ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року Справа № 927/1939/14

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Ємельянов А.С. і Палій В.В.

розглянув касаційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області, м. Чернігів (далі - Прокурор),

на рішення господарського суду міста Києва від 17.11.2015 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2016

зі справи № 927/1939/14

за позовом Прокурора в інтересах держави в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області, м. Ніжин Чернігівської області (далі - Рада),

до: Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, м. Київ (далі - Міністерство);

публічного акціонерного товариства "Ніжинський механічний завод", м. Ніжин Чернігівської області (далі - Завод),

про визнання недійсним наказу та акта оцінки вартості цілісного майнового комплексу,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України, м. Чернігів (далі - Відділення).

Судове засідання проведено за участю:

Прокурора - Безкоровайного Б.О.,

представника Ради - Нетреби А.І.,

представника Міністерства - не з'яв.,

представника Заводу - Падалки С.С.,

представника Відділення - не з'яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.11.2015 (колегія суддів у складі: Полякова К.В. - головуючий, Зеленіна Н.І. і Нечай О.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2016 (колегія суддів у складі: Кропивна Л.В. - головуючий, Чорна Л.В. і Дідиченко М.А.): у позові відмовлено; з Ради стягнуто у доход державного бюджету України 2 436 грн. (витрат зі сплати судового збору).

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Прокурор просить скасувати оскаржувані рішення та постанову попередніх судових інстанцій з даної справи і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Скаргу з посиланням на положення Конституції УРСР, Цивільного кодексу УРСР, Законів України "Про приватизацію майна державних підприємств", "Про оренду державного та комунального майна", "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України", Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) мотивовано неправильним застосуванням господарськими судами до спірних правовідносин норм матеріального права, порушенням ними норм процесуального права.

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судові інстанції у розгляді справи виходили з таких обставин та висновків.

На виконання Указу Президента України від 15.06.1993 "Про корпоратизацію підприємств" та Положення про порядок корпоратизації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.1993 № 508, наказом міністра машинобудування військово-промислового комплексу і конверсії України від 30.06.1994 № 989 вирішено створити на базі Ніжинського механічного заводу відкрите акціонерне товариство (далі - ВАТ) "Ніжинський механічний завод". Наказом того ж міністра від 30.06.1994 № 990 затверджено акт інвентаризації майна і акт оцінки цілісного майнового комплексу Ніжинського механічного заводу.

Згідно з актом оцінки вартості цілісного майнового комплексу - Ніжинського механічного заводу комісія, створена відповідно до наказу від 31.03.1994 № 494, на засіданні (протокол від 20.05.1994 № 2) розглянула результати інвентаризації майна Ніжинського механічного заводу станом на 01.05.1994 та з урахуванням вимог Методики оцінки вартості об'єктів приватизації визначила його оціночну вартість. Згідно з пунктом 11 даного акта оцінки вартість відповідного цілісного майнового комплексу складає 69 356 220 тис. крб., розмір статутного фонду акціонерного товариства складає 69 354 200 тис. крб.

При цьому відповідно до Переліку об'єктів, які не підлягають приватизації станом на 01.05.1994, який додається до акта оцінки, до об'єктів, які не підлягали приватизації станом на зазначену дату, включено жилі будинки та гуртожиток на 240 місць загальною вартістю 2 034 тис. крб.

ВАТ "Ніжинський механічний завод", створене шляхом корпоратизації, зареєстроване 02.08.1994.

Згідно із статутом публічного акціонерного товариства "Ніжинський механічний завод" (пункт 1.1) ВАТ "Ніжинський механічний завод" засноване згідно з рішенням Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу та конверсії України (наказ від 23.12.1993 № 777) шляхом перетворення державного підприємства "Ніжинський механічний завод" відповідно до названого Указу Президента України, інших актів законодавства України.

ВАТ "Ніжинський механічний завод" зареєстровано розпорядженням Ніжинської міської ради народних депутатів від 02.08.1994 № 163 і набуло права юридичної особи та є правонаступником державного підприємства "Ніжинський механічний завод".

Завод відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства" є публічним акціонерним товариством (пункт 1.1 статуту), його найменування українською мовою - публічне акціонерне товариство "Ніжинський механічний завод" (пункт 1.2 статуту).

Правонаступником Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу та конверсії України станом на час розгляду справи є Міністерство (відповідач у даній справі).

07.12.2004 ВАТ "Ніжинський механічний завод" як продавцем і територіальною громадою міста Ніжина Чернігівської області, інтереси якої представляє Рада (покупець), укладено договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі, посвідчений нотаріально (далі - Договір купівлі-продажу), згідно з яким:

- предметом цього договору є продаж продавцем та купівля покупцем належних продавцю 7/20 частин нежитлової будівлі, розташованої в м. Ніжині по вул. Гончарна, № 19-а;

- вказана частини будівлі належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Ради 07.04.2004 на підставі рішення виконавчого комітету Ради від 01.04.2004 № 174, зареєстрованого в Ніжинському МБТІ 07.04.2004 за № 306 (далі - Свідоцтво) (пункт 2); наведене підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно;

- нежитлова будівля, 7/20 часток якої є предметом Договору купівлі-продажу, розташована на землях Ради. На відповідній земельній ділянці розташовані: нежитлова будівля "дитячий садок" загальною площею 575,2 кв.м, літ. на плані "А"; прибудова загальною площею 1067,0 кв.м, "А1"; прибудова загальною площею 22,0 кв.м "а"; ганки цегляні "а1", "а2", "а3", "а4"; ганки бетонні "а5", "а6", "а7", "а8", "а9"; котельня "Б", погріб "П", погрібник "В"; огорожа мет. сітка, позначена на плані цифрою № 1 огорожа, бетонні плити № 2 (абзаци другий і третій пункту 2);

- за заявою власника відчужується 7/20 частин нежитлової будівлі: нежитлова будівля "дитячий садок" літ "А" площею 575,2 кв.м, прибудова площею 22,0 кв.м літ. "а", ганки "а1", "а2", "а3", "а4", погріб "П", погрібник "В" (абзац четвертий пункту 2).

Згідно з витягом про реєстрацією права власності на нерухоме майно від 05.07.2006 № 11127776 власником нежитлової будівлі за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Гончарна, 19а у частині 7/20 є територіальна громада в особі Ради; форма власності - комунальна; дата прийняття рішення про реєстрацію права власності - 05.07.2006.

При цьому відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.02.2013 № 329892 реєстраційною службою Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області зареєстровано за Заводом право власності на 13/20 частки нежитлової будівлі "дитячий садок", що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Гончарна, 19а, загальною площею 1073,2 кв.м; форма власності - приватна.

На думку Прокурора, незаконним було включення до статутного фонду ВАТ "Ніжинський механічний завод" під час корпоратизації останнього приміщення дитячого садка по вул. Гончарній, 19-А (колишня Гончарна, 25) у м. Ніжині, де "на сьогодні" розміщено школу мистецтв, - зокрема тому, що відповідно до статті 3 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" (у редакцій, чинній на час передачі дитячого садка до зазначеного статутного фонду) дія цього Закону не поширювалася на приватизацію об'єктів соціально-культурного призначення (яким є й дитячий садок), за винятком тих, що належать підприємствам, які приватизуються. Прокурор просить суд скасувати наказ міністра машинобудування військово-промислового комплексу і конверсії України від 30.06.1994 № 990 (далі - Наказ № 990), яким затверджено акт інвентаризації майна і акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу Ніжинського механічного заводу в частині включення до нього будівлі дитячого садка по вул. Гончарній, 25 у місті Ніжині (далі - Дитсадок), а також скасувати акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу (далі - Акт оцінки ЦМК), затверджений Наказом № 990, в частині включення до нього будівлі Дитсадка.

Наказом № 990 затверджено акт інвентаризації майна і Акт оцінки ЦМК.

Згідно з Актом оцінки ЦМК комісія, створена відповідно до наказу від 31.03.1994 № 494, розглянула на засіданні 20.05.1994 (протокол № 2) результати інвентаризації майна Ніжинського механічного заводу станом на 01.05.1994 та визначила його оціночну вартість.

За відомістю розрахунку вартості будівель, споруд і передавальних пристроїв станом на 01.05.1994 Ніжинського механічного заводу вартість Дитсадка (рік введення в експлуатацію - 1977) становить 37 315 тис.крб. До переліку об'єктів, які не підлягають приватизації станом на 01.05.1994, Дитсадок не включено.

На думку Прокурора, незаконність Акта оцінки ЦМК та Наказу № 990 призвели до неправомірного набуття права власності на Дитсадок "в майбутньому".

За чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством Дитсадок належав до об'єктів освіти (дошкільний виховний заклад), приватизація яких не допускалася, - але лише за умови фінансування закладу з державного бюджету. Крім того, законом передбачалося, що об'єкти освіти, які належать підприємствам та відомствам, можуть приватизуватися за умови збереження освітянського призначення.

За поясненнями Заводу, будівництво та утримання Дитсадка здійснювалося виключно за кошти Ніжинського механічного заводу. Наведене підтверджується доказами у справі, зокрема, актом документальної ревізії фінансово-господарської діяльності Ніжинського механічного заводу, проведеного ВПО "Союзпищемаш", копіями журналів будівельно-монтажних робіт. Ніжинським управлінням Державної казначейської служби України Чернігівської області повідомлено про відсутність будь-якої інформації стосовно фінансування Дитсадка у період з 1972 по 1977 рік.

Прокурором і Радою, своєю чергою, не подано доказів здійснення саме бюджетного фінансування Дитсадка.

До того ж у позові прокуратура зазначила, що "на сьогодні" в приміщенні колишнього Дитсадка розміщена школа мистецтв, яка в силу статті 43 чинного на час виникнення спірних правовідносин Закону УРСР "Про освіту" належить до позашкільних навчально-виховних закладів і, отже, відповідно до статті 25 цього Закону, - до об'єктів освіти.

Крім того, згідно з рішеннями спільного засідання правління і наглядової ради ВАТ "Ніжинський механічний завод" від 14.10.1999 і рішенням виконавчого комітету Ради від 23.03.2000 № 117 та за актом приймання-передачі від 01.12.2000 ВАТ "Ніжинський механічний завод" передало, а відділ капітального будівництва та комунального господарства м. Ніжин прийняв у комунальну власності приміщення Дитсадка.

Відтак передачі Дитсадка до комунальної власності м. Ніжин, як про це зазначено у рішенні виконавчого комітету Ради від 23.03.2000 № 117, здійснено не було, а між сторонами фактично існували правовідносини з передачі Дитсадка на баланс.

Заводом подано до місцевого господарського суду заяву про застосування позовної давності; але, оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, то відсутні й підстави для застосування позовної давності.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання недійсними (скасування) Наказу № 990 в частині включення до нього будівлі Дитсадка та Акта оцінки вартості ЦМК у тій же частині.

У прийнятті оскаржуваних судових рішень місцевий і апеляційний господарські суди виходили, зокрема (і насамперед) з приписів статей 3, 5 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" (у редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за якими:

- дія цього Закону не поширюється, зокрема, на приватизацію об'єктів соціально-культурного призначення, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються;

- приватизації не підлягають, зокрема, об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчанням та науковим процесом. Об'єкти освіти, які належать підприємствам та відомствам, можуть приватизуватися за умови збереження освітянського призначення.

Саме на недотриманні відповідних умов при складанні оспорюваних актів наголошував Прокурор у поданні позовної заяви.

Вищий господарський суд України вважає, що попередніми судовими інстанціями у розгляді даної справи не було з достатньою для такого розгляду повнотою з'ясовано обставини, пов'язані з додержанням згаданих умов, а також не було належним чином перевірено й оцінено відповідні доводи Прокурора.

Так, поза увагою й оцінкою названих судових інстанцій залишилися доводи про те, що:

- Ніжинський механічний завод перебував до здійснення його корпоратизації у державній власності, а, отже, і все його майно, включаючи Дитсадок, на час такої корпоратизації належало державі, а не названому підприємству, незалежно від того, за рахунок яких джерел здійснювалося фінансування будівництва відповідного об'єкта до корпоратизації названого заводу;

- орган Державної казначейської служби України, створеної у 1995 році, не лише не мав, а й не міг мати відомостей (інформації) щодо фінансування Дитсадка з 1972 по 1977 рік;

- лише після набрання чинності Законом Союзу РСР "Про державне підприємство (об'єднання)" від 30.06.1987 трудовому колективу було надано право самостійно вирішувати за рахунок доходу від виробничої діяльності питання соціального розвитку, - тобто вже після закінчення будівництва Дитсадка;

- освітянський напрямок установи (колишнього Дитсадка) було дотримано не Заводом на час складання оспорюваних актів, а Радою, яка, орендуючи відповідне приміщення у Заводу, створила можливість для розміщення в ній школи мистецтв.

Крім того, попередніми судовими інстанціями не з'ясовано обставин, на яких засновано подання Прокурором позову в цій справі в інтересах держави в особі саме Ради (яка у спірних правовідносинах представляє відповідну територіальну громаду, а не державу) і, відповідно, обґрунтованість такого подання позову.

Не встановивши пов'язаних з цим обставин, не підтвердивши і не спростувавши відповідні доводи Прокурора і позивача, попередні судові інстанції припустилися неправильного застосування вимог частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду господарським судом в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Тому висновок названих судових інстанцій про відмову в позові через його необґрунтованість є передчасним.

Відтак у Вищого господарського суду України відсутні й підстави для висновку про правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального права, в тому числі Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств".

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Тому оскаржувані судові рішення відповідно до пункту 3 статті 1119 і частини першої статті 11110 ГПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. У такому розгляді суду слід врахувати викладене, встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам учасників судового процесу і поданим ним, а за необхідності й додатково одержаним доказам належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 17.11.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2016 зі справи № 927/1939/14 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Суддя В. Селіваненко

Суддя А. Ємельянов

Суддя В. Палій