РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2016 р. Справа №924/99/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демидюк О.О.

судді Демянчук Ю.Г. ,

судді Савченко Г.І.

при секретарі Головченку Д.М.

За участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1 (довіреність №1 від 04.01.2016)

третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства "Нігинський кар'єр" на рішення господарського суду Хмельницької області від 14.06.2016 у справі №924/99/16

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця"

Відповідач: ОСОБА_2 підприємство "Нігинський кар'єр"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерства аграрної політики та продовольства України

про стягнення 513 132,69 грн.

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20,22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області №924/99/16 від 14.06.2016 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Муха М.Є., суддя Танасюк О.Є.. суддя Заверуха С.В.) позов задоволено, стягнуто з державного підприємства "Нігинський кар'єр" на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" - 403 093,08 грн. боргу, 17 319,76 грн. інфляційних нарахувань, 87 156,64 грн. пені, 5563,12 грн. 3% річних та 7693,99 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач ОСОБА_2 підприємство "Нігинський кар'єр" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.06.2016 у справі №924/99/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.08.2016 поновлено строк апеляційного оскарження та прийнято до розгляду апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства "Нігинський кар'єр" на рішення господарського суду Хмельницької області від 14.06.2016 у справі №924/99/16.

Регіональною філією "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" подано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення залишити без змін.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду заслухала присутнього в судовому засіданні представника відповідача, вивчила та дослідила матеріали справи та наявні в ній докази, розглянула матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, відзив на апеляційну скаргу, перевірила правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, та прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Хмельницької області без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (ПАТ "Українська залізниця") (далі-Залізниця) та ОСОБА_2 підприємством "Нігинський кар'єр" (далі - вантажовласник) укладено договір "Про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги", від 06.04.2015 за №2195, відповідно до умов договору Залізниця надає вантажовласнику послуги, пов'язані з перевезенням вантажів.

Пунктами 3.1., 3.2., 3.3. Договору визначено, що вантажовласник здійснює попередню оплату залізниці на відповідний рахунок. Послуги вантажовласнику за цим договором надаються при наявності попередньої оплати на його особовому рахунку. Одержані кошти залізниця зараховує на особовий рахунок вантажовласника. Сума попередньої оплати визначається із розрахунку середньодобового обсягу перевезень за відпрацьовані дні попереднього або поточного місяця. Сторони погоджують розмір попередньої оплати у сумі середньодобового обсягу перевезень за пять діб. Залізниця відображає відповідні суми (провізну плату, додаткові збори, плату за користування вагонами (контейнерами), штрафи, пеню) в особовому рахунку вантажовласника на підставі перевізних документів накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами) і т. ін., оформлених паперовому або електронному вигляді.

Пунктом 4.3 договору сторони передбачили, що у разі виникнення боргу вантажовласника перед залізницею, вантажовласник сплачує залізниці пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення з першого дня виникнення заборгованості включаючи день сплати.

Відповідно до п.п.7.1 договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє 3 роки.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

У липні - серпні 2015 року на станцію Нігин Південно-Західної залізниці прибули вагони, що підтверджується памятками про подавання вагонів №667 від 31.07.2015, №668 від 01.08.2015, №661 від 30.07.2015, №659 від 30.07.2015, №658 від 30.07.2015, №669 від 01.08.2015, №664 від 31.07.2015, №665 від 31.07.2015, №685 від 05.08.2015, №693 від 07.08.2015, №695 від 08.08.2015, №707 від 10.08.2015, №710 від 12.08.2015, №715 від 14.08.2015, №716 від 14.08.2015, №717 від 14.08.2015, №718 від 15.08.2015, №719 від 15.08.2015, №722 від 16.08.2015, №705 від 10.08.2015, №704 від 09.08.2015, №724 від 17.08.2015, №732 від 19.08.2015, №733 від 19.08.2015, №735 від 20.08.2015, памятками про забирання вагонів №630 від 31.07.2015, №634 від 01.08.2015, №635 від 01.08.2015, №633 від 01.08.2015, №659 від 08.08.2015, №660 від 09.08.2015, №674 від 13.08.2015, №682 від 15.08.2015, №683 від 15.08.2015, №684 від 16.08.2015, №686 від 16.08.2015, №691 від 17.08.2015, №670 від 11.08.2015, №671 від 11.08.2015, №692 від 17.08.2015, №693 від 17.08.2015, №696 від 18.08.2015, №657 від 18.08.2015, №701 від 19.08.2015, №702 від 20.08.2015, №703 від 20.08.2015 та повідомленнями про закінчення вантажних операцій із вагонами №595 від 31.07.2015, №599 від 01.08.2015, №600 від 01.08.2015, №598 від 01.08.2015, №624 від 08.08.2015, №625 від 09.08.2015, №644 від 15.08.2015, №632 від 11.08.2015, №654 від 17.08.2015, №657 від 18.08.2015, №663 від 20.08.2015.

В подальшому вагони були затримані на зазначеній станції про що залізницею було складено акти про затримку вагонів №653 від 24.07.2015, №656 від 25.07.2015, №14 від 29.07.2015, № 13, 38, 77, 78, 40, 81 від 30.07.2015, № 2, 7, 41 від 04.08.2015, №83 від 07.08.2015, №14 від 08.08.2015, №7, 11, 45, 46, 87 від 09.08.2015, №85 від 10.08.2015, №3 від 11.08.2015, №12 від 12.08.2015, №54 від 14.08.2015, №2, 15 від 15.08.2015, №16 від 17.08.2015 з причин, що залежали від вантажовласника про що свідчать складені та підписані представниками сторін акти загальної форми про віднесення на відповідальність вантажовласника ДП "Нігинський кар'єр" №1610, №1615, №1616, №1618 від 30.07.2015, №№1621, 1626, 1627 від 31.07.2015, №№ 1629, 1630 від 01.08.2015, №1656 від 05.08.2015, №№ 1700, 1701, 1703, 1707 від 10.08.2015, №1693 від 09.08.2015, №№1716, 1720 від 12.08.2015, №1725 від 14.08.2015, №№1726 1729 від 14.08.2015.

На підставі вказаних вище документів станцією складено відомості плати за користування вагонами: відомість №03080420 від 03.08.2015 на суму 49 987,20 грн., відомість №10080438 від 10.08.2015 на суму 28 928 грн., відомість №10080436 від 10.08.2015 на суму 32 844 грн., відомість №10080434 від 10.08.2015 на суму 6787,20 грн., відомість №13080450 від 13.08.2015 на суму 8800 грн., відомість №16080456 від 16.08.2015 на суму 24 078,50 грн., відомість №16080458 від 16.08.2015 на суму 99 258,50 грн., відомість №17080460 від 17.08.2015 на суму 7524грн., відомість №18080462 від 18.08.2015 на суму 36 049,90 грн., відомість №18080463 від 18.08.2015 на суму 32 063,60 грн., відомість №18080466 від 18.08.2015 на суму 5283,50 грн., відомість №20080471 від 20.08.2015 на суму 4306,50 грн.

Відповідач відмовився від підпису відомостей плати за користування вагонами, про що зробив запис "з нарахуванням не згідний".

Загалом борг відповідача за користування вагонами згідно вищевказаних відомостей становить 403 093,08 грн. Доказів погашення заборгованості не надано.

Оскільки відповідач в добровільному порядку борг не сплатив, позивач звернувся із позовом до суду. Поряд із цим залізницею нараховані та заявлені до стягнення 5563,12грн. 3% річних, 17319,76грн. інфляційних втрат та 87 156,64 грн. пені розраховані по кожній відомості плати за користування вагонами.

За результатами розгляду позовних вимог, господарський суд Хмельницької області прийняв рішення про задоволення позовних вимог.

До такого ж висновку дійшла судова колегія апеляційного господарського суду з огляду на таке.

Відповідно до положень частини п'ятої статті 307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з положеннями частини другої статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Статтею 71 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року №457, (далі - Статут), визначено взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під'їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Статтею 119 Статуту визначено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Відповідно до пункту 3 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. № 113 (зі змінами) (надалі - Правила), облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Пунктом 4 Правил визначено, що відомості плати за користування вагонами (контейнерами) складаються на вагони, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження і містять розрахунки платежів за користування вагонами, за маневрову роботу та за подавання й забирання вагонів.

У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час початку та закінчення затримки вагонів і їх номери (п.8 Правил).

Так, на підтвердження факту затримки, станцією Нігин Південно-Західної залізниці позивачем були оформлені відповідні документи, у тому числі памятки про подавання вагонів, памятки про забирання вагонів, акти затримки вагонів, що містяться в матеріалах справи, на підставі яких за час знаходження вагонів на станції затримки розрахована плата за користування вагонами на загальну суму 403 093,08 грн.

Відповідачем не надано доказів сплати зазначеної суми.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а у статті 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться

Судом береться до уваги, що відповідно до наявних матеріалів у справі, відповідачем не доведена відсутність своєї вини у спричиненні затримки вагонів на станції призначення. Крім того, плата за користування вагонами не є мірою відповідальності, яка може застосовуватися лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Крім того, наявність заперечень відповідача у відомостях плати, не є, згідно з вимогами ст.34 Господарського процесуального кодексу України належними і допустимими доказами відсутності вини відповідача у спричиненні затримки вагонів на станції призначення, ДП "Нігинський кар'єр" не спростував доводів позивача, а також не довів наявності обставин, що могли б бути підставою для відмови у позові з огляду на положення пункту 121 Статуту та пункту 16 Правил користування вагонами і контейнерами.

Також, відповідачем наданими доказами, наявними у матеріалами справи, не доведено вину залізниці у спричиненні скупчення вагонів на сусідніх станціях та умисної затримки у поданні вагонів ДП "Нігинський кар'єр", що призвело до неможливості своєчасного забирання вагонів та вивільнення відповідачем колій.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача плати за користування вагонами в сумі 403 093,08 грн. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 5563,12 грн. 3% річних, 17319,76 грн. інфляційних втрат та 87 156,64 грн. пені, колегією суддів враховується наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" передбачено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається із розрахунку позивачем нараховані 3% річних в розмірі 5563,12 грн. окремо по кожній відомості плати за користування вагонами.

Колегією суддів, так само, як і судом першої інстанції здійснено перерахунок 3% річних та встановлено, що річні нараховані правильно в межах можливого строку, а тому підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Відповідно до п.3.1. постанови Пленуму ВГС України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 №62-97р., відповідно до якого індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Як слідує із розрахунку, наявного в матеріалах справи позивачем вірно здійснено нарахування інфляційних втрат в розмірі 17 319,76 грн. з урахуванням норм чинного законодавства. Таким чином, заявлена до стягнення сума інфляційних втрат підлягає стягненню з відповідача.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі п.4.3 договору на суму заборгованості позивачем нарахована та заявлена до стягнення пеня відповідно по кожній відомості, в межах шестимісячного строку в загальному розмірі 87 156,64 грн.

Колегія суддів вважає, що здійснені позивачем нарахування пені є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги заявлені правомірно обґрунтовані поданими по справі доказами і підлягають задоволенню.

Натомість, судова колегія вважає, що посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, документально не підтвердженими, такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак, скаржник, в порушення вимог ст.33 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування чи зміни та задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у звязку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Хмельницької області від 14.06.2016 у справі №924/99/16 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Нігинський кар'єр" - залишити без задоволення.

2. Справу №924/99/16 повернути до господарського суду Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Савченко Г.І.