ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2016 р. Справа № 922/1453/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Камишева Л.М., суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Євтушенку Є.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (дов. №04/07-7 від 04.07.2016 р.)

третьої особи ОСОБА_2 (дог. б/н від 19.07.2016 р.)

відповідача ОСОБА_3 (дог. від 01.04.2015 р., дод. угода №2 від 08.04.2015 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№1720Х/1-8) на рішення господарського суду Харківської області від 07 червня 2016 року у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна", м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агросвіт", м. Харків,

до Товариство з обмеженою відповідальністю Агропромислової Асоціації "Агросвіт", м. Харків

про стягнення 843 104,06 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "Новаагро Україна", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив стягнути з ТОВ АА "Агросвіт" суму основної заборгованості в розмірі 642218,00 грн., інфляційних втрат в розмірі 27135,30 грн. за період 01.09.2015 р. 29.02.2016 р., 3% річних в розмірі 10820,93 грн. за період 01.09.2015 р. 23.03.2016 р., пені в розмірі 162929,83 грн. за період 01.09.2015 р. 29.02.2016 р., за договором позики №02/09/14-Б від 02.09.2014 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.06.2016 р. у справі №922/1453/16 (суддя Хотенець П.В.) позов задоволено повністю.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд в порушення ст. 83 ГПК України не надав правову оцінку повязаним з предметом спору договорам про відступлення права вимоги, не застосував норми матеріального права, що регулюють правові відносини, а саме ст. ст. 215, 203, 92 ЦК України. Просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прийнятим в результаті всебічного розгляду матеріалів справи та з дотриманням вимог процесуального законодавства. Зокрема, зазначає, що твердження апелянта про відсутність у директора ТОВ АА "Агросвіт" повноважень на укладення договорів про відступлення права вимоги спростовуються рішенням загальних зборів учасників ТОВ "ТД "Агросвіт" від 10.10.2014 р. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду без змін.

Третя особа у відзиві вважає вимоги позивача законними, обґрунтованими, повністю погоджується зі змістом обставин, викладених в позові. Представник в судовому засіданні просить рішення суду першої інстанції залишити в силі, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Від представника відповідача ОСОБА_3 18.08.2016 р. надійшли письмові пояснення з питань, що виникли в судовому засіданні (вх. №8179), які колегією суддів долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні 18.08.2016 р. відмовився від заявленого в попередніх засіданнях клопотання про залишення апеляційної скарги без розгляду.

Колегія суддів, розглянувши заявлені представником відповідача ОСОБА_4 клопотання про залучення до участі у даній справі Компанію "Агросвіт Лімітед" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (вх. №7956 від 10.08.2016 р.), та клопотання про зупинення провадження у справі (№7955 від 10.08.2016 р.), дійшла висновку про відмову в їх задоволенні через безпідставність та необґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, вислухавши в судовому засіданні пояснення уповноважених представників сторін та третьої особи, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.09.2014 р. між ТОВ "Агропромислова компанія "Біотоп" (позикодавець) та ТОВ Агропромислова Асоціація "Агросвіт" (позичальник) було укладено договір позики № 02/09/14-Б, згідно п. 1.1 якого позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному в п. 2.1 цього договору, позичальник зобовязався повернути позику у визначений цим договором строк (т. 1 а.с. 13).

Сума позики за п. 2.1 договору становить 642 260,00 грн. Кінцева дата повернення позики в повному обсязі 31.08.2015 р. (п. 4.1 договору).

Між ТОВ "Агропромислова компанія "Біотоп" (первісний кредитор) та ТОВ "Торгівельний дім "Агросвіт" (новий кредитор) 17.07.2015 р. було укладено договір №17/07/2-ВПВ про відступлення права вимоги (заміну кредитора), згідно умов якого первісний кредитор відступив право грошової вимоги, новий кредитор набув право грошової вимоги та здійснює розрахунок на користь первісного кредитора у спосіб, в порядку, розмірі та строки визначені договором (т. 1 а.с. 18).

Згідно п. 1.2 договору №17/07/2-ВПВ предметом цього договору є право вимоги первісного кредитора до ТОВ Агропромислова Асоціація "Агросвіт" (боржник) на підставі договору позики № 02/09/14-Б від 02.09.2014 р., укладеного між первісним кредитором та боржником.

Первісне зобовязання боржника це зобовязання, що виникло у боржника на підставі основного договору, по поверненню суми позики у розмірі 642 218,00 грн. та сплаті фінансових, штрафних санкцій, збитків у разі порушення умов основного договору, які передбачені основним договором та чинним законодавством (п. 1.3 договору).

24 листопада 2015 року між ТОВ "Торгівельний дім "Агросвіт" (первісний кредитор) та ТОВ "Новаагро Україна" (новий кредитор) був укладений договір №24/11-ВПВ про відступлення права вимоги (заміну кредитора), згідно умов якого первісний кредитор відступив право грошової вимоги, новий кредитор набув право грошової вимоги та здійснює розрахунок на користь первісного кредитора у спосіб, в порядку, розмірі та строки визначені договором (т. 1 а.с. 16).

Згідно п. 1.2 договору №24/11-ВПВ предметом цього договору є право вимоги первісного кредитора до ТОВ Агропромислова Асоціація "Агросвіт" (боржник) на підставі договору №17/07/2-ВПВ про відступлення права вимоги (заміну кредитора) від 17.07.2015 р. за договором позики № 02/09/14-Б від 02.09.2014 р. (основний договір), укладеного між ТОВ "Агропромислова компанія "Біотоп" та боржником.

Первісне зобовязання боржника це зобовязання, що виникло у боржника на підставі основного договору, по поверненню суми позики у розмірі 642 218,00 грн. та сплаті фінансових, штрафних санкцій, збитків у разі порушення умов основного договору, які передбачені основним договором та чинним законодавством (п. 1.3 договору).

На виконання умов договору позики № 02/09/14-Б від 02.09.2014 р. ТОВ "Агропромислова компанія "Біотоп" перерахувало ТОВ Агропромислова Асоціація "Агросвіт" грошові кошти в сумі 642 260, 00 грн.

Позичальник свої зобовязання щодо своєчасного та в повному обсязі повернення суми позики не виконав, повернувши позику частково, в сумі 42,00 грн.

Таким чином, розмір відступленого на користь ТОВ "Новаагро Україна" обовязку ТОВ Агропромислова Асоціація "Агросвіт", який випливає з договору позики становить суму 642 218,00 грн.

З метою врегулювання питання щодо повернення суми позики ТОВ "Новаагро Україна" 01.03.2016 р. звернулось до боржника з вимогою про сплату грошових коштів, відповідно до якої вимагало сплатити суму боргу протягом 7 календарних днів з моменту її отримання (т. 1 а.с. 20).

ТОВ Агропромислова Асоціація "Агросвіт" вимогу проігнорувало, суму боргу у встановлений термін не сплатило, що стало підставою для звернення ТОВ "Новаагро Україна" до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ТОВ АА "Агросвіт" суми основної заборгованості в розмірі 642218,00 грн., інфляційних втрат в розмірі 27135,30 грн. за період 01.09.2015 р. 29.02.2016 р., 3% річних в розмірі 10820,93 грн. за період 01.09.2015 р. 23.03.2016 р., пені в розмірі 162929,83 грн. за період 01.09.2015 р. 29.02.2016 р.

В обґрунтування позову ТОВ "Новаагро Україна" посилається на умови договорів №17/07/2-ВПВ про відступлення права вимоги (заміну кредитора) від 17.07.2015 р., позики № 02/09/14-Б від 02.09.2014 р., а також приписи ст.ст. 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Задовольняючи позов господарський суд, встановивши факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо повернення позики та здійснивши перерахунок інфляційних та річних за належний період, визнав позовні вимоги законними та обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до приписів ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статтей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача заборгованості, що виникла на підставі договору позики.

Факт отримання ТОВ Агропромислова Асоціація "Агросвіт" суми позики в розмірі 642 260,00 грн. та її часткового повернення в розмірі 42,00 грн. підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

З огляду на наведене, беручи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів повернення суми позики в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 642 218,00 грн.

Відповідно до статтею 629 ЦК України, договір є обовязковим до виконання сторонами.

Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 5.2. договору позики № 02/09/14-Б від 02 вересня 2014 року у разі порушення строків повернення позики позичальник зобов'язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Нарахування штрафних санкцій, якщо інше не встановлено договором або законом, обмежено шестимісячним терміном від дня, коли зобовязання мало бути виконано (частина 6 статті 232 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, який дійшов висновку про відповідність вимогам чинного законодавства та умовам договору розрахунку суми пені в розмірі 162929,83 грн. за період 01.09.2015 р. 29.02.2016 р. та задовольнив позов в цій частині.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши наявні в матеріалах справи надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, а також їх перерахунок, здійснений господарським судом, колегія суддів вважає, що оскільки відповідач згідно умов договору не повернув вчасно та в повному обсязі отриману позику, то весь цей час він користувався грошовими коштами, та ці грошові кошти знецінилися за цей час, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позову в частині стягнення з ТОВ АА "Агросвіт" суми інфляційних втрат в розмірі 27135,30 грн. за період 01.09.2015 р. 29.02.2016 р. та 3% річних в розмірі 10820,93 грн. за період 01.09.2015 р. 23.03.2016 р.

Відповідач в апеляційній скарзі стверджує, що у директора ТОВ "Торгівельний дім "Агросвіт" були відсутні повноваження на укладення договорів про відступлення права вимоги №17/07/2-ВПВ від 17.07.2015 р. та №24/11-ВПВ від 24.11.2015 р.

Колегія суддів відхиляє такі твердження як безпідставні та необґрунтовані, оскільки як зазначають сторони такі заперечення в суді першої інстанції не виникали, а в матеріалах справи міститься протокол загальних зборів учасників ТОВ "Торгівельний дім "Агросвіт" від 10 жовтня 2014 року, згідно якого учасники товариства вирішили надати директору ТОВ "Торгівельний дім "Агросвіт" ОСОБА_5 попередню згоду на укладання, підписання правочинів щодо переведення боргу, відступлення права вимоги, позики, надання або отримання консультаційних послуг на будь-яких умовах з різними контрагентами.

Відповідно до вимог статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи наведене, беручи до уваги відсутність документального підтвердження апеляційних вимог, колегія суддів зазначає про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 07.06.2016 р. у справі №922/1453/16 прийняте при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні, в звязку з чим, апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 85, 91, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського Харківської області від 07.06.2016 р. у справі №922/1453/16 залишити без змін.

Повна постанова складена 19.08.2016 р.

Головуючий суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Пелипенко Н.М.