ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року Справа № 910/29732/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Владимиренко С.В. - доповідач,
суддів:Воліка І.М.,
Євсікова О.О.
розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 14.06.2016р.
та рішення господарського суду міста Києва від 11.02.2016р.
у справі№910/29732/15 господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Альта Експерт"
до Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни, 2) Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет"
провизнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню
за участю представників

позивача - Гвоздецький А.М., дов. б/н від 18.11.2015р.;

відповідача - не з'явились;

третіх осіб на стороні відповідача - 1. не з'явились;

2. не з'явились;

третьої особи на стороні позивача - не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Альта Експерт" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" про визнання виконавчого напису №2111, вчиненого 20.04.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. за договором застави, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованим в реєстрі за №4875 від 14.09.2011р., таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги були мотивовані тим, що виконавчий напис №2111, вчинений 20.04.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., є незаконним, а нотаріальні дії вчинені з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат" та Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.02.2016р. (суддя Головатюк Л.Д.) у справі №910/29732/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016р. (колегією суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Отрюха Б.В.) позов задоволено повністю. Визнано виконавчий напис, вчинений 20.04.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстрований в реєстрі за №2111 на договорі застави, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованим в реєстрі за №4875, таким, що не підлягає виконанню та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альта Експерт" судовий збір у розмірі 1218 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеними рішенням та постановою, Публічне акціонерне товариство "СБЕРБАНК" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій зазначаючи про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016р. та рішення господарського суду міста Києва від 11.02.2016р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Альта Експерт" у задоволенні позову. Разом з тим, заявником у касаційній скарзі було заявлено клопотання про зупинення виконання оскаржуваного рішення, яке з урахуванням положень ст.1211 Господарського процесуального кодексу України, залишено судом касаційної інстанції без задоволення, оскільки заявником не було наведено вмотивованих підстав для його задоволення. Крім того, зупинення виконання судового рішення, визначене ст.1211 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов'язком суду касаційної інстанції.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Альта Експерт" було подано до суду касаційної інстанції письмові пояснення щодо обставин, викладених у касаційній скарзі Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК", у яких позивач зазначає про необгрунтованість та безпідставність доводів, викладених у касаційній скарзі відповідача та просить відмовити у її задоволенні, а оскаржувані судові акти залишити без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 27.07.2016р. колегією суддів у складі головуючого судді Владимиренко С.В., суддів: Акулової Н.В., Мележик Н.І. касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" було прийнято до провадження та призначено її розгляд у засіданні суду касаційної інстанції на 17.08.2016р.

За Розпорядженням в.о. Керівника апарату Вищого господарського суду України від 15.08.2016р. №08.03-04/3369 у зв'язку з відпусткою суддів Акулової Н.В., Мележик Н.І., відповідно до пункту 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі №910/29732/15.

На підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів у справі №910/29732/15 від 15.08.2016р., для розгляду даної справи у суді касаційної інстанції було визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Владимиренко С.В., суддів: Воліка І.М., Євсікова О.О.

До початку слухання справи у суді касаційної інстанції, відповідачем - представником ПАТ "Сбербанк" подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з критично великою кількістю справ, призначених за участю ПАТ "СБЕРБАНК" у різних судах України. Зазначене клопотання залишено судом касаційної інстанції без задоволення, оскільки заявником не надано документів, які б підтверджували викладені у клопотанні обставини, явка представників сторін судом касаційної інстанції в ухвалі від 27.07.2016р. обов'язковою не визнавалась, а повноваження суду касаційної інстанції відповідно до вимог ст.ст.1115, 1117 Господарського процесуального кодексу України полягають лише у перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права без встановлення фактичних обставин справи та додаткової перевірки чи оцінки наявних у матеріалах справи доказів.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу та письмові пояснення до неї, заслухавши представника позивача, суддю-доповідача, перевіривши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України "Про заставу", яка кореспондується зі ст.572 Цивільного кодексу України встановлено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Правовим наслідком невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, відповідно до статті 589 Цивільного кодексу України є звернення стягнення на предмет застави. У ст. 574 Цивільного кодексу України визначено, що застава виникає на підставі договору.

Згідно ст. 3 Закону України "Про заставу" заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 590 Цивільного кодексу України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14.09.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальність "Альта Експерт" (заставодавець) та Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (після зміни найменування - Публічне акціонерне товариство "СБЕРБАНК") (заставодержатель) було укладено Договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі за №4875, (надалі - "Договір застави") відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого в забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет" (боржник), які випливають із договору про відкриття кредитної лінії №115-Н/11/29/КЛ від 14.09.2011р., укладеного між заставодержателем та боржником, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом строку його дії (надалі - "Основний договір"), які, зокрема, але не обмежуючись, перелічені у статті 2 цього договору та можуть виникнути в майбутньому за чинним Основним договором, заставодавець передає заставодержателю в заставу майно, зазначене в пункті 3.1. цього договору.

За змістом пункту 2.1. Договору застави, в редакції договору про внесення змін №2 до Договору застави від 07.03.2013р., у відповідності до цього договору забезпечуються заставою наступні зобов'язання боржника, які випливають з Основного договору та можуть виникнути в майбутньому за Основним договором, зокрема, але не обмежуючись - зобов'язання за Основним договором повернути заставодержателю кредит, наданий в гривні в межах кредитної лінії, відкритої строком до 08.12.2015р. за Основним договором з граничним лімітом кредитування в сумі 29186387,69 доларів США з урахуванням індексу інфляції у разі прострочення повернення кредиту, наданого в межах ліміту кредитної лінії в національній валюті України), в строк/и який/і зазначено/ються в Основному договорі, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основним договором та/або цим договором достроково.

Основним договором, як встановлено судами та вбачається зі змісту п.1.1 договору застави від 14.09.2011р. є кредитний договір про відкриття кредитної лінії №115-Н/11/29/КЛ від 14.09.2011р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Дочірній Банк Сбербанку Росії" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет", з усіма змінами і доповненнями до нього.

У відповідності до пункту 3.1. Договору застави, в редакції договору про внесення змін №1 до Договору застави від 16.11.2012р., предметом застави за цим договором є цінні папери, а саме: прості іменні акції Публічного акціонерного товариства "Рітейл Групп" в бездокументарній формі у кількості 77500 штук номінальною вартістю 1 грн. кожна.

Згідно із пунктом 3.2. Договору застави, в редакції договору про внесення змін №2 до Договору застави від 07.03.2013р., за взаємною згодою сторін загальна заставна вартість предмету застави складає 7753321,43 грн.

У п.6.3. Договору застави сторонами погоджено випадки, коли заставодержатель (відповідач) наділяється правом вимагати дострокового виконання зобов'язань позивачем як заставодавцем та майновим поручителем боржника за вищевказаним Договором про відкриття кредитної лінії.

Разом з тим, у п.6.4. Договору застави сторони погодили, що у разі настання випадків, передбачених у п.6.2-6.3 цього Договору, звернення стягнення на Предмет застави може бути здійснено на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Як встановлено судами, повідомленням-вимогою №170/4/28-2 від 08.01.2015р., направленим на адреси Товариства з обмеженою відповідальністю "Альта Експерт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет", Банк звернувся з вимогою про погашення протягом тридцятиденного строку заборгованості за Основним договором у розмірі 13345286,60 доларів США та повідомив про те, що у випадку невиконання даної вимоги ним буде звернено стягнення на предмет застави за Договором застави шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса.

20.04.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. на підставі заяви Банку №3705/4/28-2 від 17.04.2015р. та Договору застави був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2111, відповідно до якого пропонувалось звернути стягнення на цінні папери, а саме: прості іменні акції Публічного акціонерного товариства "Рітейл Груп" у кількості 77500 штук, що належать ТОВ "Альта Експерт", в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Фудмаркет" перед Банком згідно договору про відкриття кредитної лінії №115-Н/11/29/КЛ від 14.09.2011р., загальна сума якої станом на 08.01.2015р. становить 13345286,60 доларів США - прострочена заборгованість з повернення кредитних коштів, що утворилась за період з 09.05.2014р. по 26.12.2014р. Вчинення даного виконавчого напису і стало підставою для виникнення спору у даній справі, оскільки за твердженням позивача, що міститься у позовні заяві, спірний напис не відповідає вимогам чинного законодавства України, а відтак, просив визнати його таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з пунктами 1, 2 глави 12 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (надалі в тексті постанови - Порядок), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. за № 296/5 захист цивільних прав здійснюється нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису. Виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна.

У підпункті 1.1 пункту 1 глави 16 Розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Частиною 6 ст. 20 Закону України "Про заставу" від 02.10.1992 р. №2654-XII встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Разом з тим, Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" від 18 листопада 2003 року №1255-IV, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна, містить інші норми. Прикінцевими і перехідними положеннями цього Закону передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Тобто, Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є спеціальним законом з питань правового регулювання обтяжень рухомого майна, а положення Закону України "Про заставу" та ст.590 Цивільного кодексу України застосовуються лише в тій частині, що не суперечить йому.

Аналогічний правовий висновок щодо такого застосування норм права міститься в постанові Верховного суду України від 28.02.2012р. у справі №28/55 (№3-10гс12).

Так, відповідно до ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у редакції від 01.01.2011р. (чинній на момент укладення договору про відкриття кредитної лінії) до внесення змін згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" від 22.09.2011р., який набув чинності з 16.10.2011р., було наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (у редакції, яка була чинною на момент укладення договору про відкриття кредитної лінії) не передбачено.

Пункт 5 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", яким передбачено позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса було доповнено на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", який набрав чинності 16 жовтня 2011 року.

У пункті 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" зазначено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Отже, положення Закону України "Про заставу" у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли з договору про відкриття кредитної лінії, як такі, що суперечать нормам Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (у редакції, яка була чинною на момент укладення договору про відкриття кредитної лінії) щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

У даній справі, як вже було зазначено вище, судами попередніх інстанцій встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент укладення договору про відкриття кредитної лінії (14.09.2011р.) у ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" не було передбачено такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому вчинений виконавчий напис нотаріуса не може підлягати виконанню. Тобто, звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не відповідає вищезазначеним вимогам Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний суд України у своїй постанові від 09.07.2014р. у справі №6-89цс14. Тоді як згідно положень ст.11128 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у його постанові, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що повно встановлені судами попередніх інстанцій на підставі норм процесуального права фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при помилковому застосуванні судами першої та апеляційної інстанцій відмінних від зазначених вище норм права не призвело до неправильного вирішення спору за позовними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю "Альта Експерт" про визнання виконавчого напису №2111, вчиненого 20.04.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. за договором застави, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованим в реєстрі за №4875 від 14.09.2011р., таким, що не підлягає виконанню.

За приписами частини 1 ст.11110 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування або зміни судового рішення є порушення або неправильне застосування норм права, що зумовило прийняття неправильного судового рішення. Враховуючи межі перегляду справи у касаційній інстанції, за яким Вищий господарський суд України не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази, тоді як процесуальним законодавством не обмежено повноваження суду касаційної інстанції при вірно встановлених обставинах справи на підставі аналізу наявних у матеріалах справи документів, вірно застосувати норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, залишивши без змін правильні судові рішення.

Зважаючи на викладене, доводи заявника касаційної скарги про відсутність передбачених нормами чинного в Україні законодавства підстав для задоволення позову ТОВ "Альта Експерт" про визнання спірного напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню не знаходять свого підтвердження та спростовуються вищенаведеним.

Доводи заявника касаційної скарги в обґрунтування неправильності оскаржуваних судових актів, якими визнано спірний виконавчий напис нотаріуса на договорі застави, з метою виконання кредитних зобов'язань забезпечених заставою, таким, що не підлягає виконанню, не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають вищенаведеним нормам чинного в Україні законодавства та висновкам Верховного суду України щодо застосування таких норм права. Натомість, твердження заявника про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права не знаходять свого підтвердження у матеріалах справи, а відтак, не приймаються до уваги судом касаційної інстанції. Крім того, прийняті судові акти не обмежують права заявника звернути стягнення на заставлене майно в судовому або позасудовому порядку у спосіб, визначений Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Доводи заявника про прийняття постанови суду апеляційної інстанції в незаконному складі суд не заслуговують на увагу, оскільки наведені в ньому обґрунтування не відповідають приписам ст.20 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням вищезазначеного, Вищий господарський суд України не знайшов законних підстав для повного або часткового задоволення вимог касаційної скарги, а тому постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016р. у справі №910/29732/15 залишити без змін

Головуючий суддя: С.В. Владимиренко

Судді: І.М. Волік

О.О. Євсіков