РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року Справа № 902/24/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г. , суддя Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Новоселецький І.А.

за участю представників сторін:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Вінницької області від 18.05.16р. у справі № 902/24/16 (суддя Маслій І.В.)

за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз"

про стягнення 1610790,38 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області у справі №902/24/16 від 18.05.16р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 98871,21грн. - пені; 107663,57грн. - 3% річних, 7211,18грн. - індексу інфляції та 16553,81грн. витрат зі сплати судового збору. В позові у частині стягнення 50512,25грн. - основного боргу; 933678,69грн. - пені; 357259,82грн. - індексу інфляції та 5382,02 грн. - 3% річних відмовлено. Окремим процесуальним документом ухвалою господарського суду Вінницької області у даній справі припинено провадження в частині стягнення з відповідача 50211,64грн. боргу.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що до порушення провадження у справі відповідачем сплачено на рахунок позивача 50 512,25грн., що підтверджується банківськими виписками. Оскільки умовами договору № 13-112-Б купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. передбачена відповідальність за несвоєчасну оплату поставленого газу, то позовні вимоги про стягнення пені, 3% річних, а також інфляційні втрати заявлені позивачем у межах укладеного правочину. Поряд з тим розрахунки позивача містили арифметичні помилки, які судом першої інстанції були виявлені після перевірки розрахунку та його самостійного перерахунку, що вплинуло на суми задоволених позовних вимог. Розмір пені судом першої інстанції зменшений на 90%, враховуючи вимоги статей 551 Цивільного кодексу (ЦК) України, 233 Господарського кодексу (ГК) України, 83 Господарського процесуального кодексу (ГПК) України, а також майновий стан як позивача так і відповідача.

Приймаючи рішення про зменшення розміру неустойки (пені), суд взяв до уваги ті обставини, що розрахунки за природний газ здійснюються за особливим алгоритмом розрахунків і регулюються державою; державою взято на себе обов'язок щодо відшкодування заборгованості за використаний природний газ підприємствами паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, зокрема ПАТ НАК "Нафтогаз України". Суд першої інстанції врахував обовязковість виконання зобовязань, баланс інтересів сторін та надмірно великі штрафні санкції порівняно зі основною сумою боргу, що існував на момент подачі позовної заяви до суду.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 18.05.16р. у справі 902/24/16 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Крім того, апелянт, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що в оскаржуваному рішенні в частині зменшення суми неустойки місцевий господарський суд не врахував жодного аргументу, доводу чи доказу позивача, не зазначивши обґрунтованих мотивів такого неврахування, чим порушив вимоги ст. 42, 43, 84 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Таким чином, при зменшенні розміру неустойки суд мав врахувати майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобовязанні. Крім того, суд повинен був дати належну правову оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків. Натомість, судом було враховано лише ступінь виконання зобов'язання боржником та те, що порушення зобовязання не завдало значних збитків позивачу. Суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 ЦК України, не зясувавши всіх обставин, зясування яких передбачене згаданою нормою.

На думку апелянта у оскаржуваному судовому рішенні має місце визнання встановленими недоведених обставин, що мають значення для справи.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За несвоєчасне виконання умов спірного договору Національною акціонерною компанією Нафтогаз України в порядку статті 549 Цивільного кодексу України та п. 7.2 і договору було нараховано пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до п.3 ст. 83 ГПК України господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання. Оскільки вказана норма не містить переліку таких випадків, заявник вважає, що це випадки невиконання або неналежного виконання зобовязання з вини обох сторін, або якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Відповідачем в судовому засіданні не було надано жодного доказу, який би вказував на наявність таких виняткових обставин, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Водночас, важкий матеріальний стан відповідача не може вважатися винятковими обставинами оскільки, у відповідності до частини 1 статті 44 Господарського кодексу України комерційний розрахунок та власний комерційний ризик, а також самостійне формування підприємцем програми діяльності є одними із основних принципів підприємницької діяльності. Отже, неналежна організація господарської діяльності Відповідача не може вважатися винятковою обставиною.

Оскільки виняткові обставини у відповідача відсутні, суд не мав право зменшувати розмір нарахованої неустойки.

Господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення неустойки повинен був обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Апелянт у апеляційній скарзі звертає увагу суду, що в оспорюваному рішенні зазначено, що суд, зменшуючи розмір неустойки, виходив, серед іншого, з інтересів сторін. Втім, з матеріалів справи та самого рішення незрозуміло, які саме інтереси сторін було враховано, і яким чином інтереси сторін вплинули на рішення суду в частині зменшення розміру неустойки. Під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача.

Також судом взагалі не було зясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобовязання, а також не було оцінено розмір таких збитків. Ненадання позивачем доказів отримання збитків в результаті заборгованості відповідача не означає відсутності або наявності таких збитків.

Таким чином, місцевий господарський суд неповно зясував обставини, що мають і значення для справи, а також визнав встановленими недоведені обставини, які мають значення для справи.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить суд рішення господарського суду Вінницької області від 18.05.16р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, викладених у відзиві.

Представником відповідача до Рівненського апеляційного господарського суду подано клопотання про проведення судової економічної експертизи в частині правомірності здійсненого позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат. До клопотання надано перелік питань, які стосуються також правомірності нарахування суми основного боргу.

Представником позивача заперечено проти такого клопотання.

Колегією суддів, враховуючи заперечення проти клопотання про проведення судової експертизи, закінчення строків для розгляду апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції, а також те, що звичайний арифметичний розрахунок сум штрафних санкцій не потребує спеціальних знань, відхилено клопотання про проведення економічної судової експертизи.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 18.05.16р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

04.01.2013р. між ОСОБА_3 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець, далі позивач) та ОСОБА_3 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" (покупець, далі відповідач) укладено договір № 13-112-Б купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

За умовами Договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природній газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, які є кінцевими споживачами газу (п.п.1.1.-1.2).

Згідно п. 2.1. Договору, продавець передає покупцю в період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 31 701,000 тис. куб. м.

Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку п. 2.1.1 Договору.

Відповідно до п. 5.2. Ціна за 1000 куб. м природного газу становить 3509,00 грн. без урахування збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3509,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 701,80 грн., всього з ПДВ 4210,80 грн..

Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1. Договору).

Крім того між сторонами укладено ряд додаткових угод згідно яких неодноразово змінювалась ціна за 1000 куб. м. (Додаткові угоди №1, № 3, № 4, № 5, №6, № 7, № 10, №12, № 13, № 14 ) та збільшувався період постачання газу (Додаткові угоди № 2, № 8, № 9, № 11 ) ( т.1 а.с.30-45). Крім того між сторонами підписано додаткову угоду № 15 від 19.06.2015 року, згідно якої сторони погодили про припинення дії даного договору з 01.липня 2015 року.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, на виконання взятих на себе договірних зобов'язань позивачем передано відповідачу протягом січня - грудня 2013р.,січня - грудня 2014р. та лютого червня 2015 р., а відповідачем прийнято природний газ в обсязі 60917,427 тис. куб м. на загальну суму 279125936,89 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до умов Договору одержаний природний газ був оплачений відповідачем у сумі 279025213,00грн. Станом на 29.10.2015 року, а також на момент порушення провадження у даній справі (11.01.16р.) заборгованість за отриманий але не оплачений природний газ становить 100723,89грн., що стверджується представником позивача.

У свою чергу відповідач заперечив такі доводи, зазначивши, що з 29.10.2015 року до порушення провадження у справі ним сплачено на рахунок позивача 50512,25грн., що підтверджується наявними в справі виписками банку (т.1 а.с.134-135).

За змістом п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», якщо предмет спору був відсутній до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові.

За таких обставин позивачу в частині стягнення основного боргу в сумі 50512,25 грн. слід відмовити.

Умовами Договору сторони передбачили відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобовязань.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього Договору він зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У позовних вимогах позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1032549,90 грн. пені.

Згідно із ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В силу ч.ч.1,2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами ч.6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом розглянуто вимогу позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 1032549,90грн. та перевірено правильність арифметичного розрахунку із застосуванням програмного ресурсу «Калькулятори/Калькулятор штрафів» в програмі Ліга Закон. Внаслідок помилок при визначенні періодів нарахування пені, зайве включення до розрахунку тих днів, у які була проведена/здійснена проплата за газ відповідачем, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що зайво нарахованою є сума пені у розмірі 43837,76грн. В цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити, задоволивши їх у розмірі 988712,14 грн.

Окрім пені позивачем також нараховані суми відповідальності за порушення грошового зобовязання: 113045,59 грн. - 3 % річних та 364471,00 грн. суми інфляційних втрат.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Під час перевірки правомірності нарахування вказаних сум судом апеляційної інстанції також виявлені арифметичні помилки, аналогічні тим помилкам, що мали місце при обрахуванні пені. Так після перерахунку встановлено, що позивачем зайво нараховано: 3% річних у сумі 5382,02грн., сум інфляційних втрат 357259,82грн. В цих частинах позовних вимог позивачу слід відмовити, задоволивши їх у сумі 107663,57 грн. - 3 % річних та 7211,18 грн. інфляційних втрат.

Що стосується обставин зменшення нарахованої та заявленої до стягнення суми пені.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача зазначила, що зменшення розміру пені мало місце за заявою представника відповідача у суді першої інстанції. Таке клопотання підтримується відповідачем і у Рівненському апеляційному господарському суді.

Суд апеляційної інстанції ухвалою від 20.07.16р. (а.с.139-140, т.2) додатково витребував у позивача докази фінансового становища за 2015рік (перший квартал 2016 року).

Надавши такі докази (а.с.167-175, т.2) , представник позивача зазначив, що за результатами фінансово-господарської діяльності за 2015 рік має місце негативний фінансовий результат до оподаткування, тобто отримання збитків. Однак наскільки стягнута пеня може вплинути на зменшення такого збитку не зазначає.

Водночас, суд враховуючи ступінь виконання відповідачем свого зобовязання перед позивачем та причини його не виконання зазначені у відзиві на позовну заяву прийшов до висновку про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, з огляду на таке.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Як зазначалося у даній постанові вище, розмір заборгованості за отриманий газ станом на 29.10.2015 року, а також на момент порушення провадження у даній справі (11.01.16р.) становив 100723,89грн.

Із цієї суми за період із 29.10.2015р. по 11.01.2016р. (дата порушення провадження у даній справі) позивачем сплачено 50512,25грн. Інша частина суми 50211,64грн. була сплачена відповідачем після порушення провадження у справі: 12.01.16р. платіжним дорученням №11116.

Таким чином нарахований позивачем розмір пені (1032549,90грн.) на момент подання позову перевищував розмір заборгованості (50211,64грн.) у більше ніж 20 разів (майже 2000%).

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосовуючи припис, який міститься в п.3 ст.83 ГПК України, суд враховує вказівку, що міститься в п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського Суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України", в якому зазначається, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Окрім того, у п. 7 оглядового листа Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ) від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 вказано: положеннями частини першої статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Математичний алгоритм, за яким можливе зменшення розміру пені, не визначений ні законом, ні підзаконними нормативними актами.

Суд апеляційної інстанції, беручи до уваги ступінь виконання відповідачем зобовязань щодо оплати спожитого природного газу навіть за умови, що позивачем не завжди своєчасно поверталися акти прийому-передачі природного газу, враховуючи майновий стан сторін, коли за умови стягнення суми пені, перерахованої судом, може наступити стійка неплатоспроможність відповідача за неповні три місяці до нового опалювального сезону, а позивач своє фінансове становище до показника прибутковості не покращить, вважає що зменшення пені до 90% є винятковим випадком, у даному випадку доцільним та таким, що надасть можливість відповідачу підготуватися до нового опалювального сезону, а також оплатити вартість отриманого природного газу у між опалювальний період.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, користуючись правом, наданим йому ст.551 ЦК України, 233 ГК України та ст.83 ГПК України, враховуючи баланс інтересів сторін у даному спорі, зменшує пеню на 90% (від суми встановленої судом) та стягує з відповідача 98871,21 грн. пені. В частині зменшеного розміру пені позивачу слід відмовити

За таких обставин заявлені позивачем до стягнення позовні вимоги підлягають задоволенню судом частково.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 03.06.16р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 18 травня 2016 року у справі №902/24/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №902/24/16 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Тимошенко О.М.