ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.08.16р. Справа № 904/10401/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод", м. Марганець Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості 625 510,12 грн. за кредитним договором

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 09-32/460 від 20.07.2015 року, представник;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 14.04.2016 року, представник;

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 31.12.15р. та заяви про виправлення описки у заяві про збільшення позовних вимог від 18.01.16р., просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" (далі - відповідач) суми 106 140,92 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 291 623, 22 грн. інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту, 19 664, 72 грн. інфляційних втрат за прострочення сплати процентів за користування кредитом, 25 980, 81 грн. 3% річних, за прострочення сплати кредиту, 2 249, 07 грн. 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом, 275 521, 37 грн. пені за прострочення сплати кредиту, а всього суму 721 180,11 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором про відкриття кредитної лінії №461/02-11 від 22.12.11р.

Рішенням господарського суду від 18.01.2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 року рішення господарського суду від 18.01.2016 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.06.2016 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2016 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 року у справі № 904/10401/15 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" 137 760,69 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом скасовано. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області. В решті рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2016 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 року у справі № 904/10401/15 залишено без змін.

Направляючи справу на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області, Вищий господарський суд України зазначив, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2016 р., залишене без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 року, у даній справі не відповідає вищевказаній постанові пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, оскільки банком заявлялась позовна вимога про стягнення пені за прострочення сплати кредиту, що і було предметом розгляду даного спору по суті та про що зазначено у описовій і мотивувальній частинах рішення, в той час як в його резолютивній частині стягнуто пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Постанова касаційної інстанції не може містити вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Згідно автоматизованої системи документообігу справу №904/10401/15 передано на розгляд судді Мартинюку С.В.

Ухвалою господарського суду від 23.06.2016 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в засіданні на 04.07.2016 року.

Ухвалою господарського суду від 04.07.2016 розгляд справи відкладено на 12.07.2016, у звязку з неявкою представника відповідача у призначене судове засідання.

У судовому засіданні 12.07.2016 представник позивача подав письмові пояснення по справі, та просить суд позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в частині стягнення пені за прострочення сплати кредиту за період з 01.12.2014 по 24.11.2015 задовольнити у повному обсязі (3т., а.с. 111-117).

В порядку ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 12.07.2016 року оголошено перерву до 25.07.2016 року.

В порядку ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 25.07.2016 року оголошено перерву до 08.08.2016 року.

В порядку ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 08.08.2016 року оголошено перерву до 17.08.2016 року.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому засіданні 17.08.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.12.11р. між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі Позивач) та Публічним акціонерним товариством "Марганецький рудоремонтний завод" (далі - Відповідач) укладено Кредитний договір про відкриття кредитної лінії №461/02-11 (далі - Кредитний договір), відповідно до п.2.1 якого банк надає позичальникові кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії зі встановленням Ліміту кредитної лінії у розмірі 1 823 773,00 грн., кредитування відбувається шляхом надання позичальникові кредитних коштів в межах окремих Траншів, загальна сума яких не може перевищувати Ліміт кредитної лінії. Встановлення розміру кожного Траншу відбувається після підписання з позичальником Договору про надання Траншу в межах встановленого ліміту кредитування, в якому визначається, крім іншого, строк користування Траншем, процентна ставка. Договори про надання Траншу в межах встановленого ліміту кредитування є невідємними частинами цього Договору.

Рішенням по справі №904/6212/14 встановлено обставини щодо належного виконання позивачем своїх зобовязань по наданню кредитних коштів та факт неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за Кредитним договором на момент прийняття рішення.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, яких беруть участь ті самі сторони.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 08.06.2016 року, господарський суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені за прострочення сплати кредиту з огляду на наступне.

Відповідно до п.5.2 Кредитного договору (в редакції Договору про внесення змін та доповнень №142/02-13 від 25.04.13 р.) за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом, та/або плати за кредит, та/або процентів за неправомірне користування кредитом Позичальник сплачує пеню, яка обчислюється щоденно за методом "факт/факт" від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення, та нараховується щоденно. За несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, та/або плати за кредит, та/або процентів за неправомірне користування кредитом, що нараховані після настання кінцевої дати повернення кредиту, що вказана у п.2.3 цього Договору, пеня не нараховується.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно положень частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається з п.2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питанні практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати 6 місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.

Також, абз. 1 п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів роз'яснено, що якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Таким чином, положення ч.6 ст.232 Господарського кодексу України щодо нарахування штрафних санкцій в межах 6 місяців застосовуються до відповідних правовідносин лише у разі, якщо інше не встановлено законом або договором.

Пунктом 3.4 Кредитного договору банк та позичальник погодили строк нарахування пені, зазначивши, що у випадку, якщо банком застосована до позичальника неустойка у вигляді пені, остання нараховується банком з дати виникнення обставин, що є підставою для застосування пені, до дати припинення цих обставин включно.

Пунктом 5.2 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень № 142/02-13 від 25.04.2013 р.) передбачено, що за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, та/ або плати за кредит, та/ або процентів за неправомірне користування кредитом, що нараховані після настання кінцевої дати повернення кредитом, вказаної у п. 2.3. договору, пеня не нараховується.

Слід зазначити, що така редакція п. 5.2. договору не встановлює обмежень у часі для нарахування пені саме за прострочення сплати тіла кредиту.

При новому розгляді справи було встановлено, що 31.12.2015 р. Позивачем подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог від 24.12.2015р., якою просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 275 521,37 грн. пені за прострочення сплати кредиту за період з 02.09.2013 по 24.11.2015 (1т., а.с. 176-179).

Але, слід зазначити, що 18.01.2016 Позивачем подано до суду заяву про виправлення описки у заяві про збільшення розміру позовних вимог №104/87-56 від 18.01.2016 року зазначивши, що при виготовлені тексту заяви про збільшення розміру позовних вимог була здійснена технічна описка у даті початку періоду нарахування пені за прострочення сплати кредиту, у звязку з чим помилково зазначений період з 02.09.2013 по 24.11.2015, замість періоду з 01.12.2014 по 24.11.2015 (1т., а.с. 197-198).

Таким чином, з урахуванням вищезазначених заяв, Позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення повернення тіла кредиту у розмірі 275 521,37 грн. за період з 01.12.2014 по 24.11.2015.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування пені, суд зазначає наступне.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2014 року було присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача в тому числі 567 973,00 грн. основного боргу - тіла кредиту та надано відстрочку виконання рішення на 6 місяців. Дане рішення було оскаржено в апеляційному порядку і не набрало сили до його перегляду апеляційним судом.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.03.2015р. рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2014р. у справі № 904/6212/14 змінено та надано ПАТ «Марганецький рудоремонтний завод» відстрочку виконання рішення до 03.09.2015р.

Таким чином, в період часу з 04.03.2015р. по 03.09.2015р. діяла відстрочка виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту в сумі 567 973,00 грн.

При цьому господарський суд вважає, що невиконання грошового зобов'язання за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора з відстроченням не призводить до наслідків порушення грошового зобов'язання.

Така позиція підтверджується правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 17.02.2016р. по справі № 3-1276г.15.

За таких обставин відсутні підстави для нарахування пені за прострочення сплати тіла кредиту у період з 04.03.2015р. по 03.09.2015р.

Після здійсненого судом перерахунку пеня за прострочення повернення кредиту за період з 01.12.2014 по 03.03.2015 становить 44 971,01 грн., та за період 04.09.2015 по 24.11.2015 становить 59 411, 53 грн. Загальній розмір пені складає 104 382, 54 грн.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобов'язання.

Згідно до ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення судом розміру присудженої до стягнення неустойки є правом суду, яке реалізується ним на визначених законом підставах.

Суд бере до уваги те, що відповідачем до матеріалів справи надано звіт про фінансовий стан підприємства станом на 30.06.2016 року, з якого вбачається, що станом на 30.06.2016 року існує дебіторська заборгованість в розмірі 12 178 тис. грн. (р.1125 балансу). З розділів 1615,1635,1690 балансу вбачається існування кредиторської заборгованості, заборгованість по заробітній платі складає 499 тис. грн. та відображена в 1630 балансу. Також, відповідачем надано довідку, з якої вбачається, що заборгованість перед Пенсійним Фондом складає 2387522,14 грн.

З огляду на майновий стан відповідача та повне погашення кредиту, господарський суд вважає за необхідне на підставі ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, зменшити розмір пені на 50% від належної до стягнення суми, що буде становити суму 52 191,27 грн., а у стягненні решти пені - відмовити.

Відповідно до п. 4.3, абз. 1 п. 4.4 постанови Пленуму № 7 від 21.02.2013 року, у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

У випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

З урахуванням наведених позицій Пленуму Вищого господарського суду на відповідача підлягають віднесенню витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подані позову в частині вимог по стягненню пені за прострочення сплати тіла кредиту пропорційно задоволеним вимогам без урахування зменшення штрафних санкцій, а на позивача покладаються витрати по сплаті судового збору, понесені відповідачем при поданні касаційної скарги в частині оскарження рішення про стягнення суми пені за прострочення сплати тіла кредиту в тій частині, в якій господарський суд відмовив у позові при новому розгляді справи без урахування зменшення штрафних санкцій.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" (53401, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Радянська, 162, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, м. Київ, пров. Шевченка, 12, ) 52 191 27 грн. пені за прострочення сплати за користування кредитом, 1 565,74 грн. судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, м. Київ, пров. Шевченка, 12, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" (53401, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Радянська, 162, ) 3080,50 грн. судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Видати накази.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 22.08.2016 року.

Суддя ОСОБА_3