016 року на суму 4339,23 грн. не підписав, кошти за надані медичні послуги не сплатив, внаслідок чого у відповідача, утворилась заборгованість за договором про надання медичних послуг № 30/8/14-12 від 01.06.2012 року в сумі 15 554,07 грн.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції за порушення виконання грошового зобов'язання щодо оплати товару.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вже було встановлено судом, 01.06.2012 року між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником було укладено договір про надання медичних послуг № 30/8/14-12 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов'язується надавати на умовах цього договору медичні послуги застрахованим особам замовника (далі - клієнт замовника), а замовник зобов'язується оплатити виконавцю їх вартість на умовах цього договору.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору позивач надав відповідачу медичні послуги на загальну суму 15 554,07 грн., що підтверджується актами виконаних робіт від 14.03.2016 року на суму 3289,16 грн., від 05.04.2016 року на суму 7925,68 грн., від 30.05.2016 року на суму 4339,23 грн., які разом з рахунками-фактурами №№ 103-С від 14.03.2016 року на суму 3289,16 грн., 126-С від 05.04.2016 року на суму 7925,68 грн., 198-С від 30.05.2016 року на суму 4339,23 грн. супровідними листами №№ 215 від 15.03.2016 року, 274 від 06.04.2016 року, 433 від 30.05.2016 року були направлені відповідачу для підписання та оплати, що підтверджується витягами з журналів реєстрації поштових відправлень та поштовими конвертами.

Як стверджує позивач, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач належним чином не виконав, акти виконаних робіт від 14.03.2016 року на суму 3289,16 грн., від 05.04.2016 року на суму 7925,68 грн., від 30.05.2016 року на суму 4339,23 грн. не підписав, в передбаченому договором порядку та строк не здійснив оплату наданих йому медичних послуг, в результаті чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 15 554,07 грн.

При цьому, представник позивача в судовому засіданні 16.08.2016 року надав усні пояснення, що 03.06.2016 року повторно направляв відповідачу для підписання та оплати акти виконаних робіт від 14.03.2016 року на суму 3289,16 грн., від 05.04.2016 року на суму 7925,68 грн., від 30.05.2016 року на суму 4339,23 грн. та рахунки-фактури №№ 103-С від 14.03.2016 року на суму 3289,16 грн., 126-С від 05.04.2016 року на суму 7925,68 грн., 198-С від 30.05.2016 року на суму 4339,23 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України визначає, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду строк оплати відповідачем наданих позивачем медичних послуг за договором про надання медичних послуг № 30/8/14-12 від 01.06.2012 року є таким, що настав.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами, не з'явився у судові засідання, про дату і місце проведення яких був повідомлений належним чином, жодних доказів на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

Отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України та положень договору, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання медичних послуг № 30/8/14-12 від 01.06.2012 року в розмірі 15 554,07 грн.

При зверненні до суду позивач також просив стягнути з відповідача на його користь пеню в розмірі 1178,84 грн., інфляційні збитки в розмірі 440,96 грн., 3% річних в розмірі 94,11 грн. та штраф в розмірі 1555,41 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності з п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України у справах №23/225 від 28.02.2011 року, №06/5026/1052/2011 від 27.04.2012 року та № 3-88гс11 від 09.04.2012 року.

В п. 5.2. договору передбачено, що за несвоєчасну або не в повному обсязі оплату виконаних робіт замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені, за кожний день прострочення до дня фактичної оплати боргу, включаючи і день оплати.

Пунктом 5.3. договору встанвлено, що у разі прострочення оплати медичних послуг понад 30 (тридцять) календарних днів Замовних додатково сплачує Виконавцю штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Таким чином, умовами договору та Господарського кодексу України передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати пені та штрафу.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, розмір пені, що обчислюється від суми простроченого платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Суд під час здійснення розрахунку штрафних санкцій дійшов висновку, що позивачем на підтвердження факту надсилання відповідачу актів виконаних робіт від 14.03.2016 року на суму 3289,16 грн., від 05.04.2016 року на суму 7925,68 грн., від 30.05.2016 року на суму 4339,23 грн. та рахунків-фактур №№ 103-С від 14.03.2016 року на суму 3289,16 грн., 126-С від 05.04.2016 року на суму 7925,68 грн., 198-С від 30.05.2016 року на суму 4339,23 грн. надано поштовий конверт з відміткою про отримання його відділенням поштового зв'язку 03.06.2016 року.

Зазначені поштовий конверт в розумінні «Правил надання послуг поштового зв'язку», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 року, підтверджує факт надання послуг відділенням зв'язку та є належним доказом відправлення кореспонденції.

Відповідно до п.1 розділу ІІ «Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень», затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958, пересилання місцевої простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) здійснюється протягом трьох днів (день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання плюс два дні). Враховуючи, що пересилання зазначених вище актів виконаних робіт та рахунків-фактур відбувалось в межах міста Києва, таке відправлення вважається місцевим.

Отже, беручи до уваги, що відправлення було здійснено 03.06.2016 року, отриманими вони вважаються 05.06.2016 року, суд дійшов висновку, що днем початку нарахування штрафних санкцій вважається 06.06.2016 року.

Так, здійснивши розрахунок пені, суд дійшов висновку, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача в межах заявленого позивачем періоду становить 429,65 грн., у відповідності до розрахунку наведеного нижче:

- за актом виконаних робіт від 14.03.2016 року на суму 3289,16 грн. сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 90,86 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
3289.1606.06.2016 - 23.06.20161818.0000 %58.23
3289.1624.06.2016 - 04.07.20161116.5000 %32.62
90.86

- за актом виконаних робіт від 05.04.2016 року на суму 7925,68 грн. сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 218,93 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
7925.6806.06.2016 - 23.06.20161818.0000 %140.32
7925.6824.06.2016 - 04.07.20161116.5000 %78.61
218.93

- за актом виконаних робіт від 30.05.2016 року на суму 4339,23 грн. сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 119,86 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
4339.2306.06.2016 - 23.06.20161818.0000 %76.83
4339.2324.06.2016 - 04.07.20161116.5000 %43.04
119.86

Таким чином, загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 429,65 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 749,19 грн. позивачу належить відмовити.

При перевірці наданого позивачем розрахунку суми штрафу, суд дійшов висновку, що він виконаний вірно, тому сума штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача становить 1555,41 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару, є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Зокрема, рекомендації Верховного Суду України, викладені в листі № 62-97р від 03.04.1997 року щодо порядку нарахування індексів інфляції при розгляді судових справ передбачають, що сума, яка внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з розрахунком травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року № 14 визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За умовами пункту 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року № 14, сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) також не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, здійснивши розрахунок інфляційних збитків, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних збитків задоволенню не підлягають, оскільки індекс інфляції за який нараховуються інфляційні збитки був мінусовий, що свідчить про відсутність інфляційних збитків у позивача за період з 06.06.2016 року по 04.07.2016 року, у відповідності до розрахунку наведеного нижче:

- за актом виконаних робіт від 14.03.2016 року на суму 3289,16 грн. сума інфляційних збитків, яка підлягає стягненню з відповідача становить 7,84 грн.:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
06.06.2016 - 04.07.20163289.160.998-6.58

- за актом виконаних робіт від 05.04.2016 року на суму 7925,68 грн. сума інфляційних збитків, яка підлягає стягненню з відповідача становить 18,89 грн.:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
06.06.2016 - 04.07.20167925.680.998-15.85

- за актом виконаних робіт від 30.05.2016 року на суму 4339,23 грн. сума інфляційних збитків, яка підлягає стягненню з відповідача становить 10,34 грн.:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
06.06.2016 - 04.07.20164339.230.998-8.68

Крім того, здійснивши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача в межах заявленого позивачем періоду становить 37,07 грн., у відповідності до розрахунку наведеного нижче:

- за актом виконаних робіт від 14.03.2016 року на суму 3289,16 грн. сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача становить 7,84 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
3289.1606.06.2016 - 04.07.2016293 %7.84

- за актом виконаних робіт від 05.04.2016 року на суму 7925,68 грн. сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача становить 18,89 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
7925.6806.06.2016 - 04.07.2016293 %18.89

- за актом виконаних робіт від 30.05.2016 року на суму 4339,23 грн. сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача становить 10,34 грн.:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
4339.2306.06.2016 - 04.07.2016293 %10.34

Таким чином, загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача становить 37,07 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 57,04 грн. позивачу належить відмовити.

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 17 576,20 грн., з них: основного боргу - 15 554,07 грн. (п'ятнадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят чотири гривні 07 копійок), пені - 429,65 грн. (чотириста двадцять девять гривень 65 копійок), штрафу - 1555,41 грн. (одна тисяча п'ятсот п'ятдесят п'ять гривень 41 копійка) та 3% річних - 37,07 грн. (тридцять сім гривень 07 копійок).

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1194,67 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

При цьому, позивачем при зверненні до суду із заявленими позовними вимогами було сплачено 1450,00 грн. судового збору, про що свідчить наявне в матеріалах справи платіжне доручення № 372 від 16.06.2016 року.

Приписами ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на момент звернення позивача із позовом до суду, за подання позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1378,00 грн.) та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати (206 700,00 грн.).

Тобто позивач повинен був сплатити 1378,00 грн. Таким чином, зайво сплачений судовий збір в розмірі 72,00 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" (ЄДРЮОФОП 31241449; адреса: 02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, 11) на користь Державного закладу "Спеціалізована медико-санітарна частина № 11 Міністерства охорони здоров'я України" (код ЄДРЮОФОП 14280983; адреса: 03057, м. Київ, вул. В.Гетьмана, 3) грошові кошти: основного боргу - 15 554,07 грн. (п'ятнадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят чотири гривні 07 копійок), пені - 429,65 грн. (чотириста двадцять дев'ять гривень 65 копійок), штрафу - 1555,41 грн. (одна тисяча п'ятсот п'ятдесят п'ять гривень 41 копійка), 3% річних - 37,07 грн. (тридцять сім гривень 07 копійок) та судовий збір - 1194,67 грн. (одна тисяча сто дев'яносто чотири гривні 67 копійок). Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути Державному закладу "Спеціалізована медико-санітарна частина № 11 Міністерства охорони здоров'я України" (код ЄДРЮОФОП 14280983; адреса: 03057, м. Київ, вул. В.Гетьмана, 3) з Державного бюджету України зайво сплачений судовий збір в розмірі 72,00 грн. (сімдесят дві гривні).

5. Копію рішення надіслати відповідачу у справі №910/12319/16.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 22.08.2016 року.

Суддя О.С. Комарова