УХВАЛА

29.08.2016Справа № 910/23692/13

За скаргою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на дії Подільського районного Відділу державної виконавчої служби управління

юстиції міста Києва

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоленд»

До Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

Про розірвання договору № 17 від 05.10.2012, повернення приміщення та

стягнення 105 361,37 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Максимова Ю.І. - по дов. № б/н від 16.08.2016

від відповідача ОСОБА_4 - по дов. № 1049 від 01.09.2015

від ВДВС не з'явився

СУТЬ СПОРУ :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.01.2014 у справі № 910/23692/13 позовні вимоги задоволено повністю та

Розірвано договір оренди нежитлових приміщень № 17 від 05.10.2012, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоленд» та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2.

Зобов'язано Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Автоленд» за актом приймання-передачі нежитлове приміщення загальною площею 198,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (1-й поверх).

Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоленд» 100 000,00 грн. основного боргу, 4 351,37 грн. пені, 1 010,14 грн. - 3% річних, 4 401,23 грн. витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду № 910/23692/13 від 28.02.2014 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2014 у справі № 910/23692/13 повернуто без розгляду.

07.05.2014 у зв'язку з набранням рішенням законної сили Господарським судом міста Києві було видано відповідні накази.

12.07.2016 відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії Подільського районного Відділу державної виконавчої служби управління міста Києва, відповідно до якої просить

- визнати дії Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва незаконними;

- визнати недійсною постанову Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного ВП № 43716444 від 13.01.2016 про накладення штрафу на боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в розмірі 680,00 грн.;

- визнати недійсною постанову Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного ВП № 43716444 від 25.05.2016 про накладення штрафу на боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в розмірі 1 360,00 грн.;

- визнати недійсною постанову Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ВП № 43716444 від 25.05.2016 про стягнення виконавчого збору з боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в розмірі 1 020,00 грн.;

- визнати недійсною постанову Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ВП № 43716444 від 25.05.2016 про стягнення витрат, пов'язаних із організацією та проведенням виконавчих дій з боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в розмірі 186,28 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/23692/13 від 15.07.2016 розгляд скарги призначено на 18.08.2016.

Скаржник в судовому засіданні 15.07.2016 вимоги скарги підтримав повністю.

Позивач в судовому засіданні 15.07.2016 не підтвердив факт добровільного виконання скаржником рішення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/23692/13 від 15.07.2016, у зв'язку з нез'явленням в засідання суду представника ВДВС та невиконання скаржником та органом ДВС вимог суду викладених в ухвалі від 15.07.2016, розгляд скарги було відкладено на 29.08.2016.

Скаржником 26.08.2016 до відділу діловодства суду подано пояснення.

Подільський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва в судове засідання 29.08.2016 представника не направив.

29.08.2016 на адресу суду від Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва надійшли заперечення на скаргу, в якій зазначає наступне. 17.06.2014 до відділу на виконання надійшов наказ Господарського суду міста Києва № 910/23692/13 від 07.05.2014. 19.06.2014 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43716444, копію якої направлено сторонам для виконання та для відома. 19.06.2014 на адресу боржника направлено вимогу щодо зобов'язання виконати рішення суду. 24.06.2014 державним виконавцем направлено запит до УДАЇ м. Києва про надання інформації про наявні зареєстровані на праві власності транспортні засоби за боржником ОСОБА_2 26.08.2015 на адресу боржника повторно направлено вимогу щодо зобов'язання виконати рішення суду. 02.09.2015 до відділу надійшло пояснення від боржника про причину, з якої дане зобов'язання наразі не виконано. 13.01.2016 на адресу боржника направлено вимогу щодо зобов'язання виконати рішення суду. 13.01.2016 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника. 24.05.2016 на адресу боржника повторно направлено вимогу державного виконавця щодо зобов'язання виконати рішення суду. 25.05.2016 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у подвійному розмірі в зв'язку з невиконанням рішення суду. 25.05.2016 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 43716444 та постанову про стягнення витрат на організацію та проведення виконавчих дій, які виведено в окреме виконавче провадження. 30.05.2016 державним виконавцем винесено подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за умисне ухилення та не виконання рішення суду. 31.05.2016 в зв'язку з неможливим виконанням рішення суду без участі боржника виконавчий документ повертається без виконання до суду, який його видав. Наказ суду № 910/23692/13 від 07.05.2014 боржником, у встановлений державним виконавцем строк, добровільно не виконаний, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Копію постанови та оригінал виконавчого листа направлено органу чи посадовій особі, що видав виконавчий документ. Враховуючи вищевикладене, орган ДВС вважає, що виконавчі дії проведено державним виконавцем у відповідності та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників скаржника та позивача, Господарський суд міста Києва встановив:

Згідно ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Частиною 1 п. 1 статті 19 Закону визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно ст. 3 Закону примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема судових наказів.

Матеріали справи свідчать, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоленд» 16.06.2014 звернулось до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва по справі № 910/23692/13 від 07.05.2014 про зобов'язання Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Автоленд» за актом приймання-передачі нежитлове приміщення загальною площею 198,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (1-й поверх).

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

19.06.2014 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову ВП № 43716444 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/23692/13 від 07.05.2014 про зобов'язання Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Автоленд» за актом приймання-передачі нежитлове приміщення загальною площею 198,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (1-й поверх).

В постанові ВП № 43716444 від 19.06.2014 боржнику було надано строк для добровільного виконання рішення суду - до 02.07.2014.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Скаржник зазначає, що всупереч вимогам закону він не отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 43716444 від 19.06.2014.

Скаржник вказує на те, що про відкриття виконавчого провадження № 43716444 дізнався лише 01.09.2015, отримавши вимогу органу ДВС від 26.08.2015, в якій зобов'язано сторін виконавчого провадження надати пояснення стосовно виконання рішення суду, а саме у разі виконання - надати документи, що підтверджують виконання та у разі не виконання - надати письмові пояснення із зазначенням причин не виконання.

Подільським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва не спростовано зазначені твердження скаржника та документально не підтверджено про належне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження ВП № 43716444.

Як вбачається з матеріалів справи 02.09.2015 відповідачем до ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві було подано письмові пояснення стосовно виконання рішення, у яких повідомлено, що боржник має намір виконати зобов'язання щодо повернення стягувачу нежитлового приміщення у добровільному порядку та просив надати певний строк для його добровільного виконання, посилаючись на те, що у приміщеннях знаходиться великогабаритне обладнання для автомийки.

03.09.2015 відповідачем на адресу ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві було надіслано заяву, в якій повідомляв про те, що ним частково виконано рішення суду та звільнено нежитлове приміщення та для належного оформлення передачі приміщення просив повідомити боржника про місце, дату і час підписання акту приймання-передачі нежитлового приміщення.

04.09.2015 відповідачем на адресу стягувача було надіслано лист про часткове виконання рішення, в якому повідомляв про те, що ним частково виконано рішення суду та звільнено нежитлове приміщення та для належного оформлення передачі приміщення просив повідомити боржника про місце, дату і час підписання акту приймання-передачі нежитлового приміщення.

Однак, не дочекавшись відповідей від органу ДВС та стягувача на вказані листи відповідачем 11.09.2015 самостійно звільнено приміщення і за участю незацікавлених осіб складено акт обстеження нежитлового приміщення, в якому зафіксовано, що за наслідками обстеження приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (1 поверх), встановлено, що у приміщенні жодних ознак здійснення діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 не виявлено, будь-яке обладнання, пристрої та інші речі у приміщеннях відсутні.

Отже, боржником з того моменту як він дізнався про наявне виконавче провадження здійснено необхідні дії для повернення приміщень в установленому порядку, проте органом ДВС та стягувачем ці намагання проігноровано, внаслідок чого боржник звільнив приміщення самостійно.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем виконано рішення в добровільному порядку та відсутня вина у порушені строків виконання рішення.

Частинами 1, 2 ст. 75 Закону передбачено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Всупереч вимогам вказаної норми, органом ДВС не перевірено виконання рішення боржником та 13.01.2016 винесено постанову ВП № 43716444 про накладення штрафу в розмірі 680,00 грн.

Крім того, відповідно до пункту 14.3.5. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника та встановлює новий строк виконання.

Всупереч зазначеній нормі, у постанові від 13.01.2016 не зазначено новий строк для виконання.

Згідно зі ст. 75 Закону якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Проте, після накладення штрафу постановою від 13.01.2016 державним виконавцем також не перевірено виконання рішення боржником та в подальшому 25.05.2016 знов винесено постанову про накладення штраф у подвійному розмірі в сумі 1 360,00 грн.

Частиною 3 вказаної норми передбачено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Частиною 2 статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

У постанові ВП № 43716444 від 25.05.2016 всупереч згаданій вище нормі Інструкції також не зазначено новий строк для виконання.

В матеріалах наданих органом ДВС містяться вимоги державного виконавця № 194/17 від 13.01.2016 та від 24.05.2016 про зобов'язання боржника виконати наказ суду № 910/23692/13 від 07.05.2014 проте належних доказів надіслання даних вимог боржнику не подано. В даних вимогах також не вказано строк для виконання.

Таким чином, органом ДВС було порушено порядок накладення штрафів на боржника, передбачений ст. ст. 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження», не перевірено стан виконання рішення суду, не встановлено що рішення суду є невиконаним, як це передбачено згаданими вище нормами, двічі не встановлено новий строк для виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

В постанові ВП № 43716444 від 25.05.2016 про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій зазначено, що на проведення виконавчих дій витрачено кошти у розмірі 186,28 грн.

Згідно з п. 3.7.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Також статтею 28 Закону визначено, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

В постанові ВП № 43716444 від 25.05.2016 про стягнення виконавчого збору зазначено, що вона винесена у зв'язку з тим, що боржник у запропонований йому для самостійного виконання строк рішення не виконав.

Однак, судом встановлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження боржник не отримував, чим позбавлено боржника права на можливість виконання рішення в добровільному порядку у встановлений державним виконавцем строк.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив самостійне виконання звільнення приміщень, що не було перевірено ВДВС Поділського РУЮ у м. Києві.

Згідно з ч. 3 ст. 27 Закону у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Подільський районний ВДВС міста Києва належних та допустимих доказів які б спростували обставини зазначені скаржником та встановлені судом, не подано.

З огляду на викладене суд приходить до висновку що дії Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва щодо винесення постанов ВП № 43716444 від 13.01.2016 та від 25.05.2016 про накладення штрафу, від 25.05.2016 про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, від 25.05.2016 про стягнення з боржника виконавчого збору є неправомірними, а постанови підлягають визнанню недійсними.

Відповідно до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України (зі змінами та доповненнями), за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Враховуючи викладене господарський суд вважає, що скарга Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 є обґрунтованою та підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 ГПК України, -

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на дії Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва задовольнити повністю.

2. Визнати дії Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва незаконними.

3. Визнати недійсною постанову Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного ВП № 43716444 від 13.01.2016 про накладення штрафу на боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в розмірі 680,00 грн.

4. Визнати недійсною постанову Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного ВП № 43716444 від 25.05.2016 про накладення штрафу на боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в розмірі 1 360,00 грн.;

5. Визнати недійсною постанову Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ВП № 43716444 від 25.05.2016 про стягнення виконавчого збору з боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в розмірі 1 020,00 грн.

6. Визнати недійсною постанову Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ВП № 43716444 від 25.05.2016 про стягнення витрат, пов'язаних із організацією та проведенням виконавчих дій з боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в розмірі 186,28 грн.

СуддяВ.В.Сівакова