ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2016 Справа № 917/1116/15

По позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб", 38400, Полтавська область, смт. Решетилівка, вул. Петровського, 41

До відповідача ОСОБА_1 районна державна адміністрація, 38400, Полтавська область, смт. Решетилівка, вул. Леніна, 17

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1. Відділ Держгеокадастру у Решетилівському районі Полтавської області, 38400, Полтавська область, смт. Решетилівка, вул. Леніна, 16

2. ОСОБА_2, 38400, Полтавська область, смт. Решетилівка, вул. Берегова, 17

Про: (1) визнання незаконним та скасування розпорядження ОСОБА_1 РДА Полтавської області від 11 липня 2012 року № 521 "Про надання дозволу громадянину ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на території ОСОБА_1 селищної ради Решетилівського району";

(2) визнання незаконним та скасування розпорядження ОСОБА_1 РДА Полтавської області від 29 жовтня 2012 року № 792 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 70 га в довгострокову оренду громадянину ОСОБА_2 для сінокосіння та випасання худоби на території ОСОБА_1 селищної ради Решетилівського району"

С у д д я ОСОБА_3

Представники:

від позивача - ОСОБА_4, ОСОБА_5 (див. протокол)

від відповідача відсутні (див. протокол)

від третіх осіб: 1 відсутні, 2 ОСОБА_6 ( див. протокол)

В судовому засіданні 11.08.2016р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення, дотримуючись приписів ст. 85 ГПК України ( в редакції Закону України №2453-ІУ) з залученням її до матеріалів справи.

Суть спору : Розглядається позовна заява Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб", смт. Решетилівка Полтавської області про (1) визнання незаконним та скасування розпорядження ОСОБА_1 РДА Полтавської області від 11 липня 2012 року № 521 "Про надання дозволу громадянину ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на території ОСОБА_1 селищної ради Решетилівського району"; (2) визнання незаконним та скасування розпорядження ОСОБА_1 РДА Полтавської області від 29 жовтня 2012 року № 792 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 70 га в довгострокову оренду громадянину ОСОБА_2 для сінокосіння та випасання худоби на території ОСОБА_1 селищної ради Решетилівського району.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що спірні розпорядження відповідача прийняті без дотримання норм чинного законодавства, а саме:

розпорядження ОСОБА_1 РДА Полтавської області від 11 липня 2012 року № 521 є погодженням про надання в користування на умовах оренди терміном на 49 років 11 місяців земельної ділянки орієнтовною площею 70, 00 га (сіножаті) для сінокосіння та випасання худоби (01.08 згідно КВЦПЗ) на території ОСОБА_1 селищної ради Решетилівського району громадянину ОСОБА_2, а розпорядження ОСОБА_1 РДА Полтавської області від 29 жовтня 2012 року № 792 є: (в першій його частині п. 1) затвердженням громадянину ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 70, 00 га в довгострокову оренду терміном на 49 років 11 місяців для сінокосіння та випасання худоби на території ОСОБА_1 селищної ради Решетилівського району складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою ОСОБА_7 для ведення фермерського господарства та дозволом на передачу в оренду та ( в другій його частині п. 2) передачею останньому в довгострокову оренду терміном на 49 років 11 місяців для сінокосіння та випасання худоби на території ОСОБА_1 селищної ради Решетилівського району земельної ділянки площею 70, 00 га, тоді як:

- частина цієї земельної ділянки є складовою землекористування позивача на умовах Договору оренди землі №8 від 10.02.2010р., укладеного між ОСОБА_1 РДА та СТОВ «Хлібороб, за яким останньому в оренду передана земельна ділянка загальною площею 32, 75 га, в т.ч. пасовища 32, 75 га. Цей договір укладено на 10 (десять) років та зареєстровано у Решетилівському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 березня 2010 року №5.

За викладеного резюмує позивач про порушення вимог:

(1) ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України ( що діяла на момент виникнення правовідносин), за положеннями якої, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої адміністрації. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Будь-якої згоди господарство-позивач, будучи вже землекористувачем пасовищ в 32, 75 га на спірній території, не надавало при вирішенні питання землекористування гр. ОСОБА_2 за проектом землеустрою щодо її відведення;

(2) ч. 1 ст. 154 ЗК України, згідно якої органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатися у здіснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обовязки чи обмеження;

(3) ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про оренду землі», за якою орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону,

що тягне за собою визнання недійсними розпоряджень ОСОБА_1, що є предметом спору в даній справі, відповідно до приписів ч. 3 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, ст. 21 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України.

Відповідач-РДА в відзиві на позов (т.1, а.с. 77) вимоги СТОВ «Хлібороб» не визнав, посилаючись на ту обставину, що оспорювані розпорядження стосуються землекористування гр. ОСОБА_2, щодо законності оренди якого всебічно досліджувалися докази в судовому порядку Новосанжарським районним судом Полтавської області та апеляційним судом Полтавської області в справі №542/1270/14-ц.

Третя особа-Колотій В.І. в запереченнях, що датуються 22.06.2015р. (т.1, а.с. 65-68), на позовну заяву посилається на законність отримання в оренду земельної ділянки за оспорюваними розпорядженнями відповідача та просить суд визнати недійсним договір оренди землі від 10.02.2010р. №8, укладений між ОСОБА_1 РДА (відповідач) та СТОВ «Хлібороб» (позивач), мотивуючи останнє укладенням цього договору терміном на 10 років, тоді як за розпорядження ОСОБА_1 РДА №121 від 10.03.2009р. надавалося таке право (оренди землі) терміном на 5 років.

Після прийняття ГСПО (ухвала від 25.05.2016р., т.2, а.с. 67-68) до розгляду матеріалів даної справи (новий розгляд), враховуючи висновки за постановою Вищого господарського суду України від 20 квітня 2016року (т.2, а.с. 50-57), проведення засідання 26.07.2016р., позивачем була подана заява про зміну предмету і підстав позову, що датується 10.08.2016р., вх. №9971, за прохальною частиною якої вимоги озвучено, як:

(1) визнати недійсним укладений 01.11.2012р. між ОСОБА_1 РДА та ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки площею 70 га із земель запасу ОСОБА_1 селищної ради терміном на 49 років, 11 місяців, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Решетилівському районі Полтавської області 11.12.2012 року за №0428, як такий, що порушує законні права позивача як орендаря земельної ділянки за договором оренди землі №8 від 10.02.2010 року, що був зареєстрований у Решетилівському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 15.03.2010р. за №16;

(2) скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки площею 70 га із земель запасу ОСОБА_1 селищної ради , який укладено терміном на 49 років 11 місяців та зареєстровано у відділі Держкомзему у Решетилівському районі Полтавської області 11.12.2012 року за №0428, в звязку з здійсненням такої реєстрації на земельну ділянку, що вже є обєктом оренди діючого та належним чином укладеного та зареєстрованого договору оренди з іншим орендарем;

(3) зобовязати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 районну державну адміністрацію Полтавської області усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що знаходиться в користуванні позивача відповідно до договору оренди земельної ділянки №8 від 10.02.2010 року.

Зазначена заява про зміну предмету і підстав позову не може бути прийнята судом за наступного.

Стаття 22 ГПК України приписує, що до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. Тобто ця норма містить альтернативу права зміни, а саме: одну із двох предмет позову чи підставу його.

Як за змістом заяви від 10.08.2016р., так і її назвою, остання є зміною і предмету позову, і зміною його підстав, і кількісним збільшенням вимог.

При цьому заява оформлена без дотримання приписів ст. 54 ГПК України, як і відсутні докази направлення її копії на адресу відповідача, що вимагає ст. 56 ГПК України. Остання не оплачена і судовим збором у встановленому порядку.

Відповідно до п. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання позовної заяви до господарських судів України судовий збір сплачується за ставками, встановленими ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» , а саме: позовні заяви немайнового характеру оплачуються одним розміром мінімальної заробітної плати.

При цьому, пунктом 2.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №7 від 21.02.2013 року(зі змінами і доповненнями) визначено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Крім того, вимоги за заявою про зміну предмету і підстав позову від 10.08.2016р.(вх. №9971:

- в другій її частині є похідними від першої вимоги, а отже заявленими передчасно, і стосуються державного реєстратора, який не є фігурантом як відповідач;

- в третій частині стосуються громадянина ОСОБА_2, який за своїм правовим статусом не може бути стороною (відповідачем) на нормами ГПК України в судовому процесі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача, третьої особи ОСОБА_2 (відсутність представників відповідача, який був належним чином повідомлений про дату і час слухання справи, дає підстави для розгляду справи в порядку ст. 75 ГПК України), дослідивши документальні докази, суд - в с т а н о в и в:

Позивач сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» є землекористувачем земельної ділянки (наряду з іншими земельними ділянками) загальною площею 32, 75 га (пасовища), що знаходиться на території ОСОБА_1 селищної ради, на умовах Договору оренди землі №8 від 10.02.2010р., що був укладений між ОСОБА_1 районною державною адміністрацією та СТОВ «Хлібороб» та зареєстрований у Решетилівському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 березня 2010 року №5.

Строк дії цього договору визначено в 10 років ( див. п. 8 договору, а. с. 21).

Стаття 204 Цивільного кодексу України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зазначений Договір оренди землі №8 від 10.02.2010р., укладений між сторонами-контрагентами, відноситься до оспорюваних право чинів. Докази визнання недійсним останнього в судовому порядку відсутні, а отже на нього поширюється презумпція правомірності правочину. Вимога третьої особи ОСОБА_2, залученого до участі в розгляді даного спору в порядку ст. 27 ГПК України, сформульована за прохальною частиною заперечень, про що зазначено вище не відповідає як приписам ст. 60 ГПК України, так і не підпадає під дію ст. 26 ГПК України, а тому не може бути предметом розгляду в даному провадженні. Предметом розгляду в справі №542/1270/14-ц, до якої відсилається відповідач, є вимога розірвання договору №8 від 10.02.2010р., що не є тотожним оцінці правочину на предмет недійсності.

Кадастровий номер зазначеної земельної ділянки :00:009:0018 (див. Техдокументацію із землеустрою СТОВ «Хлібороб», т. 1, а.с. 25-31).

В період дії Договору оренди землі №8 від 10.02.2010р. відповідач ОСОБА_1 районна державна адміністрація:

- 11 липня 2012 року ( на підставі заяви гр. ОСОБА_2) за розпорядженням №521 надала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 площею орієнтовно 70,00 га, з них сіножаті 70,00 га, для сінокосіння та випасання худоби терміном на 49 років 11 місяців на території ОСОБА_1 селищної ради Решетилівського району за межами населених пунктів;

- 29 жовтня 2012року (1) п. 1 розпорядженням №792 затвердила гр. ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 70,00 га в довгострокову оренду терміном на 49 років 11 місяців на території ОСОБА_1 селищної ради Решетилівського району, (2) п.2 розпорядженням №792 передала громадянину ОСОБА_2 в довгострокову оренду терміном на 49 років 11 місяців земельну ділянку загальною площею 70, 00 га для сінокосіння та випасання худоби на території ОСОБА_1 селищної ради Решетилівського району за межами населених пунктів.

Не погоджуючись з зазначеними розпорядженнями ОСОБА_1 РДА, розцінюючи їх як посягання на права землекористувача-орендаря, так як надана третій особі громадянину ОСОБА_2 за цими розпорядженнями земельна ділянка в розмірі 70, 00 га без врахування тієї обставини, що остання територіально накладається на земельну ділянку в 32, 75 га, що вже в користуванні за договором №8 від 10.02.2010р. (зазначеним вище), Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» звернулося до суду з даним позовом.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, оскільки земля є об'єктом цивільних прав і обов'язків і використовується в господарській діяльності на підставі цивільно-правових угод. До таких справ слід відносити справи, пов'язані із захистом права власності або користування землею, в яких, захищаючи свої цивільні права і охоронювані законом інтереси, беруть участь суб'єкти господарської діяльності; якщо предметом спору є право власності на земельну ділянку або право користування нею, в тому числі відновлення порушеного права третьою особою, яка на підставі рішень владних органів претендує на спірну земельну ділянку, то такий спір є спором про право і незалежно від участі в ньому органу, яким земельна ділянка надана у власність або у користування, повинен вирішуватися в порядку господарського судочинства (п. 5 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 18.03.2008 р. № 01-8/164 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2007 році" (із змінами, внесеними згідно з ОСОБА_8 господарського суду № 01-8/218 від 08.04.2008 р.).

Ця правова позиція закріплена і в п. 1.2 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» №6 від 17.05.2011р. (зі змінами і доповненнями)

Оскільки заявлені в цьому провадженні позовні вимоги випливають із відносин власності (так званого «титульного володіння» - землекористування), що мають приватноправовий характер, вимога про визнання частково недійсним рішення органу владних повноважень є похідною від права землекористування, участь у справі відповідача, який в інших правовідносинах є суб'єктом владних повноважень, та оскарження його рішення не змінюють правову природу спірних правовідносин і не перетворюють спір у публічно-правовий.

Таким чином, зазначений спір зводиться до вирішення питання про право користування суб'єкта господарювання земельною ділянкою, а отже, не є публічно-правовим і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції (адміністративної справи), наведене у пункті 1 частини 1 статті 3 КАС України. Компетенція адміністративних судів, установлена статтею 17 зазначеного Кодексу, на цей спір не поширюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Не дотримання певних норм закону, що набрало форму відповідного рішення чи розпорядження цих органів, тягне визнання їх недійсними у судовому порядку.

За ст. 2 Земельного кодексу України відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кленком України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ч.2 ст. 123 Земельного кодексу України ( в редакції, що діяла на час прийняття оспорюваних розпоряджень) особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

За ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Докази про відмову землекористувача СТОВ «Хлібороб» в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :00:009:0018 чи про згоду у зміні конфігурації цієї земельної ділянки при наданні земельної ділянки гр. ОСОБА_2 за оспорюваними розпорядженнями відповідач не надав.

Як засвідчують матеріали справи, і зокрема: листи-повідомлення на адресу СТОВ «Хлібороб», Відділу Держземагентства у Решетилівському районі від 30.04.2013р. №10/01-30 (т.1, а.с. 38 зворотна сторона), Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області від 18.05.2013р. №01-14/2330 з залучення акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 24.04.2013р. та акту обстеження земельної ділянки від 24.04.2013р. №9, земельна ділянка площею в 70,00 га за спірними розпорядженнями РДА була надана гр. ОСОБА_2 так, що частково накриває площу в 32, 75 га пасовищ, які знаходяться в користуванні СТОВ «Хлібороб» за договором оренди землі №8 від 10.02.2010р. (т.1, а.с. 38-44). При цьому таке «накладення» земельних ділянок ці державні структури пояснюють технічними неполадками в електронному реєстраційному обліку і тим самим підтверджують неправомірність поведінки відповідача в частині прийняття розпорядження від 29.10.2012р.№792 в частині його п.2 щодо передачі в оренду гр. ОСОБА_2 земельної ділянки, яка вже є обєктом землекористування СТОВ «Хлібороб», та є порушенням вимог як ст.ст. 123, 141 Земельного кодексу України, так і ст. 27 Закону України «Про оренду землі», за якою орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність» встановлено, що кадастрові зйомки це комплекс робіт, спрямованих на вивчення необхідних топографічних елементів місцевості щодо пунктів геодезичної мережі (зокрема меж земельних ділянок з їх найменуваннями, кількісними та якісними показниками) і нанесення їх на планшет для створення планів (карт), що служать основою для кадастрів. Кадастрові зйомки це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає, зокрема, геодезичне встановлення меж земельної ділянки; встановлення меж земельної ділянки на місцевості (ст. 198 Земельного кодексу України).

Державним інформаційним порталом, на якому оприлюднюються відомості Державного земельного кадастру є Публічна кадастрова карта (адреса в мережі Інтернет map.land.gov.ua).

Фото схеми з публічної кадастрової карти зображень земельних ділянок, за кадастровими номерами: :00:009:0018 (користування на умовах оренди СТОВ «Хлібороб») та :00:009:0022 (користування на умовах оренди гр. ОСОБА_2І.), що надані позивачем за заявою від 10.08.2016р., вх. №9971 (т.2, а.с. 140-143), є очевидним накладенням цих земельних ділянок.

Враховуючи, що:

- одна і та ж земельна ділянка або частина такої не може бути одночасно обєктом оренди різних господарюючих субєктів ( за винятком договірної основи щодо спільної діяльності);

- обовязок ведення, контролю облікових даних щодо землекористування ( на час прийняття оспорюваних розпоряджень) на відповідній території є юрисдикцією земельних служб, інформація від яких повинна досліджуватися органом владних повноважень при наданні в оренду земельної ділянки;

- як відмічено вище, інформація про землекористування СТОВ «Хлібороб» на умовах оренди земельною ділянкою за кадастровим номером :00:009:0018 при наданні в користування гр. ОСОБА_2 не була обєктом дослідження РДА (відповідач), що є порушенням зазначених норм чинного законодавства;

- за концептуальним змістом рішення Європейського Суду з Прав Людини від 20.10.2011 (остаточне 20.01.2012р.) у справі «Рисовський проти України» ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Тому будь-яка помилковість дій відповідача не може «лягати тягарем на плечі» позивача добросовісного землекористувача, яким є СТОВ «Хлібороб»,

тому права останнього підлягають судовому захисту в спосіб відповідно до приписів ч. 3 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, ст. 21 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України.

За так, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо визнання недійсним п. 2 розпорядження ОСОБА_1 РДА від 29 жовтня 2012 року № 792, за яким державна адміністрація, як розпорядник землі на той час, закріпила свою волю (після надання дозволу на виготовлення техдокументації та затвердження останньої) у наданні в користування конкретної земельної ділянки гр. ОСОБА_2, що стало підставою для укладання в подальшому договору оренди землі від 01.11.2012р. між ОСОБА_1 РДА та ОСОБА_2 і в послідуючому може слугувати підставою щодо пріоритетності права щодо договірних відносин з останнім за ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», а отже розпорядження №792 в цій частині (п.2) не є рішенням одноразової дії.

Що стосується розпорядження ОСОБА_1 РДА №521 від 11.07.2012 року, яке:

- носить дозвільний характер щодо розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_2,

- не конкретизує земельної ділянки певними межами чи фактом приналежності,

а сам процес надання земельної ділянки в оренду є відтермінованим в часі, суд розцінює дане розпорядження відповідача як таке, що прийняте з дотриманням норм чинного законодавства та в межах його компетенції.

За змістом пункту 1 розпорядження ОСОБА_1 РДА від 29.10.2012р. останній є актом одноразового застосування і вичерпав свою дію шляхом його виконання, а саме затвердженням техдокументації, а отже не може скасовуватися органом, який його прийняв, та сам по собі не породжує для позивача негативних наслідків в вигляді порушення прав останнього.

За викладеного вище, суд розцінює вимоги позивача як обґрунтовані та правомірні частково, а отже є такими, що підлягають задоволенню щодо визнання недійсним п. 2 розпорядження голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 29.10.2012р. №792 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 70,00 га в довгострокову оренду громадянину ОСОБА_2 для сінокосіння та випасання худоби на території ОСОБА_1 селищної ради Решетилівського району».

Враховуючи, що: (1) застосування положень ст. 83 (п.1, п.2 частини 1) є правом суду, (2) сам позивач не позбавлений права захисту в суді в інший спосіб як предметно, так і за іншим вмотивованим обґрунтування вимог щодо свого порушеного права, суд дає оцінку вимогам позивача за первинно заявленим позовом.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним п. 2 розпорядження голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 29.10.2012р. №792 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 70,00 га в довгострокову оренду громадянину ОСОБА_2 для сінокосіння та випасання худоби на території ОСОБА_1 селищної ради Решетилівського району».

3. В іншій частині позову відмовити.

СУДДЯ Г.І.БУНЯКІНА

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22.08.2016р.