КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2016 р. Справа№ 910/6635/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Яковлєва М.Л.

при секретарі

судового засідання: Колеснік М.П.

за участі представників сторін:

позивача не з'явивився, про дату, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином.

відповідача Бакасова О.О. дов. від 04.01.2016 №02;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група"

на Рішення Господарського суду міста Києва від

05.07.2016

у справі № 910/6635/16 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група"

до відповідача ПрАТ "Страхова компанія "Брокбізнес"

про відшкодування страхового відшкодування

в розмірі 3 690,98 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача ПрАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" про відшкодування страхового відшкодування в сумі 3 690,98 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

17.05.2016 відповідач, керуючись ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, заявив Клопотання про застосування строків позовної давності, зважаючи на те, що ДТП сталося 02.04.2013, а позов заявлено 11.04.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.2016 № 910/6635/16 у задоволені позову відмовлено, у зв'язку із застосуванням строку позовної давності та його наслідків.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, позивач ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2016 № 910/6635/16 скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким задовольнити позов, посилаючись на те, що місцевим господарським судом неповно досліджено фактичні обставини спору, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

За Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями КАГС від 09.08.2016, для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Рудченка С.Г., Яковлєва М.Л..

Ухвалою КАГС від 10.08.2016 № 910/6635/16 порушено апеляційне провадження за скаргою позивача та призначено судове засідання на 29.08.2016. (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Рудченка С.Г., Яковлєва М.Л..

До судового засідання від 29.08.2016 представник позивача ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 09-33/33020/16.

Крім того, 19.08.2016 від позивача ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" до судового засідання від 29.08.2016 через відділ документального забезпечення КАГС надійшла Заява від 16.08.2016 № 11/14930 про розгляд даної справи за відсутності представника скаржника.

За пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої Постанови Пленуму ВГСУ.

Враховуючи, що присутній представник відповідача не заперечував проти розгляду апеляційної скарги у відсутності представника позивача, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду оскарженого Рішення за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу позивача ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2016 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 02.04.2013 на Арсенальній площі в м. Києві була скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення автомобіля "Тойота-Прадо", д.р.н. НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_6 та автомобіля "Ніссан", д.р.н. НОМЕР_2.

Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_6, керуючи автомобілем "Тойота-Прадо", д.р.н. НОМЕР_1 не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем "Ніссан", д.р.н. НОМЕР_2, чим порушив вимоги пункту 13.1 ПДР України.

Дані обставини підтверджуються розгорнутою Довідкою №9184365 про дорожньо-транспортну пригоду та Постановою Печерського районного суду міста Києва від 31.05.2013 №757/11461/13-п.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль "Ніссан", д.р.н. НОМЕР_2 (Застрахований автомобіль), який був застрахований позивачем на підставі Договору добровільного страхування від 09.04.2012 №28-5000-12-00017.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування від 09.04.2012 №28-5000-12-00017, Страхового акту №ДККА-25846 від 12.04.2013, позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 4 200,98 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи Видатковим касовим ордером від 17.04.2013 №415 на вказану суму.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 4 200,98 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля "Тойота-Прадо", д.р.н. НОМЕР_1, ОСОБА_6, під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП встановлено постановою Печерського районного суду міста Києва від 31.05.2013 №757/11461/13-п.

Отже, вина особи, яка керувала автомобілем "Тойота-Прадо", д.р.н. НОМЕР_1, встановлена у судовому порядку.

На час скоєння вищевказаної ДТП (02.04.2013) цивільно-правова відповідальність будь-яких осіб, які експлуатують автомобіль "Тойота-Прадо", д.р.н. НОМЕР_1 на законних підставах, була застрахована у відповідача на підставі Договору (Полісу) №АВ/9353731 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вказаним Договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн., франшиза - 510 грн., строк дії Полісу визначений з 31.10.2012 до 30.10.2013.

Отже, відповідач є особою на яку Полісом №АВ/9353731 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля "Тойота-Прадо", д.р.н. НОМЕР_1, на час спірної ДТП.

Доказів того, що водій ОСОБА_6 перебував у автомобілі "Тойота-Прадо", д.р.н. НОМЕР_1 на момент скоєння спірної ДТП не на законних підставах матеріали справи не містять. Зворотного відповідачем не доведено.

Відповідно до ремонтної Калькуляції №ДККА-25846 від 08.04.2016, вартість матеріального збитку становить 5 141,48 грн.

Місцевим господарським судом відзначено, що дані, зазначені у ремонтній Калькуляції №ДККА-25846 від 08.04.2013, зробленій позивачем, відповідають даним встановленим в п. 4.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092. Зміст ремонтної калькуляції не суперечить умовам чинного законодавства України про оціночну діяльність та чітко відображає суму завданих збитків, оскільки калькуляція складалась на основі комп'ютерної програми Audatex, яка рекомендована п. 59 Додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Аналогічна правова позиція, щодо оцінки калькуляції, викладена у Постанові Вищого Господарського суду України від 23.08.2011 №42/92.

Відтак, враховуючи вищезазначене, судом першої інстанції встановлено, що позивач мав суб'єктивне право на відшкодування завданої шкоди в межах заявленої суми.

Однак, як було зазначено вище, 17.05.2016 відповідач, керуючись ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, заявив Клопотання про застосування строків позовної давності, зважаючи на те, що ДТП сталося 02.04.2013, а позов заявлено 11.04.2016, тобто, з пропуском строку позовної давності. (а/с 80-81) Враховуючи назване клопотання судом першої інстанції відзначено наступне.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу протягом строку позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою.

Статтею 993 ЦК передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди.

У зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності.

Таким чином, судом першої інстанції цілком вірно відзначено, що у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відтак, перебіг строку позовної давності починається з моменту виникнення страхового випадку (у даному разі ДТП).

Аналогічна правова позиція, щодо застосування строків позовної давності, викладена у Постанові Верховного Суду України від 23.03.2016 № 6-2598цс15.

Таким чином, потерпіла особа отримала право на відшкодування завданої в результаті ДТП шкоди в момент нанесення збитків, тобто 02.04.2013.

Отже, правовідносини що виникли між потерпілою особою та ПАТ "Cтрахова компанія "Українська Страхова Група" підпадають під регулювання статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України. Посилання позивача на статтю 1191 ЦК України (регрес) місцевим господарським судом визнано неправомірним, оскільки спеціальною нормою, що регулює дані правовідносини, є саме стаття 993 ЦК України (стаття 27 Закону України "Про страхування").

Відтак, перебіг строку позовної давності повинен обчислюватися від дати початку перебігу строку позовної давності основного зобов'язання - з моменту нанесення шкоди (у даному випадку вчинення ДТП), тобто з 02.04.2013.

Враховуючи вищевикладене, трирічний строк позовної давності сплив 02.04.2016, оскільки з даним позовом страхова компанія звернулась до господарського суду 11.04.2016, про що свідчить відбиток штемпеля на позовній заяві.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності згідно з частиною 5 статті 267 ЦК України позивачем заявлено не було.

Відмова у задоволенні позову внаслідок спливу позовної давності позбавляє заінтересовану особу можливості здійснити своє матеріальне право примусово. Проте не заперечує добровільного виконання боржником свого цивільного обов'язку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, у зв'язку зі спливом строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

За доводами апеляційного оскарження позивач ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" наголошує на тому, що початок перебігу строку позовної давності бере свій відлік з моменту виплати страхового відшкодування страховиком (позивачем), а саме з 17.04.2016, що підтверджується Видатковим касовим ордером від 17.04.2013 №415 на суму 4 200,98 грн.. Таким чином, на думку позивача, оскільки позов по даній справи подано 11.04.2016, то строк позовної давності не пропущено.

Колегія суддів, дослідивши матеріали даної справи, визнає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню наведені доводи апеляційного оскарження позивача, з огляду на таке.

Так, відповідно до частини другої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Такий випадок встановлено статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування" згідно із якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

У спірному зобов'язанні по даній справі відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

При цьому, строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

Наведена правова позиція, щодо початку відліку строку позовної давності, викладена у Постанові Верховного суду України від 25.12.2013 № 6-112цс13.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2016 № 910/6635/16 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2016 № 910/6635/16 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2016 № 910/6635/16 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/6635/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді С.Г. Рудченко

М.Л. Яковлєв