Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

Іменем України

від 30 серпня 2016 року у справі №927/771/16

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г. розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/771/16

за позовом: ОСОБА_1, АДРЕСА_1; адреса для листування: АДРЕСА_2

до відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпров'є», вул. Центральна, 17, с. Малинівка, Ріпкинський район, Чернігівська область, 15043

про стягнення 4550грн.86 коп.

у присутності представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (довір.пост. від 29.01.2015)

від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 3544грн.85коп. інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.10.2015 по 31.07.2016, та 1006грн.01коп. трьох процентів річних, обчислених за період з 01.10.2015 по 31.07.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасною сплатою відповідачем виплат позивачу, які належали до сплати в зв'язку з її виключенням зі складу учасників товариства.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав без пояснення причин неможливості його надати.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними у справі повідомленнями про вручення поштового відправлення.

В судове засідання з'явився представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомлено.

Приймаючи до уваги, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, тому в силу ст.22 Господарського процесуального кодексу України участь у господарському засіданні є правом сторін, яким вони користуються на власний розсуд. Відповідач не скористався своїм правом участі у господарському засіданні по розгляду даної справи. Разом з тим, відсутність представника відповідача в судовому засіданні не є перешкодою для розгляду справи за наявними у ній матеріалами, а тому з метою уникнення затягування вирішення спору суд вважає за доцільне здійснювати розгляд справи по суті у відсутності представника відповідача та на підставі ст.75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Подане представником позивача клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу судом задоволено. Засідання господарського суду по розгляду даної справи проведено без фіксації його технічними засобами. Хід судового процесу відображено у протоколі судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення та доводи представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06.10.2015 у справі №927/656/15 стягнуто зі СТОВ «Придніпров'є» (відповідач у даній справі) на користь ОСОБА_1 (позивач у даній справі) 35770грн. вартості частини прибутку, 4675грн.02коп., які підлягали виплаті на підставі рішення загальних зборів засновників відповідача від 27.04.2012, 256грн. суми внеску до статного капіталу товариства, 29601грн.85коп. інфляційних витрат, 2662грн.85коп. процентів річних, 1969грн. судового збору та 2091грн. витрат за проведення судової експертизи.

В ході вирішення спору у справі №927/656/15 судом встановлено, що ОСОБА_1 була одним із засновників СТОВ «Придніпров'є» з часткою у статутному капіталі в розмірі 3,5%. На підставі рішення зборів учасників СТОВ «Придніпров'є» від 27.04.2012 позивача виключено зі складу учасників товариства. В зв'язку з її виключенням відповідач повинен був виплатити позивачу 35770грн. вартості частини прибутку, 4675грн.02коп. вартості частини майна товариства та 256грн. суми внеску до статутного капіталу товариства. Вказані грошові суми належали до виплати у термін не пізніше 27.04.2013, але сплачені не були.

Рішення набрало законної сили з 29.10.2015, про що свідчить відмітка на наказі Господарського суду Чернігівської області від 10.11.2015, виданого на примусове виконання рішення суду від 06.10.2015 по справі №927/656/15.

Відповідно до ч. 2 ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено цю обставину.

Приймаючи до уваги, що у даній справі беруть участь ті ж самі сторони, тому в межах даної справи не підлягають доказування обставини щодо визначення розміру сум, які належало виплатити позивачу, строку їх виплати, а також факт прострочення відповідачем сплати вищезазначених сум, які встановлені у рішенні суду від 06.10.2015 по справі №927/656/15.

Позивач, зазначаючи, що рішення суду від 06.10.2015 не виконано в повному обсязі, просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та три проценти річних, нарахованих за період, який, за твердженням позивача, не розглядався при вирішенні спору по справі №927/656/15. При цьому, як вбачається із прохальної частини позовної заяви, період нарахування інфляційних втрат визначено з 01.10.2015 по 31.07.2016. Разом з тим, виходячи із розрахунку інфляційних втрат, наведеного у тексті позовної заяви, обчислення здійснювались за період з 01.09.2015 по 31.07.2016. Враховуючи, що сума інфляційних втрат, яка наведена у розрахунку, співпадає із сумою, яку позивач просить стягнути в прохальній частині рішення, тому суд приходить до висновку, що фактично нарахування інфляційних втрат здійснювалось за період з 01.09.2015 по 31.07.2016.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України відповідальність боржника у вигляді сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, встановлена за порушення грошового зобов'язання.

В силу ст.524, 533-535 Цивільного кодексу України зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка має право вимагати від боржника виконання такого обов'язку, та яке виражається у грошовій одиниці України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті, є грошовим зобов'язанням.

Виходячи із змісту статей 54, 64 Закону України «Про господарські товариства», учаснику, якого виключено із складу учасників товариства виплачується вартість частини майна цього товариства, пропорційна його частці в статутному капіталі, належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році на момент виключення учасника. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому учасника виключено, і в строк до 12 місяців з дня виключення. Тобто, в зв'язку із виключенням учасника з товариства у даного товариства виникає обов'язок сплатити такому учаснику належні до виплати суми, а у учасника виникає право вимагати виконання цього обов'язку.

Таким чином, в зв'язку із виключенням позивача із складу учасників, у відповідача виникли зобов'язання сплатити відповідні грошові суми у встановлені законом строки, тобто виникли грошові зобов'язання.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За загальними правилами, за відсутністю передбачених приписами Цивільного кодексу України підстав припинення зобов'язань, зобов'язання, зокрема й грошове, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому, прийняття судом рішення про стягнення з боржника грошової суми на користь кредитора за умови невиконання цього рішення не припиняє зобов'язальних відносин між сторонами і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Як вбачається із матеріалів справи, наказ Господарського суду Чернігівської області від 10.11.2015 по справі №927/656/15, знаходиться на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Чернігівській області, та включений до складу зведеного виконавчого провадження про стягнення заборгованостей зі СТОВ «Придніпров'є».

Позивачем надано до матеріалів справи банківські виписки з рахунку від 13.07.2016 та від 26.08.2016, якими підтверджується, що в період з 28.12.2015 по 18.07.2016 позивачем отримано від органу державної виконавчої служби грошові кошти в погашення заборгованості згідно з наказом №927/656/15 від 10.11.2015. Всього за вказаний період позивачем отримано 15896грн.36коп.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач не надав суду доказів сплати ним позивачу всієї суми, яка належала до сплати в зв'язку з її виключення із складу учасників товариства, а також не надав доказів виконання судового рішення від 06.10.2015 в повному обсязі.

За таких обставин суд приходить до висновку, що судове рішення від 06.10.2015 фактично відповідачем не виконано, в зв'язку з чим позивач вправі вимагати від відповідача сплати інфляційних нарахувань та трьох процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Як вбачається із змісту рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.10.2015 по справі №927/656/15, інфляційні нарахування, які були стягнуті з відповідача, обчислювались за період з травня 2013 року по серпень 2015 року включно, а проценти річних обчислювались за період з 28.04.2013 по 30.09.2015.

Отже, визначення позивачем в межах даної справи, що розглядається, періоду нарахування інфляційних втрат з 01.09.2015 по 31.07.2016, та періоду нарахування трьох процентів річних з 01.10.2015 по 31.07.2016 є правомірним.

Перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд приходить до висновку, що розрахунки складені з урахуванням сум, отриманих позивачем в погашення заборгованості, із застуванням визначених у встановленому порядку індексів інфляції, та є арифметично вірними.

Приймаючи до уваги, що на момент вирішення спору по даній справі відповідачем доказів сплати в повному обсязі позивачу виплат, пов'язаних з виключенням її із складу засновників товариства, не надано, тому вимоги позивача є правомірними, а відтак їх належить задовольнити в повному обсязі, із відповідача має бути стягнуто 3544грн.85коп. інфляційних нарахувань та 1006грн.01коп. трьох процентів річних.

З огляду на вищевикладене, позов задовольняється повністю.

Відповідно до ч.1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі, судовий збір в повному обсязі покладається на відповідача.

Керуючись Законом України «Про господарські товариства», ст.524, 526, 533, 534, 535, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.22, 35, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпров'є», Чернігівська область, Ріпкинський район, с.Малинівка, вул.Центральна, 17 (ідентифікаційний код 03796815) на користь ОСОБА_1, АДРЕСА_1; адреса для листування: АДРЕСА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 3544грн.85коп. інфляційних нарахувань, 1006грн.01коп. трьох процентів річних та 1378грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 02 вересня 2016 року.

Суддя Т.Г.Оленич