РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2016Справа №910/12381/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Фарм»

до Державної установи «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України»

про стягнення 10 369 091,40 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Шиян А.О. (дов. від 01.07.2016);

від відповідача - не з'явися;

ВСТАНОВИВ:

06.07.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс Фарм» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Державної установи «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» про стягнення 10 369 332,21 грн., яка складається з: 5 305 600,00 грн. - основний борг, 388 980,43 грн. - 3% річних, 4 674 751,78 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №12/12/1 від 12.12.2013 щодо своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 08.07.2016 порушено провадження у справі №910/12381/16 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.07.2016.

19.07.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові докази по справі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 21.07.2016 у зв'язку із неявкою представника відповідача, невиконанням ним вимог ухвали суду від 08.07.2016, а також необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 09.08.2016.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.08.2016 у зв'язку із неявкою представника відповідача, невиконанням ним вимог ухвал суду, а також необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 30.08.2016.

22.08.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача 10 369 091,40 грн., з якої 5 305 600,00 грн. - основний борг, 407 731,73 грн - 3% річних, 4 655 759,68 грн. - інфляційні втрати.

В судовому засіданні 30.08.2016 судом було розглянуто заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог стосовно якої суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до абз. 1 п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи те, що вищезазначені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог до розгляду.

Отже, оскільки зменшення позовних вимог, викладене позивачем у його письмовій заяві, прийняте господарським судом, то новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є 10 369 091,40 грн.

В судове засідання 30.08.2016 представник позивача з'явився, позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 30.08.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 30.08.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

12.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Фарм» (далі - позивач, постачальник) та Державною установою «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» (далі - відповідач, замовник) укладено договір №12/12/1 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується у 2013 році поставити замовнику товар, зазначений у специфікації (додаток №1), яка є невід'ємною частиною договору, а замовник - прийняти та оплатити такий товар.

Відповідно до п. 1.2 договору найменування товару: інструменти і прилади медичні, хірургічні та стоматологічні (відеоендоскопічна стійка), код Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016-2010-32.50.1. Кількість товару - згідно специфікації (додаток №1).

За умовами п. 3.1 договору сума, визначена в договорі, становить 5 305 600,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що розрахунки проводяться шляхом оплати замовником поставленого товару за фактом постачання з відстрочкою платежу до 5 банківських днів або попередньої оплати, яка здійснюється на підставі рахунку-фактури відповідно до належним чином оформленого рішення головного розпорядника бюджетних коштів (постанова Кабінету Міністрів України від 09.10.2006 №1404 зі змінами) у разі наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань.

Строк поставки товару - до кінця 2013 року згідно заявки замовника. Місце поставки товару: 83045, м. Донецьк, проспект Ленінський, 47, ДУ «Інститут невідкладної і відновної хірургії ім. В.К. Гусака НАМН України» (п.п. 5.1, 5.2 договору).

Відповідно до пп. 6.1.1 п.6.1 договору замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар, а відповідно до пп. 6.3.1, 6.3.5 п. 6.3 договору постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товару в строки, встановлені цим договором та виконати монтаж, налагоджувальні роботи.

Згідно з п. 6.4.1 договору постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати оплату за поставлений товар.

Цей договір набирає чинності з дати підписання і діє до 31.12.2013. Строк дії договору може бути продовжений у разі виникнення документально підтверджених об'єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі форс-мажорних обставин, затримки фінансування витрат замовника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної у договорі (п. 10.1 договору).

Специфікацією (додаток №1 до договору від 12.12.2013 №12/12/1) сторони погодили найменування товару, який буде постачатися, модель, фірму-виробника, країну-виробника, кількість та його ціну, загальна вартість якого склала 5 305 600,00 грн.

Позивачем на виконання умов договору було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 5 305 600,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №АФ-0000688 від 24.12.2013 на суму 5 305 600,00 грн., підписаною повноважними представниками сторін; актом від 23.01.2014 здачі-приймання робіт по пуско-наладці та передачі в експлуатацію медичного обладнання, підписаним повноважними представниками сторін та скріпленим печатками товариств; довіреністю на отримання матеріальних цінностей №489 від 25.12.2013, а також актом звірки взаєморозрахунків від 01.03.2014, також підписаним повноважними представниками сторін та скріпленим печатками товариств.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідач не здійснив своєчасну оплату за поставлений товар, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 5 305 600,00 грн.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем матеріали справи не містять.

У зв'язку із цим позивачем заявлена до стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 10 369 091,40 грн., з якої 5 305 600,00 грн. - основний борг, 407 731,73 грн - 3% річних, 4 655 759,68 грн. - інфляційні втрати.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати товару, одержаного за договором №12/12/1 від 12.12.2013.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що розрахунки проводяться шляхом оплати замовником поставленого товару за фактом постачання з відстрочкою платежу до 5 банківських днів або попередньої оплати, яка здійснюється на підставі рахунку-фактури відповідно до належним чином оформленого рішення головного розпорядника бюджетних коштів (постанова Кабінету Міністрів України від 09.10.2006 №1404 зі змінами) у разі наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт поставки обумовленого договором товару за видатковою накладною №АФ-0000688 від 24.12.2013 на суму 5 305 600,00 грн., підписаною повноважними представниками сторін, проте відповідачем оплата за поставлений товар здійснена не була, у зв'язку із чим виникла заборгованість.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем матеріали справи не містять.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що заборгованість відповідача за поставлений товар складає 5 305 600,00 грн., яка підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

Згідно з положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв'язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з останнього 3% річних у розмірі 407 731,73 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4 655 759,68 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення виконання грошового зобов'язання встановлений судом, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, суд дійшов висновку, що розрахунок є арифметично вірним, а тому вказані суми нарахувань підлягають стягненню з відповідача у заявленому позивачем розмірі.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної установи «Інститут невідкладної і відновної хірургії імені В.К. Гусака Національної академії медичних наук України» (03680, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, буд. 30, код 25672427) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Фарм» (03110, м. Київ, вул. Пироговського, буд. 19, корпус 6, код 31807524) суму основного боргу у розмірі 5 305 600 (п'ять мільйонів триста п'ять тисяч шістсот) грн. 00 коп., інфляційні втрати в сумі 4 655 759 (чотири мільйона шістсот п'ятдесят п'ять тисяч сімсот п'ятдесят дев'ять) грн. 68 коп., 3% річних у сумі 407 731 (чотириста сім тисяч сімсот тридцять одну) грн. 73 коп. та судовий збір у розмірі 155 536 (сто п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот тридцять шість) грн. 37 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене та підписане - 05.09.2016.

Суддя В.О. Демидов