номер провадження справи 24/59/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2016 Справа № 908/1764/16

м. Запоріжжя

за позовом : Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» ( 01032 , м. Київ , вул. Назарівська ,3 , ).

до відповідача : Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» ( 69035 , м. Запоріжжя , вул. Сталеварів,14, ).

про стягнення суми.

Суддя : Азізбекян Т.А.

Представники:

Від позивача ОСОБА_1 ( дов. № 39/10 від 04.03.2016 р.).

Від відповідача ОСОБА_2 ( дов. № 36 від 31.12.2015 р.).

ВСТАНОВЛЕНО:

Заявлені позовні вимоги про стягнення суми у розмірі 20 134 978 ,83 грн.

Ухвалою від 01.07.2016 р. за поданими позовними матеріалами порушено провадження № 24/59/16 , розгляд господарської справи № 908/1764/16 був призначений на 25.07.2016 р. о 15-30.

В судовому засіданні оголошувалась перерва до 29.08.2016 р. о 16-30.

Представникам сторін розяснені права та обовязки передбачені ст. 22 ГПК України .

Відводів складу суду не заявлено.

Представники сторін заявили клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу , яке судом задоволено.

В судовому засіданні 29.08.2016 р. господарським судом відповідно до вимог статті 85 ГПК України оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на наступні обставини . Відповідно до рішення Арбітражного суду м. Києва від 12.12.2000 р. у справі № 2/295 за позовом ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» до ДП «НАЕК «Енергоатом» та ВАТ «Запоріжжяобленерго» стягнуто на користь позивача з ДП «НАЕК «Енергоатом» кошти у розмірі 30 450 570 ,30 грн. Сума коштів , що була заявлена до стягнення ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» у справі № 2/295 є пятикратною вартістю недопоставленої електроенергії за договором від 11.06.1999 № 841-НАЕК , укладеним між ДП «НАЕК «Енергоатом» та ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» ( форма спеціальної відповідальності постачальника електроенергії , передбачена ст. 24 Закону України «Про електроенергетику», у редакції , що діяла на момент виникнення спірних правовідносин). Разом з цим , вказаним судовим рішенням , встановлено , що ДП «НАЕК «Енергоатом» має право в порядку регресу звернутись до ВАТ «Запоріжжяобленерго» з вимогами про відшкодування суми , стягненої за рішенням від 12.12.2000 р. , оскільки ДП «НАЕК «Енергоатом» , як постачальником і ВАТ «Запорізький абразивний комбінат», як споживачем , вчинено необхідні дії по належному виконанню договору від 11.06.1999 р. № 841- НАЕК , а не відпущення електроенергії виникло з вини ВАТ «Запоріжжяобленерго». Судове рішення обґрунтовано тим , що відповідальність за недопоставку електроенергії несе сторона за договором поставки постачальник (ДП «НАЕК «Енергоатом») , однак враховуючи те , що така недопоставка виникла з вини ВАТ «Запоріжжяобленерго», яке не є стороною договору , ДП «НАЕК «Енергоатом» , за висновками суду має право регресу до особи , з вини якої відбулося порушення. За висновками позивача , у межах справи № 2/295 було встановлений юридичний факт , що недопоставка електричної енергії виникла в результаті дій та вини ВАТ «Запоріжжяобленерго» , особи , якій належать мережі по яким здійснювалась поставка електричної енергії та яка припинила здійснення такої поставки. Позивач вказує , що ВАТ «Запоріжжяобленерго» було учасником судового процесу у справі № 2/259 , що вказує на процесуальну можливість доведення своєї невинуватості у недопоставці електричної енергії. Посилаючись на положення ст. 35 ГПК України , позивач вказує , що факти наявності протиправного діяння та вини зі сторони ВАТ «Запоріжжяобленерго» у недопоставці електроенергії ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» та право регресу ДП «НАЕК «Енергоатом» до ВАТ «Запоріжжяобленерго» , є фактами , встановленими судовим рішенням від 12.12.2000 у справі № 2/259 та не потребують доказування при розгляді іншої справи. У період з 17 по 29 лютого 2016 р. ДП «НАЕК «Енергоатом» здійснено погашення залишку заборгованості перед ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» відповідно до рішення Арбітражного суду м. Києва від 12.12.2000 р. у справі № 2/592 на загальну суму 20 134 978 ,83 грн. Посилаючись на ст. 1191 ЦК України , позивач вважає , що ВАТ «Запоріжжяобленерго» зобовязано відшкодувати ДП «НАЕК «Енергоатом» витрати , понесені останнім у звязку з винним діянням ВАТ «Запоріжжяобленерго» , що становлять суму коштів , сплачених відповідно до рішення Арбітражного суду м. Києва від 12.12.2000 № 2/592 у розмірі 20 134 978 , 83 грн. Просить позовні вимоги задовольнити .

Відповідач заперечує проти заявленого позову з огляду на такі обставини. Рішенням арбітражного суду м. Києва від 12.12.2000 по справі № 2/592 за позовом ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» до ДП «НАЕК «Енергоатом» та ВАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення 30 450 570 ,30 грн. ( пятикратна вартість недовідпущеної електроенергії) з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» стягнуто 30 450 540 ,30 грн. , у позові до ВАТ «Запоріжжяобленерго» відмовлено. Постачання електроенергії на ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» за період травень вересень 2000 р. здійснювалось від Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» згідно договору № 841 НАЕК від 11.06.99 р. ДП «НАЕК «Енергоатом» уклав з ВАТ «Запоріжжяобленерго» договір № 1024-НАЕК від 28.12.1999 р. на передачу електроенергії , яка належить ДП «НАЕК «Енергоатом» , на адресу споживачів останнього , серед яких був і ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» на підставі договору від 11.06.1999 р. № 841-НАЕК. Судовим рішенням у справі № 2/592 з ДП «НАЕК «Енергоатом» ( енергопостачальник) на користь ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» (споживач) стягнуто кошти , розмір яких становить саме пятикратну вартість недовідпущеної електричної енергії за укладеним між ними договором № 841-НАЕК від 11.06.99 р. Відповідач вказує , що пятикратна вартість недовідпущеної електричної енергії за своєю правовою природою є штрафними санкціями , а не збитками ( шкодою). В червні та вересні 2000 р. поставка електроенергії на ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» здійснювалась від ДП «НАЕК «Енергоатом» , тобто ВАТ «Запоріжжяобленерго» , не зважаючи на наявність заборгованості ДП «НАЕК «Енергоатом» здійснювало передачу електричної енергії споживачеві. Особа , яка порушила зобовязання , несе цивільно правову відповідальність , зокрема у виді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків , повинна бути наявність чотирьох загальних умов відповідальності :- протиправна поведінка боржника , що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобовязання ; - наявності шкоди ; -причинного звязку між протиправною поведінкою та завданою шкодою ; - вини боржника. Відповідач вказує , що не повинен нести відповідальність у вигляді відшкодування (стягнення з нього ) в порядку регресу суми 20 134 978 ,83 грн. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши матеріали господарської справи № 908/1746/16 , заслухавши пояснення представників сторін, суд -

В С Т А Н О В И В :

Арбітражним судом міста Києва 12.12.2000 р. у справі № 2/592 за позовом ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» до ДП «НАЕК «Енергоатом» , ВАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення суми у розмірі 30 450570 ,30 грн. - пятикратної вартості недовідпущеної електроенергії , прийнято рішення .

Стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» суму 30 450 540 ,30 грн. , що становить пятикратну вартість недовідпущеної електроенергії . В позові до ВАТ «Запоріжжяобленерго» відмовлено.

Судом , в рамках господарського провадження у справі № 2/592 встановлено , що постачання електроенергії на ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» за період травень вересень 2000 р. здійснювалось від ДП «НАЕК «Енергоатом» згідно договору № 841-НАЕК від 11.06.99 р.

В рішенні Арбітражного суду м. Києва зазначено , що оскільки електрична мережа в Запорізькій області , яка призначена для передачі електричної енергії , належить ВАТ «Запоріжжяобленерго» , відповідач уклав угоду з останнім за № 1024- НАЕК від 28.12.99 на передачу електроенергії споживачу. Для забезпечення виконання зобовязань по договору від 28.12.99 № 1024-НАЕК був укладений договір поруки від 17.05.2000 № 254/5. За висновками суду , оскільки за договором від 28.12.99 № 1024 НАЕК у відповідача перед ВАТ «Запоріжжяобленерго» існувала заборгованість , останній згідно зі ст. 175 ГК України та договором поруки від 17.05.2000 р. № 254/5 мав змогу вимагати виконання зобовязань за договором № 1024 НАЕК на передачу електроенергії від солідарного боржника , тобто ВАТ «Запоріжжяобленерго».

Постановою Арбітражного суду міста Києва про перевірку рішення в порядку нагляду у справі № 2/592 від 02.02.2001 р. , рішення Арбітражного суду м. Києва від 12.12.2000 р. залишено без змін.

В постанові Арбітражного суду міста Києва від 02.02.2001 р. вказано , що ДП «НАЕК «Енергоатом» не надано доказів того , що ним вживались конкретні заходи для зменшення заборгованості перед ВАТ « Запорізький абразивний комбінат».

Постановою Вищого Арбітражного суду України від 06.03.2001 р. № 041/11-16/57 про перевірку постанови Арбітражного суду міста Києва у справі № 2/592 визначено , що постачальник не позбавлений права з урахуванням вини стягнути заборгованість з ВАТ «Запоріжжяобленерго» у регресному порядку.

З матеріалів справи слідує , що позивачем у лютому 2016 р. на користь ПАТ «Запорізький абразивний комбінат» , платіжними дорученнями №№ 2922 від 17.02.2016 р. , 3271 від 19.02.2016 р. , 3562 від 22.02.2016 р. , 3703 від 23.02.2016 р. , 3976 від 24.02.2016 р. , 4059 від 25.02.2016 р. , 4334 від 29.02.2016 р., перерахована сума 20 134 978 ,83 грн.

Посилаючись на ст. 1191 ЦК України позивач просить суд стягнути з ВАТ «Запоріжжяобленерго» грошові кошти у розмірі 20 134 978 ,83 грн.

Оцінивши надані сторонами документальні докази , суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог .

Відповідно до положень ст. 35 Арбітражного процесуального кодексу України , в редакції чинній на день прийняття постанови Вищим Арбітражним судом України у справі № 2/592, факти , встановлені рішенням арбітражного суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших справ , в яких беруть участь ті самі сторони. Факти , які відповідно до закону вважаються встановленими , не доводяться при розгляді справи . Таке припущення може бути спростовано в загальному порядку .

Пунктом 2.6 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. розяснено , що не потребують доказування преюдиціальні обставини , тобто встановлені рішенням суду у господарській , цивільній або адміністративній справі , що набрало законної сили , - при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини . Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам , встановленим судовими рішеннями ( в тому числі в їх мотивувальних частинах ) , а не правовій оцінці таких обставин , здійсненій іншим судом.

За змістом постанови Вищого Арбітражного суду України від 06.03.2001 р. у справі № 2/592 постачальник не позбавлений права з урахуванням вини стягнути заборгованість з ВАТ «Запоріжжяобленерго» у регресному порядку .

Таким чином , Вищий Арбітражний суд в своєму рішенні чітко зазначив , що стягнення заборгованості в регресному порядку можливо тільки з урахуванням вини ВАТ «Запоріжжяобленерго» , тобто при умові встановлення та доведення вини ВАТ «Запоріжжяобленерго».

У відповідності до вимог ст. 1191 ЦК України особа , яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою , має право зворотної вимоги ( регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування , якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до положень ст. 228 ГК України учасник господарських відносин , який відшкодував збитки , має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Згідно рішення Арбітражного суду міста Києва від 12.12.2000 р. у справі № 2/592 , за позовом ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» до ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та ВАТ «Запоріжжяобленерго» , розглядались позовні вимоги про стягнення пятикратної вартості недовідпущеної електроенергії.

Закон України «Про електроенергетику» визначає правові , економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини , повязані з виробництвом , передачею , постачанням і використанням енергії , забезпеченням енергетичної безпеки України , конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Статтею 24 Закону України «Про електроенергетику» визначено , що енергопостачальники несуть відповідальність перед споживачами електричної енергії у розмірі пятикратної вартості недовідпущеної електричної енергії у разі переривання електропостачання з вини енергопостачальника ( згідно з умовами договору на користування електричною енергією).

У відповідності до вимог ст. 17 Закону України «Про електроенергетику» підприємства , які постачають електричну енергію мережами , які не є їх власністю , повинні купувати електричну енергію на оптовому ринку електричної енергії України та вносити плату за користування місцевими ( локальними) електричними мережами .

Відповідно до положень ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарську правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і а порядку , передбачених цим Кодексом , іншими законами та договором.

Статтею 218 ГК України визначено , що підставою господарсько - правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно із вимогами ст. 217 ГК України , господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання , в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та / або правові наслідки.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено , що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми ( неустойка , штраф , пеня) , яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності , невиконання , або неналежного виконання господарського зобовязання.

Практикою Вищого Господарського суду України підтверджується , що передбачена ст. 24 Закону України «Про електроенергетику» відповідальність , за своєю правовою природою є штрафною санкцією в розумінні ст. 230 ГК України , а не збитками (постанови Вищого Господарського суду України : № 14/254 від 14.06.2011 р. , № 910/25286/13 від 14.07.2014 р.).

За змістом ст. ст. 224 ,225 ГК України учасник господарських відносин , який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності , повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту , права або законні інтереси якого порушені.

Особа , яка порушила зобовязання, несе цивільно правову відповідальність , зокрема у виді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності , а саме : протиправної поведінки боржника , що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобовязання ; наявності шкоди ; причинного звязку між протиправною поведінкою та завданою шкодою ; вини боржника.

За відсутності хоча б однієї із названих умов цивільно правова відповідальність у виді відшкодування майнової шкоди не настає ( постанова Верховного Суду України від 18.03.2015 р. у справі № 3-18 гс15).

В рамках господарського провадження у справі № 908/1764/16 позивачем не доведений факт наявності вини ВАТ «Запоріжжяобленерго» в заподіянні ДП «НАЕК «Енергоатом» шкоди.

За поясненнями відповідача , ДП «НАЕК «Енергоатом» систематично ( з початку 2000 р.) не здійснювало розрахунки з ВАТ «Запоріжжяобленерго» за послуги по передачі електроенергії , внаслідок чого станом на 01.05.2000 р. ця заборгованість склала близько 16 млн. грн.

За умовами договору № 1024-НАЕК від 28.12.99 р. , ВАТ «Запоріжжяобленерго» надавало послуги з передачі електроенергії своїми мережами споживачам ДП «НАЕК «Енергоатом».

Проаналізувавши надані сторонами документи , суд дійшов висновку , що ВАТ «Запоріжжяобленерго» не може нести відповідальність у вигляді стягнення в порядку регресу суми 20 134 978 , 83 грн. , оскільки : - ДП «НАЕК «Енергоатом» та ВАТ «Запоріжжяобленерго» перебували між собою в договірних відносинах ( договір № 1024-НАЕК від 28.12.1999 р. на передачу електроенергії , яка належить ДП «НАЕК «Енергоатом» , на адресу споживачів ДП «НАЕК «Енергоатом» ) ; - відсутні протиправні дії ВАТ «Запоріжжяобленерго» ( згідно п. 7.1 договору № 1024-НАЕК від 28.12.1999 р. ВАТ «Запоріжжяобленерго» в травні ,липні та серпні 2000 р. правомірно не здійснювало передачу електроенергії , яка належала «НАЕК «Енергоатом» , споживачеві останнього ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» , у звязку з наявністю багатомільйонної заборгованості; в червні та вересні 2000 р. ВАТ «Запоріжжяобленерго» передало ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» той обсяг електроенергії , який фактично поставлений ДП «НАЕК «Енергоатом» ); - передбачена ст. 24 Закону України «Про електроенергетику» відповідальність енергопостачальника перед споживачем електричної енергії у розмірі пятикратної вартості недовідпущеної електричної енергії , яка була застосована до ДП «НАЕК «Енергоатом» судовим рішенням у справі № 2/592, настає лише за наявності вини енергопостачальника та укладеного між ними договору на користування електричною енергією .

У відповідності до вимог ст.ст. 33,43 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному , повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності , керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Станом на день вирішення спору по суті позивачем документально не доведені обставини , на які ДП «НАЕК «Енергоатом» посилається як на підставу своїх вимог.

У задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі .

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84-85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Суддя Т.А. Азізбекян

Рішення виготовлено у повному обсязі та підписано 06.09.2016 р.