РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2016 р. Справа № 924/308/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Крейбух О.Г.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Коломис В.В.

при секретарі Михальчук В.К.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "ОСОБА_4 ОСОБА_1" на рішення господарського суду Хмельницької області (суддя Заярнюк І.В.) від 31.05.16 р. у справі № 924/30816

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс" м.Нетішин

до ОСОБА_3 акціонерного товариства "ОСОБА_4 ОСОБА_1" в особі Хмельницької обласної дирекції

про визнання кредитного договору №014/08-11/8856 від 30.03.2007р.недійсним

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс", звернулося із позовною заявою до публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 ОСОБА_1" в особі Хмельницької обласної дирекції про визнання кредитного договору №014/08-11/8856 від 30.03.2007р. укладеним в національній валюті України - гривні.

В обґрунтування позовних вимог посилається на ст.ст. 11, 13, 16, 217, 235, 525, 539, 629, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, ч.7 ст. 179, ч.2 ст. 198, ст. 345 Господарського кодексу України, ст. 3, 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст. 4, 16 Декрету Кабінету міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 року №15-93.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 01.04.2016р. порушено провадження у справі № 924/308/16 та призначено до розгляду в засіданні суду на 21.04.2016р.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 21.04.2016р. задоволено заяву позивача про зміну предмету позову, в результаті чого предмет розгляду справи № 924/308/16 є вимога позивача до відповідача про визнання кредитного договору №014/08-11/8856 від 30.03.2007р. недійсним.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 31.05.2016 року у справі № 924/308/16 позов ТОВ "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс" до ПАТ "ОСОБА_4 ОСОБА_1" в особі Хмельницької обласної дирекції про визнання кредитного договору №014/08-11/8856 від 30.03.2007 року недійсним задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір №014/08-11/8856 від 30.03.2007 року, укладений між ПАТ "ОСОБА_4 ОСОБА_1" та ТОВ "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс".

ПАТ "ОСОБА_4 ОСОБА_1", не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області від 31.05.2016 року у справі № 924/308/16 скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає:

- рішенням господарського суду Хмельницької області від 23.03.2016р. у справі № 924/1826/15, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.05.2016р., відмовлено у задоволенні позову ТОВ "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс" до ПАТ "ОСОБА_4 ОСОБА_1" про визнання недійсним кредитного договору № 014/08-11/8856 від 30.03.2007р. в частині визначення валюти кредитування в доларах США та про визнання укладеним в національній валюті України гривні. Фактично предмет і підстави позовів у справі № 924/1826/15 і даній справі є ідентичними, поскільки вони випливають із вимог ч.2 ст.235 ЦК України. Однак, судом першої інстанції не розглянуті клопотання Банку про залишення позову без розгляду по п.2 ч.1 ст.81 ГПК України та про припинення провадження у справі по п.2 ст.80 ГПК України;

-позивачем у даній справі було змінено як предмет позову, так і його підставу, що є порушенням ч.3 ст.22 ГПК України;

- судовим рішенням у справі № 924/1826/15 встановлені обставини, які у відповідності до ст.35 ГПК України не потребують додаткового доказування, зокрема в частині недоведеності посилань на таке: - бажання клієнта отримати кошти в українській гривні, а не в доларах США; - видача кредиту фактично в українській гривні, а не в доларах США; - відкриття клієнту поточного рахунку в національній, а не іноземній валюті; - відсутність у сторін правочину індивідуальної ліцензії НБУ на право видачі/отримання кредиту в іноземній валюті; - відсутність у представника позичальника повноважень для укладення кредитного договору; - удаваність правочину в розумінні ст.235 ЦК України;

- судом не розглянуто заяву ПАТ "ОСОБА_4 ОСОБА_1" про застосування наслідків недійсності кредитного договору відповідно до ст.1057-1 ЦК України;

- загальні збори ТОВ "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс", протокол № 13 від 05.03.2007р., уповноважили директора товариства ОСОБА_5 на укладення кредитного договору, договору застави з банком та підписання усіх документів для отримання кредиту;

- загальні збори ТОВ "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс", протокол № 15 від 11.06.2007р., уповноважили директора товариства ОСОБА_5 на підписання додаткових угод до кредитного договору для збільшення розміру кредитної лінії;

- обставини щодо правомочності дій директора товариства при укладення кредитного договору досліджувалися у справі № 924/1826/15.

Таким чином, на думку ПАТ "ОСОБА_4 ОСОБА_1", правові підстави для задоволення позову відсутні, просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове про відмоу в позові.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти доводів та вимог скарги, вказавши, що господарський суд Хмельницької області при винесенні рішення правомірно застосував норми матеріального та процесуального права, повністю зясував обставини справи та дослідив докази у справі, постановив законне та обгрунтоване рішення, а тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.06.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Демянчук Ю.Г., суддя Юрчук М.І., та призначено її розгляд на 13.07.2016 р. /т.1 а.с.124/.

Ухвалою суду від 24.06.2016р. розгляд справи 13.07.2016 р. призначено в режимі відеоконференції, проведення якої доручено господарському суду Хмельницької області /т.1 а.с.164-165/.

Автоматизованою системою документообігу суду на підставі розпорядження керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 12.07.2016р. у справі № 924/308/16 проведено автоматичну зміну складу колегії суддів у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Демянчука Ю.Г та судді Юрчука М.І., відтак визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Мамченко Ю.А., суддя Коломис В.В., про що складено протокол зміни складу колегії суддів від 12.07.2016р.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.07.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі колегії суддів: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Мамченко Ю.А., суддя Коломис В.В. /т.1, а.с.185-188/.

Ухвалою суду від 13.07.2016р. розгляд справи відкладено на 22.08.2016р. /т.1 а.с.194-195/.

В судовому засіданні 22.08.2016р. відповідач та позивач підтримали свої позиції, викладені в апеляційній скарзі, поясненні на відзив та відзиві на апеляційну скаргу, доповненні до відзиву відповідно.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд під час розгляду матеріалів справи та апеляційної скарги

ВСТАНОВИВ:

30.03.2007 р. між публічним акціонерним товариством "ОСОБА_4 ОСОБА_1" в особі Хмельницької обласної дирекції (надалі кредитор, ОСОБА_4, відповідач, апелянт) та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговельно-сервісний центр "Універсалсервіс" (надалі позичальник, позивач) укладено кредитний договір № 014/08-11/8856 (надалі - Договір), відповідно до частини першої якого розмір кредиту та валюта кредиту складає 300000 дол. США; цільове використання кредиту: на розвиток бізнесу; річна база нарахування процентів: 365 днів; дата остаточного повернення кредиту: 29.03.2014 року.

Пунктом 1.7.1 Договору визначено, що банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною/ними заявкою/ами позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом перерахування кредитних коштів в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника в банку. Перший транш надається у термін до двох місяців з дати укладення цього договору. Кожний наступний транш надається позичальнику за умови підтвердження ним цільового використання кожного попереднього траншу.

Відповідно до п.1.5.1 Договору, погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток № 1 до цього Договору), шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок, вказаний в Частині № 1 цього Договору.

Відповідно до п.1.6.1 Договору, позичальник зобов'язаний повністю повернути банку суму кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту відповідно до умов встановлених в ч.1.5 цього Договору.

Згідно з п.1.4.1.1 Договору, позичальник взяв на себе обов'язок, сплачувати проценти за користування кредитом, які розраховуються на основі фіксованої процентної ставки, з розрахунку річної бази нарахування процентів.

Відповідно до п.1.4.1.2 Договору, проценти нараховуються не пізніше дати, визначеної у Графіку повернення кредиту та сплати процентів (Частина № 1 цього Договору), кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються позичальником відповідно до умов ст.1.5 цього Договору.

Положеннями п.1.12.1 Договору, встановлено, що при одержанні кредиту позичальник усвідомлює та гарантує, що умови даного договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин; позичальник спроможний здійснити цей договір і виконання зобов'язання по ньому, оскільки він не має обмежень право чи дієздатності; Позичальник не є жодним чином обмежений законом, іншим нормативним актом, судовим рішенням чи іншим передбаченим чинним законодавством способом в своєму праві укладати цей Договір та виконувати умови визначені у ньому.

За порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору (п.4.1.1 Договору).

Незважаючи на інші положення цього Договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань за цим Договором в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно встановлених п. 2.3.7-2.3.12 та ст. 3 цього договору) та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки (надалі вимога). При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги (п.1.9.1 Договору).

Відповідно до п.7.2 Договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (дата договору) включаючи всі додатки до нього (додатки складають невід'ємну частину цього договору), і діє до виконання сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому Договору в повному обсязі.

В подальшому банком та позичальником внесено зміни до кредитного договору шляхом підписання договорів про внесення змін № 1 від 19.06.2007 року, № 014/08-11/8856/2 від 29.01.2009 року, № 014/08-11/8856/3 від 09.07.2010 року, № 014/08-11/8856/4 від 22.04.2011 року, № 014/08-11/8856/5 від 31.05.2012 року, № 014/08-11/8856/6 від 26.07.2013 року.

19.06.2007 року Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою збільшено суму кредиту до 700000 дол. США, процентна ставка за користування кредитом встановлена на рівні 12 % річних, дата остаточного повернення кредиту визначена 29.03.2017 року, повернення кредиту здійснюється рівними ануїтетними щомісячними платежами по 6140,36 дол. США. (частина 1, пункти 2, 3, 4 Додаткової угоди).

29.01.2009 року Додаткову угоду № 014/08-11/8856/2, якою кредитор на положеннях та умовах цього Договору відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником платежів, що зменшуються згідно з графіком погашення до цього договору (Додаток № 1). Детальний порядок повернення кредиту та сплати процентів визначений в частині № 2 цього Договору.

09.07.2010 року Додаткову угоду № 014/08-11/8856/3, якою, на період кредитних канікул, з 09.07.2010 року по 31.08.2010 року, щомісячний платіж зменшується до розміру 3000 дол. США (п.1.2 Угоди), починаючи з 01.09.2010 року кредитор змінює позичальнику строк сплати решти щомісячного платежу в сумі 3521,35 дол. США, а позичальник зобов'язується сплатити вказану суму в майбутньому відповідно до графіку погашення кредиту та сплати процентів, що є додатком № 1 до цієї Додаткової угоди та її невід'ємною частиною (п.1.3 Угоди), протягом кредитних канікул позичальник сплачує проценти за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору (п. 1.4 Угоди).

22.04.2011 року Додаткову угоду № 014/08-11/8856/4, якою позичальник зобов'язується щомісячно проводити по власному поточному рахунку у банку свої безготівкові розрахунки і власні грошові обороти у розмірі не менше 80%. При цьому, на протязі дії цього договору позичальник зобов'язується на першу вимогу банку надавати в банк довідку підписану керівником виконавчого органу позичальника про розмір грошових оборотів позичальника по банківським рахункам за попередній звітний період (п.2 Угоди).

31.05.2012 року Додаткову угоду № 014/08-11/8856/5, якою визначено перелік фінансових поручителів та заставу нерухомого майна, строки та обов'язок позичальника щодо приведення у відповідність правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомості, який переданий в заставу в якості забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору, із фактичними технічними характеристиками нерухомості.

26.07.2013 року Додаткову угоду № 014/08-11/8856/6, якою за невиконання або неналежне виконання позичальником обов'язків передбачених п.2.3.1 цього Договору, позичальник, на вимогу кредитора сплачує останньому штраф у розмірі 50000 грн. Сплата неустойки не звільняє позичальника від виконання порушеного (невиконаного) обов'язку (п.2 Угоди), станом, на дату підписання цієї додаткової угоди фактична заборгованість позичальника за Договором по сплаті суми кредиту становить 360321,90 дол. США (п. 3.1 Угоди).

На виконання умов Кредитного договору № 014/08-11/8856 та Додаткових угод до Договору, згідно заяв на отримання кредиту, позичальником виконано звої зобов'язання за договором на загальну суму 663000,00 дол.США, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 1 від 30.03.2007 року на суму 300000 дол. США, платіжним дорученням № 6 від 09.07.2007 року на суму 100000 дол. США, платіжним дорученням № 10 від 13.09.2007 року на суму 160000 дол. США, платіжним дорученням № 14 від 06.11.2007 року на суму 70000 дол. США, платіжним дорученням № 15 від 18.02.2008 року на суму 33000 дол. США.

На думку позивача, відсутність у відповідача індивідуальної ліцензії НБУ на право видачі/отримання кредиту в іноземній валюті; укладення договору з валютою кредитування дол. США з метою приховати укладений правочин у валюті кредитування українській гривні, відсутність у представника позичальника повноважень для укладення кредитного договору слугували підставою для звернення з позовом до суду про визнання недійсним кредитного договору № 014/08-11/8856 від 30.03.2007р.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням господарського суду Хмельницької області від 23.03.2016р. у справі № 924/1826/15, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.05.2016р., відмовлено у задоволенні позову ТОВ "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс" до ПАТ "ОСОБА_4 ОСОБА_1" про визнання недійсним кредитного договору № 014/08-11/8856 від 30.03.2007р. в частині визначення валюти кредитування в доларах США та про визнання укладеним в національній валюті України гривні.

А тому заявлені позивачем підстави позову у даній справі № 924/308/16, а саме відсутність у відповідача індивідуальної ліцензії НБУ на право видачі/отримання кредиту в іноземній валюті; бажання ТОВ"Торговельно-сервісний центр "Універсалсервіс" отримати кредит у гривні, фактична видача кредиту у гривні, а не в дол.США, відкриття товариству поточного рахунку в національній, а не іноземній валюті, удаваність оспорюваного кредитного договору в розумінні ст.235 ЦК України судом не беруться до уваги, поскільки такі підстави являлися предметом дослідження у справі № 924/1826/15, рішенням у якій в задоволенні позову відмовлено.

Згідно зі ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є наступні:

зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Крім того, управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 ЦК України). За системним аналізом норм ЦК України (статті 99, 145, 147), ГК України (стаття 89), Закону України "Про господарські товариства" (статті 58, 59, 62, 63) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов'язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об'єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися в межах корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним (пункт 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року N 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України).

З огляду на вищезазначене, дефекти в компетенції, обсязі повноважень виконавчого органу товариства, коли цей орган вступає в правовідносини із третіми особами, можуть залежати від дефектів реалізації учасниками товариства корпоративних прав. У такому випадку дефекти волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства.

З огляду на таке, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають із юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

При цьому частиною четвертою статті 92 ЦК України передбачено, що якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Таким чином, закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов'язок відшкодувати завдані товариству збитки.

Разом з тим, питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Натомість, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Отже договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства.

Правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 27.04.2016р. у справі № 6-62цс16.

Згідно п.3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11, припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Судом встановлено, що оспорюваний Кредитний договір від 30.03.2007р. № 014/08-11/8856 від імені ТОВ "Торгово-сервісний центр Універсалсервіс" уклав директор ОСОБА_5, яка діяла на підставі Статуту /т.1, а.с.11/.

При цьому в преамбулі Кредитного договору не зазначено про будь-які рішення зборів учасників товариства, які уповноважують директора на підписання даного правочину.

Станом на 30.03.2007р. діяла редакція Статуту ТОВ "Торгово-сервісний центр Універсалсервіс" затверджена зборами учасників, протокол № 1 від 02.05.2006р., реєстрацію якої проведено 11.05.2006р. /т.1, а.с.101-104/.

Відповідно до п.8.6 Статуту, в редакції станом на 30.03.2007р., виконавчим органом товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є директор.

Згідно п.8.6.4 Статуту, в редакції станом на 30.03.2007р., директор має право, серед іншого, укладати угоди, що не перевищують 20000 грн. з одним котрагентом, та чинити юридичні дії від імені товариства, давати доручення, відкривати та використовувати рахунки товариства в установах банків.

Отже, ПАТ "ОСОБА_4 ОСОБА_1" повинно було бути відомо про наявні обмеження повноважень директора ТОВ "Торгово-сервісний центр Універсалсервіс" станом на 30.03.2007р.

09.07.2007р. проведено державну реєстрацію змін до Статуту ТОВ "Торгово-сервісний центр Універсалсервіс" (нова редакція), відповідно до п.8.6.4 якого директор має право на укладення будь-яких цивільно-правових правочинів в порядку передбаченому чинним законодавством /т.1, а.с.105-109/.

Згідно ч.3 ст.19 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, у разі якщо зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, пов'язані із зміною обмежень щодо представництва від імені юридичної особи, особа, уповноважена діяти від імені юридичної особи (виконавчого органу), додатково подає примірник оригіналу (ксерокопію, нотаріально засвідчену копію) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи, яким встановлено такі обмеження.

Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації зміни до відомостей про юридичну особу є датою державної реєстрації зміни до відомостей про юридичну особу.

Тобто лише з 09.07.2007р. директор товариства ОСОБА_5 наділена повноваженнями підписувати будь-які договори, в т.ч. і на будь-яку суму.

Таким чином, відповідач ПАТ "ОСОБА_4 ОСОБА_1" знав або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не міг не знати про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства станом на дату укладення оспорюваного кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців", у Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості щодо юридичної особи: дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Тобто, вимога про наявність обмежень в діяльності уповноваженої особи, яка діє від імені юридичної особи, чітко врегульована чинним законодавством; повноваження директора реєструються в Єдиному державному реєстрі, після чого він має право здійснювати діяльність відповідно до чинного законодавства.

Отже, юридична особа вважається такою, що здійснює діяльність на підставі установчих документів з моменту державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи у порядку, встановленому статтею 29 цього Закону (п.11 ст.19 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців").

З огляду па вищенаведене ОСОБА_5, як директор, не мала повноважень на здійснення підпису кредитного договору станом на 30.03.2007 року у зв'язку із відсутністю спеціальної правосуб'єктності, що узгоджується з вимогами ч.1 ст.207 Господарського кодексу.

За статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Обсяг цивільної дієздатності особи, що вчиняє правочин від імені юридичної особи, визначається відповідно до установчих документів юридичної особи та закону; вчинення дій, що свідчать про прийняття правочину до виконання, вважається схваленням правочину у разі вчинення правочину особою з перевищенням наданих їй повноважень.

Враховуючи вищевикладене, оспорюваний Кредитний договір підписано сторонами 30 березня 2007 року, тобто станом на момент, коли директор ОСОБА_5 не мав жодних юридичних повноважень згідно Статуту для підписання як основного кредитного договору про отримання коштів на суму 300000 доларів США, так і Додаткової угоди № 1 від 19 червня 2007 року, якою збільшено суму кредиту до 700000 доларів США. А тому позовні вимоги ТОВ "Торгово-сервісний центр-Універсалсервіс" про визнання недійсним Кредитного договору від 30.03.2007р. № 014/08-11/8856 є підставними та підлягають до задоволення.

ПАТ "ОСОБА_4 ОСОБА_1" заявлено клопотання про застосування наслідків недійсності кредитного договору в порядку ст.1057-1 ЦК України, а саме просив визначити грошову суму, яка підлягає поверненню Банку та накласти арешт на майно, що знаходиться в іпотеці Банку за Договорами іпотеки від 30.03.2007р. та від 22.04.2011р.

Відповідно до част.1, 2 ст.1057-1 ЦК України, у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

Визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобов'язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт.

У відповідності до п.2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» від 24 листопада 2014 року N 1, у разі визнання кредитного договору недійсним господарським судам слід керуватися приписами статей 216, 1057-1 ЦК України щодо правових наслідків недійсності такого договору та за заявою сторони визначати грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю з урахуванням сплачених позичальником сум основного зобов'язання, відсотків за користування кредитними коштами, комісійних винагород банку тощо.

Судом встановлено, що на виконання умов Кредитного договору № 014/08-11/8856 та Додаткових угод до Договору ПАТ "ОСОБА_4 ОСОБА_1" надано ТОВ "Торгово-сервісний центр-Універсалсервіс" кредитних коштів на загальну суму 663000,00 дол.США, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 1 від 30.03.2007 року на суму 300000 дол. США, платіжним дорученням № 6 від 09.07.2007 року на суму 100000 дол. США, платіжним дорученням № 10 від 13.09.2007 року на суму 160000 дол. США, платіжним дорученням № 14 від 06.11.2007 року на суму 70000 дол. США, платіжним дорученням № 15 від 18.02.2008 року на суму 33000 дол. США.

Відповідач в обгрунтування клопотання про застосування ст.1057-1 ЦК України розрахунку грошової суми, яка має бути повернута кредитодавцю, та первинних документів, що підтверджують сплату позивачем тіла кредиту та відсотків за його користуванням, не подав.

Натомість згідно розрахунку позивача у період з 29.04.2008р. по 19.09.2014р. ТОВ "Торгово-сервісний центр-Універсалсервіс" сплатило 359378,10 дол.США по тілу кредиту /т.2, а.с.12-15/ та у період з 02.04.2007р. по 29.08.2014р. 412374,30 дол.США відсотків за користування кредитом /т.2, а.с.16-19/, що підтверджується копіями платіжних доручень /т.2 а.с.20-229; т.3 а.с.1-209, 211-216/.

Таким чином, позивачем за кредитним договором сплачено 772032,40 дол.США (359668,10 дол.США /тіло кредиту/ + 412374,30 дол.США /відсотки/). Відповідно, враховуючи 663000,00 дол.США - суму грошових коштів, отриманих від банку, грошова сума, яка має бути повернута Банку позивачем, відсутня:

663000,00 дол.США - 772032,40 дол.США = - 109032,4 дол.США

Згідно част.3, 4 ст.1057-1 ЦК України, арешт на майно підлягає зняттю, якщо протягом 30 днів з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання недійсним кредитного договору кошти у розмірі, визначеному судом, будуть повернуті кредитодавцю. Якщо у зазначений строк зобов'язання повернути кошти не виконано, кредитодавець має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на арештоване майно.

Арешт на майно, накладений відповідно до частини другої цієї статті, підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти у розмірі, визначеному судом.

За наведеного, у звязку з відсутністю грошової суми, що підлягає поверненню банку, клопотання відповідача про накладення арешту на майно, що знаходиться в іпотеці Банку за Договорами іпотеки від 30.03.2007р. та від 22.04.2011р., до задоволення не підлягає.

Щодо твердження апелянта про порушення норм процесуального права.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання кредитного договору від 30.03.2007р. № 014/08-11/8856 укладеним в національній валюті України гривні /т.1 а.с.2-7/.

01.04.2016р. господарським судом Хмельницької області порушено провадження у справі № 924/308/16 та призначено її розгляд 21.04.2016р. /т.1 а.с.1/.

21.04.2016р. позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову, а саме на визнання кредитного договору від 30.03.2007р. № 014/08-11/8856 недійсним /т.1 а.с.53/.

Відповідно до протоколу судового засідання від 21.04.2016р. позивачем заяву про зміну предмету позову подано до початку розгляду судом справи по суті /т.1 а.с.57/.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 21.04.2016р. заяву позивача про зміну предмету позову задоволено, розгляд справи відкладено на 11.05.2016р. /т.1 а.с.58/.

В судовому засіданні 11.05.2016р. оголошувалася перерва до 19.05.2016р. /т.1 а.с.89/.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 19.05.2016р. розгляд справи відкладено на 31.05.2016р. /т.1 а.с.94/.

31.05.2016р. позивачем подано до суду додаткові обгрунтування до позовної заяви /т.1 а.с.100/.

Відповідно до ст.22 ГПК України, сторони мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, оскаржувати судові рішення господарського суду в установленому цим Кодексом порядку, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом.

Позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

За наведеного, позивачем у відповідності до ст.22 ГПК України до початку розгляду судом справи по суті подано заяву про зміну предмету позову, яка прийнята судом. Додаткові обгрунтування до позовної заяви, подані позивачем 31.05.2016р., не є заявою про зміну підстав позову, поскільки обгрунтовують саме позовні вимоги про визнання договору недійсним.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України кожна сторона належними і допустимими доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 31.05.2016р. у даній справі ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 31.05.16 р. у справі № 924/30816 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства "ОСОБА_4 ОСОБА_1" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 924/308/16 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Коломис В.В.