ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.08.2016 Справа №905/1963/16

Суддя господарського суду Донецької області Кротінова О.В.

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», м.Родинське м.Красноармійськ Донецької області, ,

до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Донтеплострой», м.Маріуполь Донецької області, ,

про стягнення 2 476 253,57 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: не зявився,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», м.Родинське м.Красноармійськ Донецької області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №01/11-763 від 02.06.2016р. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донтеплострой», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 2 476 253,57 грн., у тому числі: заборгованості за договором №21/01-8 від 21.01.2015р. у сумі 2 321 448,03 грн., 3% річних за прострочення виконання грошових зобовязань у сумі 66 715,17 грн., інфляційного збільшення суми боргу за прострочення виконання грошових зобовязань у сумі 88090,37грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1963/16 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 13.06.2016р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/1963/16.

У подальшому розгляд справи відкладався у відповідності до приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору №21/01-8 від 21.01.2015р. із відповідачем, невиконання останнім за ним своїх грошових зобовязань в частині оплати вартості поставленої вугільної продукції, внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування інфляційних витрат та 3% річних.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано у копіях: договір №21/01-8 від 21.01.2015р. разом із додатками №1 від 21.05.2015р., №2 від 12.03.2015р., №3 від 18.05.2015р. до нього; акти прийому-передачі вугільної продукції №60 від 23.01.2015р., №300 від 13.03.2015р., №706 від 20.05.2015р., №709 від 21.05.2015р., №714 від 22.05.2015р.; правоустановчі документи підприємства позивача.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.525, 526, 530, 548, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст.1, 54-57 Господарського процесуального кодексу України.

09.08.2016р. представником позивача представлено суду клопотання б/н від 09.08.2016р., до якого додано акт звірки станом на 30.06.2016р. ТОВ «Донтеплострой» по договору 21/01-8 від 21.01.2015р. вугілля, акт звірки взаємних розрахунків станом на 01.04.2016р. між ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» і ТОВ «Донтеплострой».

Ухвалою господарського суду Донецької області від 09.08.2016р. продовжено строк розгляду спору по справі №905/1963/16 на 15 днів по 30.08.2016р. в порядку ст.69 Господарського процесуального кодексу України, за наявності відповідного клопотання позивача.

29.08.2016р. позивачем надано супровідний лист №б/н від 29.08.2016р., до якого додано у копіях: довіреність на представника, довідка управління Державної казначейської служби України у м.Харкові №04-27/2330 від 17.08.2016р., акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.05.2015р., претензія №01/11-1373 від 16.11.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні 30.08.2016р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі; пояснив, що при розрахунку інфляційних витрат за початковий місяць періоду прострочення взято повний травень 2015р. та повний квітень 2016р., як кінцевий місяць нарахування.

Представник відповідача у судове засідання 30.08.2016р. не зявився, причин неявки не повідомив, витребувані документи не надав.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, з огляду на таке суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку щодо наступного.

21.01.2015р. між Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Донтеплострой» (Покупець) укладено договір №21/01-8, строком дії у відповідності до його п.9.1 до 31.12.2015р., а у частині невиконаних зобовязань до повного їх виконання.

Оцінивши зміст зазначеного договору, з якого виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладена угода за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Таким чином в силу статті 265 Господарського кодексу України, статті 712 і 655 Цивільного кодексу України, пункту 1.1 договору, Продавець зобовязався поставити у власність Покупцю, а Покупець - прийняти і оплатити вугільну продукцію марки «Ж» (далі-Продукція) відповідно до якості, строків, за цінами та на умовах, передбачених у додатках до цього договору.

При цьому, загальна сума договору складає сукупність вартості Продукції у національній валюті України, яка визначена на підставі даних у специфікаціях до цього договору. Загальна сума договору може бути змінена за згодою сторін у звязку зі зміною рівня цін або обємів поставки (п.1.2 договору).

Додатком №1 від 21.01.2015р. до договору №21/01-8 від 21.01.2015р. сторони обумовили поставку вугілля марки Ж (0-100мм) у кількості 345т. загальною вартістю 448502,76грн. з урахування податку на додану вартість.

Також зазначено, що відвантаження відбувається за письмовою вказівкою Покупця, термін поставки січень 2015р., станція відправлення ст.Родинська Донецької залізниці.

Додатком №2 від 12.03.2015р. до договору №21/01-8 від 21.01.2015р. сторони обумовили поставку вугілля марки Ж (0-100мм) у кількості 140т. загальною вартістю 175000,56 грн. з урахування податку на додану вартість.

Також зазначено, що відвантаження відбувається за письмовою вказівкою Покупця, термін поставки березень 2015р., станція відправлення ст.Родинська Донецької залізниці.

Додатком №3 від 18.05.2015р. до договору №21/01-8 від 21.01.2015р. сторони обумовили поставку вугілля марки Ж (0-100мм) у кількості 1360т. загальною вартістю 1767994,56 грн. з урахування податку на додану вартість.

Також зазначено, що відвантаження відбувається за письмовою вказівкою Покупця, термін поставки травень 2015р., станція відправлення ст.Родинська Донецької залізниці.

При цьому обсяг вугільної продукції, що постачається може коригуватись +-10% (п.2 переличених додатків).

Відповідно до п.2.1.1 договору, Продавець зобовязався рівномірно відвантажити Продукцію залізничним транспортом на умовах FCA ст. відправлення (відповідно до міжнародних правил «Інкотермс» у редакції 2010 року), за реквізитами, додатково вказаними у письмовому вигляді Покупцем. Датою поставки вважається дата календарного штемпелю станції відправлення, вказана у залізничні накладній (квитанції)

Окрім того, відповідно до п.2.14 договору Продавець зобовязаний передати Покупцю протягом семи календарних днів від дати відвантаження документи, що відносяться до Продукції (оригінали залізничних накладних або квитанцій; посвідчення якості; податкові накладні; рахунки-фактури; листи про власність; акти приймання-передачі).

За змістом п.2.2.1 договору Покупець зобовязався проводити 100% передоплату за кожну узгоджену умовну партію Продукції, на підставі рахунка на оплату, виписаного Продавцем. За згодною сторін можливе випереджальне відвантаження Продукції, з обовязковою наступною 100% оплатою вартості поставленої Продукції.

Згідно з п.2.2.2 договору Продавець зобовязаний прийняти Продукцію та документи, які до неї відносяться, за актом приймання-передачі, та один екземпляр акту передати Продавцю.

Як свідчать представлені суду акти приймання-передачі вугільної продукції: №60 від 23.01.2015р., №300 від 13.03.2015р., №706 від 20.05.2015р., №709 від 21.05.2015р., №714 від 22.05.2015р., що підписані та скріплені печатками з обох сторін, позивачем поставлено відповідачу обумовлену договором №21/01-8 від 21.01.2015р. продукцію на загальну суму 2321448,03грн. з урахуванням податку на додану вартість.

Правовою підставою здійснення господарських операцій з поставки товару у перелічених первинних документах визначено договір №21/01-8 від 21.01.2015р.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленої продукції, а також порядку поставки суду не представлено.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що надані позивачем акти приймання-передачі є належним доказом здійснення поставки відповідачу продукції та прийняття її останнім в межах договору №21/01-8 від 21.01.2015р.

Зазначені обставини у порядку статей 32-36 Господарського процесуального кодексу України не спростовані.

Отже, за викладених обставин, позивачем належним чином доведено факт виконання обовязку щодо передачі продукції у відповідності до норм статті 664 Цивільного кодексу України та умов, визначених означеним договором поставки.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У розділі 3 договору №21/01-8 від 21.01.2015р. встановлений порядок розрахунків, зокрема, оплата Продукції проводиться Покупцем шляхом прямого перерахування грошових коштів на рахунок Продавця у строки, обумовлені у п.2.2.1 цього договору (п.3.1); сторони проводять звірку взаємних розрахунків не пізніше 10 числа місяця наступного за звітнім (п.3.3).

Як зазначено вище, п.2.2.1 договору №21/01-8 від 21.01.2015р. встановлено обов'язок Покупця здійснювати 100% передоплату за кожну узгоджену, умовну партію Продукції, на підставі рахунка на оплату, виписаного Продавцем. За згодною сторін можливе випереджальне відвантаження Продукції, з обовязковою наступною 100% оплатою вартості поставленої Продукції.

Враховуючи викладене, правочином не встановлено певних строків виконання зобовязань з оплати отриманої вугільної продукції.

З огляду на таке, постачання спірного товару без отримання передплати обумовленої договором свідчить про виконання господарських операцій за цими первинними документами самостійно, ініціативно та на власний ризик.

Разом з цим, відповідно до статті 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст.692 Цивільного кодексу України).

Приписами ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України визначено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначено, ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України встановлено обовязок покупця оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, виконання обовязку визначено у семиденний строк від дня предявлення вимоги, при цьому, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Проаналізував наведені норми чинного законодавства у сукупності, суд дійшов висновку, що обовязок негайного виконання оплати товару після його отримання випливає з приписів ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, повинен бути виконаний в частині сплати 443302,73 грн. 23.01.2015р., в частині оплати 171250,55 грн. 13.03.2015р., в частині оплати 950297,08грн. 20.05.2015р., в частині оплати 330198,98 грн. 21.05.2015р. та в частині оплати 426398,69 грн. 22.05.2015р.

Фактичні обставини справи свідчать про відсутність встановлення іншого строку ніж зазначено.

Проте, відповідачем не здійснена оплата вартості отриманої вугільної продукції за актами приймання-передачі вугільної продукції №60 від 23.01.2015р., №300 від 13.03.2015р., №706 від 20.05.2015р., №709 від 21.05.2015р., №714 від 22.05.2015р., внаслідок чого загальна сума заборгованості становить 2321448,03 грн.

Таким чином, в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, грошове зобовязання Покупця перед Продавцем у сумі 2321448,03 грн. не виконано.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за поставлену вугільну продукцію у січні, березні, травні 2015р. відповідно до договору №21/01-8 від 21.01.2015р. підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме в сумі 2321448,03 грн.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат за прострочення основного зобовязання становить 88090,37 грн. (нарахування здійснено у період з травня 2015р. по квітень 2016р. за невиконання грошових зобовязань по оплаті вугільної продукції на загальну суму 2321448,03 грн.);

3% річних 66715,17 грн. (фактично нараховані за період з 23.05.2015р. по 06.05.2016р. за невиконання грошових зобовязань по оплаті вугільної продукції на загальну суму 2321448,03 грн.).

Зважаючи на встановлений вище момент виникнення права вимоги виконання основного зобовязання, виходячи з приписів ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України у поєднанні з положеннями ст.692 цього Кодексу, слідує, що передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобовязання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару.

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Таким чином, застосований позивачем розрахунок інфляційних витрат у частині зобовязань травня 2015р. на загальну суму 1 706 894,75 грн., що починається за визначеннями позвивача з травня 2015р., суперечить вищевикладеним приписам постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями), і тому є не вірним та не може бути прийнятий для нарахування цих вимог.

При цьому, здіснив перерахунок інфляційних витрат та перевіривши розрахунок 3% річних, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», встановлено суму більшу, ніж заявлно до стягнення позивачем. З огляду на таке, суд погоджується із заявленими вимогами у частині 3% річних та інфляційних витрат, дотримуючись меж позовних вимог.

З огляду на таке, позовні вимоги Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», м.Родинське м.Красноармійськ Донецької області, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донтеплострой» в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат підлягають задоволенню у сумах визначеними позивачем.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати при задоволенні позову покладаються на відповідача.

Приймаючи до уваги зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», м.Родинське м.Красноармійськ Донецької області, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донтеплострой», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 2476253,57 грн., у тому числі: заборгованості за договором №21/01-8 від 21.01.2015р. у сумі 2321448,03 грн., 3% річних за прострочення виконання грошових зобовязань у сумі 66715,17грн., інфляційного збільшення суми боргу за прострочення виконання грошових зобовязань у сумі 88090,37грн., задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донтеплострой» (87516, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Волгодонська, б.2, кім.301, , р/р№0200 у ПАТ «Укрсиббанк», МФО 351005) на користь Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (85310, Донецька область, м.Красноармійськ, м.Родинське, вул.Перемоги, б.9, , р/р№7012 у ПАТ «КБ «Приватбанк», МФО 335,57 грн., у тому числі 2321448,03 грн. суми основного боргу, 88090,37 грн. інфляційних витрат та 66715,17 грн. 3% річних, а також відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 37143,80 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У судовому засіданні 30.08.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

5. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

6. Повний текст рішення складено та підписано 05.09.2016р.

Суддя О.В. Кротінова