ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2016 року Справа № 904/420/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чус О.В. (доповідач)

судді: Дармін М.О., Джихур О.В.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Раєвський В.В., довіреність №2309-К-Н-О від 04.06.2015 р.;

від відповідача: представник не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Номас" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2016р. у справі №904/420/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акцент-банк", м. Дніпропетровськ

до Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Номас", м.Дніпропетровськ

про стягнення 25 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 27 602,08 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 27 576,57 грн. пені, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2016р. у справі №904/420/16 (суддя Бондарів Е.М.) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Номас" на користь Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" заборгованість за кредитом у сумі 25 000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 27 602,08 грн., пеню у сумі 27 576,57 грн., судовий збір у сумі 1 378,00 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Науково-виробниче товариство з обмеженою відповідальністю "Номас" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати як прийняте при неповному з`ясуванні обставин справи, порушенні норм матеріального та процесуального права, прийняти по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом не було встановлено, до яких саме умов та тарифів приєднався Відповідач, підписавши заяву про відкриття поточного рахунку; які Умови та Тарифи були розміщені на сайті, якою датою опубліковані та набрали чинності. Отже, судом не з`ясовано зміст зобов`язань. Окрім того, не визначено, якими первинними доказами підтверджується факт надання кредиту.

У поясненнях до справи також зазначив, що кредитний договір є нікчемним, бо його вчинення у письмовій формі не підтверджено. Вважає, що строк виконання зобов`язання не встановлений, вимога про сплату боргу ним не отримана. Звернув увагу на протиріччя в умовах договору щодо розміру встановлених відсотків за користування кредитом. Вважає, що формулювання умови договору щодо 56% річних стосується відповідальності, так як мова йде про прострочення. Зазначив, що сторонами не визначено типу процентної ставки в договорі (фіксована або змінювана); при розрахунку пені порушені норми ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, судом не застосований строк позовної давності до вимог про її стягнення та норми ст. 233 Господарського кодексу України щодо зменшення розміру неустойки, що перевищує розмір заборгованості.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не надано, повноважний представник у судовому засіданні 30.05.2016р. проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Апеляційним судом при перегляді справи встановлено, що 02.11.2012р. Науково-виробничим товариством з обмеженою відповідальністю "Номас" (далі - клієнт, Відповідач) було підписано заяву про відкриття поточного рахунку згідно якої Відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів публічного акціонерного товариства комерційного банку "Акцент-Банк" (далі - банк - Позивач), що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://a-bank.com.ua, які разом із завою складають договір банківського обслуговування № б/н від 02.11.2012 року (далі - Договір) та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору (а.с. 16).

Відповідачу було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 та картковий рахунок НОМЕР_2. Вид валюти - гривня.

29.11.2013р. Відповідачем в системі інтернет - клієнт - банк була підписана заявка на гарантований платіж № 188 про перерахування платежу в сумі 24 000,00 грн ТОВ НОРДЛАНД за рахунок кредитних коштів (призначення платежу - оплата за товар згідно рахунка № 6 від 28.11.2013р.). Дата зарахування коштів отримувачу та строк повернення кредиту - 05.12.2013р.

17.01.2014р. Відповідачем в системі інтернет - клієнт - банк була підписана заявка на гарантований платіж № 217 про перерахування платежу в сумі 25 000,00 грн ФОП ОСОБА_2 за рахунок кредитних коштів (призначення платежу - за рутіловий концентрат зг. накл. № 5 від 16.01.2014р.). Дата зарахування коштів отримувачу та строк повернення кредиту - 22.01.2014р.

У вказаних заявках визначено, що операція по ним виконується згідно з «Умовами та правилами надання банківських послуг» - розділ 3.1.1, розділ 3.2.2 або окремо укладених з клієнтом договорів, що регулюють надання послуги «Гарантовані платежі». В разі, якщо виконання заявок здійснюється з використанням наданих Позивачем кредитних коштів, то заявки разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг (надалі - Умови та Правила) та Тарифів Позивача складають кредитно - залоговий договір (залог згідно п.3.2.2.4. Умов та Правил). Платність, умови повернення, забезпечення - згідно розділу 3.2.2 Умов та Правил або окремо укладених кредитних договорів.

Зазначено, що підписавши заявки №№ 188, 217 Позивач приєднався і згодний з умовами, викладеними в Умовах та Правилах, Тарифах, що розміщені на офіційному сайті Позивача www.a-bank.com.ua.

Відповідно до пункту 3.1.1.108. Умов Позивач надає послугу гарантованих платежів за господарськими договорами, що укладаються між клієнтом і банком, далі послуга. Послуга надається банком, як за рахунок власних коштів платника, так і за рахунок кредитних коштів. Споживачами справжньою послуги є платник і одержувач платежів за господарськими договорами.

Згідно з пунктом 3.1.1.109. Умов у разі необхідності отримання Відповідачем послуг, платник за допомогою системи дистанційного обслуговування шляхом заповнення всіх необхідних реквізитів, створює заявку (платіжне доручення) за формою розміщеної в Приват 24. Заявка містить в собі реквізити платежу за господарським договором і доручення платник на здійснення банком списання коштів в дату виконання платежу.

Після отримання банком за допомогою системи дистанційного обслуговування заявник, банк розглядає його на предмет надання або відмови в наданні послуги, у разі відсутності у платника власних коштів та / або не кредитоспроможності платника (п. 3.1.1.110. Умов).

При прийнятті позитивного рішення банку про надання послуги, якщо надання послуги здійснюється за рахунок кредитних коштів, банк надає платнику кредит в розмірі, передбаченому в заявці (в межах встановленого ліміту) шляхом зарахування їх на рахунок покриття одержувача грошових коштів. Порядок надання банком кредиту та його порядок погашення платником здійснюється згідно п.3.13. умов і правил надання кредиту.

Розділом 3.2.2 Умови та правила надання кредиту за послугою "Гарантовані платежі".

Відповідно до п. 3.2.2.2. Умов клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці Клієнта, у строк до 30 днів з дати виконання заявки. За користування кредитом у період з дати ініціювання клієнтом заявки до дати виконання заявки клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 4% річних від розміру кредиту, зазначеного у черговій заявці клієнта. Винагорода за надання фінансового інструменту сплачується клієнтом в дату надання в банк чергової заявки. У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів до 30.06.2014 року клієнт за користування кредитом сплачує позивачу відсотки в розмірі 28% річних, а починаючи з 01.07.2014 року клієнт за користування кредитом сплачує позивачу відсотки в розмірі 36% річних від суми заборгованості. У разі непогашення заборгованості клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

На виконання підписаних заявок Позивач своєчасно провів Гарантовані платежі (по заявці № 188 від 29.11.2013 р. - 05.12.2013р. на суму 24 000,00, по заявці № 217 від 17.01.2014 р. - 22.01.2014р. на суму 25 000,00 грн.), що підтверджуються випискою по рахунку, відкритого для обслуговування рахунку Відповідача, та меморіальними ордерами (а.с. 31-33 ). Відповідачем заперечень з приводу невиконання Позивачем умов договору в цій частині надано не було, користування коштами для розрахунків з іншими контрагентами визнано.

Відповідачем вимоги договору, в тому числі і щодо сплати процентів, виконувались належним чином до 23.02.2014р. З цього часу Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом - 25 000,00 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 27 602,08 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання - 27 576,57 грн. Вказане стало підставою звернення з даним позовом.

Відповідно до п. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. ч. 1-3, ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Як було зазначено, Відповідач згідно Заяви про відкриття поточного рахунку від 02.11.2012р. та заявок на гарантований платіж №№188, 217, приєдналася до Умов та Правил, Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.a-bank.com.ua, які разом складають договір банківського обслуговування, кредитно-залоговий договір та взяла на себе зобов'язання виконувати умови зазначеного договору.

Вказані документи у своїй сукупності визначають істотні умови договору банківського обслуговування, кредитування та підтверджують факт його укладення між Позивачем та Відповідачем, що спростовує твердження Відповідача про не укладання між ним та Позивачем такого договору (зазначеної позиції дотримується Вищий господарський суд України - постанова № 910/14030/14 від 14.07.2015р., № 909/360/14 від 22.01.2015р.).

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За загальним правилом, передбаченим частиною 1 статті 1072 Цивільного кодексу України та частиною 22.9. статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" банк повинен виконати розпорядження клієнта виключно в межах залишку грошей на рахунку платника.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 1069 Цивільного кодексу України якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Враховуючи викладене, за своєю правовою природою укладений між сторонами у справі договір банківського обслуговування від 02.11.2012р. є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору.

Відповідно до ч.2 ст. 1069 Цивільного кодексу України права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Враховуючи наведене, а також те, що строк оплати по заявкам настав, проте доказів сплати заборгованості Відповідачем не надано, заборгованість підтверджується банківською випискою по особовому рахунку Відповідача, яка є первинним документом, бо містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (Узагальнююча податкова консультація щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої наказом Державної податкової служби України 05.07.2012р. №583), апеляційний суд вважає правомірними позовні вимоги та висновок суду першої інстанції щодо стягнення з Відповідача боргу по кредиту - 25 000,00 грн. та боргу по процентам за користування ним - 27 602,08 грн. (нараховані за період з 24.02.2014р. по 19.01.2016р.).

Посилання Відповідача на те, що Умовами та Правилами фактично передбачено різні відсотки за користування кредитом (з 01.07.2014р. - 36% річних, а з 31 дня користування кредитом, коли він вже є простроченим,- 56%) та умови щодо 56 % річних стосуються відповідальності, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки відповідальність сторін встановлена п. 3.2.2.10. Умов та Правил, а право на визначення процентної ставки за користування кредитом у будь-якому розмірі узгоджується із принципом свободи договору відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з п. 3.2.2.2. Умов та Правил процента ставка є фіксованою, відповідає застосованій Позивачем у розрахунку суми заборгованості (а.с.29) та в односторонньому порядку не змінювалась. Строк сплати кредиту за заявкою №217 від 17.01.2014р. згідно п. 3.2.2.2. Умов та Правил є встановленим та складає 30 днів - до 21.02.2014р. Як вірно зазначено самими Відповідачем у наданих поясненнях (а.с.161-162), прострочення зобов`язання відбулося з 22.02.2014р. Таким чином, вимоги ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України до спірних відносин не застосовуються, пред`явлення вимоги Відповідачу про сплату боргу до звернення із позовом до суду законом не вимагається.

Апеляційний суд також зазначає, що підписавши кожну з заявок на гарантований платіж, які містили умову про виконання операції по заявці згідно з Умовами та Правилами, Відповідач погодилася із тими Умовами і Правилами, які діяли на час такого підписання, тому посилання скаржника на необізнаність та не підписання таких Умов є безпідставним.

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з п. 3.2.2.10.1. Умов при порушенні клієнтом будь-якого зобов'язання по сплаті відсотків за користування кредитом, передбаченого п. п. 3.2.2.6.2., 3.2.2.9.1 - 3.2.2.9.3, строків повернення кредиту, передбачених п. п. 3.2.2.2, 3.2.2.6.3, 3.2.2.6.16, 3.2.2.7.2, винагороди, передбаченої п. п. 3.2.2.6.5, 3.2.2.9.4 - 3.2.2.9.6, клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період за який нараховується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п. 3.2.2.10.1. - 3.2.2.10.3., цього договору, здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом (п.3.2.2.10.4. Умов).

Пунктом 3.2.2.10.7. Умов передбачено, що строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюються сторонами тривалістю 15 років.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанцій дійшов правильних висновків про стягнення з Відповідача на користь Позивача пені за несвоєчасне виконання кредитних зобов'язань за період з 17.11.2014р. по 19.01.2016р. у сумі 27 576,57 грн.

Заперечення скаржника не приймаються колегією суддів до уваги, з огляду на те, що ним не враховано можливість сторонами у договорі відповідно до ч. 6 ст. 232 визначити інший період нарахування пені, а відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України змінити тривалість строку позовної давності. Окрім того, Відповідач невірно розуміє розмір нарахування неустойки відповідно до п. 3.2.2.10.1. Умов, бо пеня визначена в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період за який нараховується (у % річних), від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу; а не обмежена нею.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції Відповідачем в тексті відзиву на позовну заяву було викладено клопотання про зменшення розміру штрафу у зв`язку із складним матеріальним становищем та значним перевищенням суми штрафних санкцій заборгованості (а.с. 54).

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Враховуючи те, що жодних доказів на підтвердження своїх доводів стосовно тяжкого матеріального становища Відповідач не надав, докази неможливості сплати неустойки відсутні, натомість прострочення виконання кредитних зобов`язань становить більше року, кредит досі не сплачений, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для зменшення розміру неустойки.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Керуючись ст.ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Номас" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2016р. у справі №904/420/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровського області від 14.03.2016р. у справі №904/420/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 02.09.2016р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Джихур