ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2016 року Справа № 915/685/16
м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:
секретаря судового засідання Долгової А.О.,

від військової прокуратури: Бескровного М.О. - посв.№036121 від 27.10.2015;
від Міністерства оборони України: Саламатіна О.В. - дов. №220/804/д від 30.12.2015;
від КЕВ м.Миколаєва: Скарлат А.С.- дов. №1478 від 24.05.2016;
від Військової частини НОМЕР_1 : не з`явився;
від ФОП Панько О.В.: не з`явився.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Першого заступника військового прокурора Миколаївського гарнізону

(54030, м.Миколаїв, вул.Нікольська, 18-а) в інтересах держави в особі:

1) Міністерства оборони України (03168, м.Київ, пр-т Повітрофлотський, 6 ),

2) Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаєва (54056, м.Миколаїв, пр.Миру, 62-А)

до відповідачів:
1) Військової частини НОМЕР_1 (57116, Миколаївська обл.., Миколаївський р-н, с.Ульянівка)

2) Фізичної особи-підприємця Панько Олександра Володимировича

( АДРЕСА_1 ),

про: визнання недійсним (на майбутнє ) договору про спільний обробіток землі №895 від 24.06.2015, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та ФОП Панько О.В., -

в с т а н о в и в:

Перший заступника військового прокурора Миколаївського гарнізону звернувся до суду з позовом в інтересах Держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаєва, в якому просить визнати недійсним (на майбутнє) договір про спільний обробіток землі №895 від 24.06.2015, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та ФОП Панько О.В.

В обґрунтування своїх вимог військовий прокурор зазначає, що договір про спільний обробіток землі від 24.06.2015, укладений між військовою частиною НОМЕР_1 та Фізичною особою-підприємцем Панько Олександром Володимировичем, суперечить вимогам п.3 ч.5 ст.20, ч.4 ст.77 Земельного кодексу України, ч.1 ст.4 Закону України «Про використання земель оборони» та ст..ст.1130,1131 ЦК України. Військова частина НОМЕР_1 не мала повноважень на укладання оспорюваного правочину, оскільки фактично розпорядилась земельною ділянкою, яка належить на праві постійного користування КЕВ м.Миколаєва, тому договір має бути визнаний недійсним.

Міністерство оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Миколаєва позицію військового прокурора підтримано у повному обсязі.

Відповідачі відзив на позов не надали, представники у судове засідання не з`являлись, незважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду справи.

За вказаних обставин, суд керуючись ст.75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу без участі представників відповідачів, за наявними у справі матеріалами.

Під час розгляду справи, представники військової прокуратури та сторін підтримали доводи, викладені у позові та запереченнях проти позову.

У судовому засіданні 16.08.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про Збройні Сили України», ст.ст.1, 10 Закону України «Про оборону України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке покладається оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності й неподільності. Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборою України, яке згідно ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України» є Центральним органом виконавчої влади й військового управління. Наведенні орган здійснює керівництво структурними підрозділами Збройних Сил України, до числа яких відноситься військова частина НОМЕР_1 .

Відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні Силі України», ст.ст.3, 4, 6 Закону України «Про управління об`єктами державне власності», п.45 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правил користування наданими землями і Керівництва з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затверджених наказом Міністра оборони України №483 від 22.12.1997, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, яке, зокрема здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки, оборони, та в комунальну власність, готує пропозиції щодо зміни цільового призначення земельних ділянок Збройних Сил, надає згоду на вилучення земельних ділянок, які не використовуються Збройними Силами України, створює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи та організації, затверджує їх положення (статути).

Відповідно до Державного акта на право постійного користування землею від 1989 року Б №062777 Квартирно-експлуатаційній частині Миколаївського району Червонопрапорного Одеського воєнного округу Української Радянської Соціалістичної республіки надано в безстрокове та безоплатне користування 29 319,3 га землі, з цільовим призначенням для Широколанівського учбового центру.

Згідно з Директивою Міністра оборони України №Д-322/1/014 від 30.06.2005 Миколаївську квартирно-експлуатаційну частину району (м.Миколаїв) переформовано у Квартирно-експлуатаційний відділ м.Миколаїв, що підтверджується довідкою №303/22/7/137 від 23.03.2015 Південно-східного територіального Квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України.

24.06.2015 між військовою частиною НОМЕР_1 та ФОП Панько О.В. укладено договір про спільний обробіток землі №895 (надалі Договір №895), предметом якого є спільна діяльність без утворення юридичної особи для досягнення загальних цілей, а саме: вирощування зернових, технічних та решти культур не віднесених до інших класів рослинництва, збирання, зберігання та їх подальша реалізація з використанням земельної ділянки військової частини загальною площею 233,54 га, терміном до 31.12.2021 і можливостей господарства по виконанню комплексу заходів по забезпеченню повного сільськогосподарського циклу вирощування продукції для отримання додаткових джерел фінансування Військової частини та отримання прибутку господарством.

В подальшому, сторонами була укладена Додаткова угода №1 від 01.02.2016 до Договору. в якій сторони домовилися, що внесок Військової частини до спільної діяльності - вартість права обробки земельних ділянок загальною площею 233,54 га, згідно Акту обміру земельної ділянки, який є невід`ємною частиною Договору, а також ділова репутація та ділові зв`язки, що загалом складає 172819,60 грн.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсним Договору про спільний обробіток землі№895 від 24.06.2015. Позовні вимоги вмотивовано тим, що укладений договір суперечить вимогам ст.4 Закону України Про використання земель оборони, статтям 20, 77 Земельного кодексу України та ст.ст.1130, 1131 Цивільного кодексу України, оскільки військова частина НОМЕР_1 не наділена розпорядчими правами та повноваженнями щодо спірної земельної ділянки.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони та їх представників суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові; договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі, а його умови, в тому числі координація спільних дій учасників, ведення їх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності (статті 1130, 1131 ЦК України). Таким чином, укладаючи договір про спільну діяльність, учасник договору повинен бути наділений розпорядчими речовими правами щодо об`єктів, виділених для спільної діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст.2 Земельного кодексу України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб`єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об1ктами землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до п.3 ч.5 ст.20 Земельного кодексу України земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Закону України Про використання земель оборони.

Відповідно до ч..ч.1, 2, 4 ст.77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст.115 Земельного кодексу України зони особливого режиму використання земель створюються навколо військових об`єктів Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України для забезпечення функціонування цих об`єктів, збереження озброєння, військової техніки та іншого військового майна, охорони державного кордону України, а також захисту населення, господарських об`єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об`єктах.

Відповідно до ст.1 Закону України Про використання земель оборони землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).

Відповідно до ст.2 Закону України Про використання земель оборони військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України Про використання земель оборони встановлено, що військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування.

Відповідно до пунктів 39, 40 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 22.12.1997 року № 483, передача земель в тимчасове користування відбувається з погодження: заступників Міністра оборони України - командувачів видів Збройних Сил України, начальників управлінь центрального апарату Міністерства оборони України - щодо земель спеціальних об`єктів центрального підпорядкування; командуючих військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування - щодо земель для об`єктів окружного, Північного оперативно-територіального командування підпорядкування. Передача земель в тимчасове користування оформлюється рішенням сільської, селищної чи міської рад.

Відповідно до ст.14 Закону України Про Збройні Сили України Збройні Сили України можуть здійснювати господарську діяльність згідно із законом. Земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.

Відповідно до ч.1 ст.92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою здійснюється шляхом реалізації таких правомочностей як право володіння та користування земельною ділянкою.

Права землекористувачів передбачені статтею 95 Земельного кодексу України.

Разом з тим, право постійного користування виникає після одержання землекористувачем документа, що посвідчує таке право, та його державної реєстрації (стаття 125 Земельного кодексу України). В свою чергу правом оперативного управління (в тому числі землею, як активом, закріпленим за військовою частиною) за змістом статті 137 Господарського кодексу України визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується та розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна.

Згідно зі ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов`язані довести обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, належними та допустимими доказами.

Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 1989 року Б № 062777, в силу наведених вище приписів законодавства, є належним та допустимим доказом в підтвердження права постійного користування Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаїв спірною земельною ділянкою.

Жодних доводів та доказів у спростування його чинності чи неналежної реєстрації відповідачі не надали.

Доказів на підтвердження права Військової частини НОМЕР_1 як постійного землекористувача спірної земельної ділянки, а також закріплення за Військовою частиною НОМЕР_1 земельної ділянки, як активу, з правом володіння, користування та розпорядження таким майном для здійснення комерційної господарської діяльності, відповідачами суду не наданоі.

Враховуючи викладене, Договір про спільний обробіток землі №895 від 24.06.2015, укладений Військовою частиною НОМЕР_1 в порушення вимог п.3 ч.5 ст.20, ч.2 ст.65, ч.4 ст.77 Земельного кодексу України, ст.ст.9, 14 Закону України Про Збройні сили України, ч.1 ст.4 Закону України Про використання земель оборони, що є підставою для визнання його недійсним, тобто позов підлягає задоволенню.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ст.49 ГПК України слід стягнути з відповідачів на користь Військової прокуратури Південного регіону України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 821, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним на майбутнє договір про спільний обробіток землі №895 від 24.06.2015, укладений між Військовою частиною НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) та Фізичної особи-підприємця Панько Олександра Володимировича (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ).

3. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , юридична адреса: 57116, Миколаївська область, Миколаївський район, с.Улянівка, поштова адреса: 57116, Миколаївська область, Миколаївський район, с.Михайлівна (відомості про банківські реквізити відсутні, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Військової прокуратури Південного регіону України, 65012, м.Одеса, вул.Пироговська, 11, ідентифікаційний код 38296363 (р/р 2762, банк отримувача Державна казначейська служба України, м.Київ, код 820172, код класифікації видатків бюджету 2800) судовий збір у сумі 689,00 грн.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Панько Олександра Володимировича, АДРЕСА_1 (відомості про банківські реквізити відсутні, ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь Військової прокуратури Південного регіону України, 65012, м.Одеса, вул.Пироговська, 11, ідентифікаційний код 38296363 (р/р 2762, банк отримувача Державна казначейська служба України, м.Київ, код 820172, код класифікації видатків бюджету 2800) судовий збір у сумі 689,00 грн.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом
Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.
Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.
Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлене у відповідності до ст.85 ГПК України
та підписана суддею 22.08.2016

Суддя М.В.Мавродієва