ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2016 р. Справа № 922/1149/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Терещенко О.І.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність б/н від 01.03.2016 року);

відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№1766Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 06.06.2016 року у справі №922/1149/16,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремеріс", м. Дніпропетровськ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Компані", м. Харків

про 31122,91 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року до господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "ОСОБА_2 Компані" (далі - відповідач) звернулось ТОВ "Ремеріс" (далі - позивач). У позові останній просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 17750,00 грн., що виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань по договору №23а/1, укладеного між сторонами 24.12.2013 року. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 12194,25 грн. та три проценти річних у розмірі 1178,66 грн. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.06.2016 року у справі №922/1149/16 (суддя Погорелова О.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Компані" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремеріс" заборгованість у розмірі 17750,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 12194,25 грн., три проценти річних у розмірі 1178,66 грн. та судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права. Просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.06.2016 року у справі №922/1149/16 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 року апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 05.09.2015 року.

15.08.2016 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№8067), в якому він просить відкласти розгляд справи з огляду на неможливість прибуття в судове засідання з підстав знаходження директора підприємства в щорічній відпустці з 15.08.2016 року по 07.09.2016 року.

Розглянувши заявлене клопотання відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з того, що відповідно до вимог статті 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, коли спір не може бути вирішено в даному засіданні, зокрема, через незявлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Відповідно до пункту 3.9.2 ч. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, господарський суд, з урахуванням обставин конкретної справи, може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи, у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.).

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, явку представників сторін у дане судове засідання не визнано обовязковою, позицію відповідача достатньо повно викладено в апеляційній скарзі, у звязку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у ній матеріалами у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 грудня 2013 року між відповідачем (далі - Замовник) та позивачем (далі - Виконавець) був укладений договір №23а/1 про надання послуг (надалі - Договір).

Згідно з п.1.1 Договору, в порядку і на умовах, викладених у цьому договорі, Виконавець зобовязується надати Замовнику послуги з експлуатації Техніки, а Замовник зобовязується прийняти надані послуги та оплатити їх.

Перелік Техніки, послуги з експлуатації якої можуть бути надані у відповідності з умовами цього Договору, а також ціна послуг з експлуатації кожної одиниці зазначаються в Додатку №1 до договору.

В Додатку №1 до Договору Сторони погодили наступний перелік Техніки, послуг та ціну: послуги екскаватора-навантажувача JCB 4CX з фронтальним ковшем в кількості одна одиниця Техніки за ціною 200,00 грн. з ПДВ за одну годину експлуатації.

Згідно з п. 2.5 Договору, факт надання та обсяг наданих послуг фіксуються ОСОБА_3 шляхом підписання ОСОБА_3 приймання-передачі наданих послуг.

За договором №23а/1 від 24.12.2013 року про надання послуг Виконавець надав Замовнику послуг на загальну суму 26750,00 грн., що підтверджується підписаними ОСОБА_3 приймання-передачі послуг, а саме: №ОУ-0000055 від 30.12.2013 року на суму 11150,00 грн.; №ОУ-0000005 від 17.01.2014 року на суму 15600,00 грн. (а.с. 24,26).

Відповідно до п. 3.2. Договору, Замовник здійснює оплату за експлуатацію кожної одиниці Техніки на умовах передплати (подекадно - 7 днів) в розмірі 56 годин використання Техніки, що складає 11 200,00 грн. з ПДВ.

Наступні платежі здійснюються за два дні до закінчення попередньої передплати в розмірі 11200,00 грн. з ПДВ (за наступні 56 годин роботи) (п. 3.3 Договору).

Згідно п. 3.4 Договору, у випадку простою Техніки з вини Замовника вартість години складає 150,00 з ПДВ.

Доставка Техніки до місця виконання робіт та назад здійснюється за рахунок Замовника та складає 3 500,00 грн. з ПДВ (п. 3.5 Договору).

Як встановлено судом, позивач виконав свій обовязок, у відповідності до п. 1.1 Договору надання послуг від 24.12.2013 року №23а/1 та надав послуги, передбачені Додатком №1 до вказаного Договору, що підтверджується вищевказаними актами приймання-передачі послуг. В свою чергу, Замовник прийняв виконання зобовязання Виконавця, але надані послуги оплатив частково у розмірі 9000,00 грн.

Зазначені обставин стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, такими, що підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі статтею 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

В статті 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати наданих послуг у розмірі 17750,00 грн.

Доказів оплати вказаної заборгованості відповідачем не надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

Також підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 12194,25 грн. та три проценти річних у розмірі 1178,66 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Колегія суддів зазначає, що період нарахування останнім вказаної суми 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга відповідача взагалі не містить обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду.

Помилковими є доводи відповідача, що ухвала господарського суду Харківської області від 16.05.2016 року, якою розгляд справи було відкладено на 06.06.2016 року, була отримана керівником 08.06.2016 року, тобто після дати судового засідання, в якому було прийнято оскаржуване рішення, що позбавило можливості участі в судовому засіданні відповідача у справі та надання заперечень з обґрунтованою правовою позицією.

В матеріалах справи містяться докази, що ухвала господарського суду Харківської області від 16.05.2016 року, якою розгляд справи було відкладено на 06.06.2016 року, була отримана представником відповідача 20.05.2016 року, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с.56). Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про час і місце засідання суду.

З огляду на викладене, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційний скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 06.06.2016 року у справі №922/1149/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відповідача - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 32-33, 43, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 06.06.2016 року у справі №922/1149/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено 06.09.2016 року.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Терещенко О.І.