номер провадження справи 18/65/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2016 справа № 908/1761/16

за позовом Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України (85330, Донецька область, Красноармійський район, село Гришине, пров. Гагаріна, буд. 1)

до відповідача Державного підприємства Дослідне господарство Соцземлеробство Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України (75542, Запорізька область, Веселівський район, село Таврія, вулиця Леніна, буд. 1)

про стягнення 149164,28 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність № 54 від 23.03.2016 р., паспорт серії СЮ № 112835 від 26.11.2008 р.;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 01.07.2016 р. звернулася Донецька державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України з позовною заявою до Державного підприємства Дослідне господарство Соцземлеробство Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України про стягнення 149164,28 грн., які складаються з 129600,00 грн. основного боргу, 2910,68 грн. 3% річних та 16653,60 грн. інфляційних втрат. Позов обґрунтований ст.ст. 530, 625, 629 ЦК України. Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором купівлі-продажу від 10.03.2015 р. без номеру, внаслідок чого утворилась заборгованість за отриманий товар (насіння озимої пшениці). У звязку з несвоєчасним виконанням грошового зобовязання позивач, керуючись приписами діючого законодавства, нарахував до стягнення інфляційні втрати та 3% річних.

Ухвалою суду від 02.07.2016 року порушено провадження у справі № 908/1761/16, присвоєно справі номер провадження 18/65/16, судове засідання призначене на 03 серпня 2016 року. У розгляд справи відкладався на 11.08.2016 р. та на 17.08.2016 р.; здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу за наявними у справі документами та закінчений 17.08.2016 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача жодного разу в судові засідання не зявився; вимоги суду, що викладені в попередніх ухвалах, не виконав.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.08.2016 р. надав відзив № 145 від 15.08.2016 р., відповідно до якого проти позову заперечив, внаслідок відсутності виконання позивачем зобовязань за договором від 10.03.2015 р., не доведеності позивачем факту поставки обумовленого договором товару, суперечності доданих до позову доказів. Усно заявив про відкликання попередньо наданого ним відзиву № 140 від 10.08.2016 р., оскільки на момент складання цього відзиву відповідач не мав в наявності документів, що свідчать про існування господарських правовідносин між сторонами. Зазначив, що оригінали договорів та первинної бухгалтерської документації за період з 01.01.2014 р. по 01.05.2015 р. вилучені на підставі ухвали Веселівського районного суду Запорізької області у кримінальній справі № 313/1794/15-к від 24.12.2015 р. та Опису речей і документів на підставі ухвали слідчого судді від 29.12.2015 р. Після отримання у Веселівському відділенні поліції Мелітопольського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області оригіналів договору від 10.03.2015 р. та накладної № 1 від 10.03.2015 р., ознайомлення з вказаними документами, відповідач дійшов протилежного висновку, ніж первинно ним було зазначено у відзиві № 140. Просив суд в позові відмовити.

Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд,

ВСТАНОВИВ:

Донецька державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України (постачальник, позивач у справі) та Державне підприємство «Дослідне господарство «Соцземлеробство» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України (покупець, відповідач у справі) уклали договір купівлі-продажу без номеру (надалі договір).

Фотокопія договору, що додана позивачем до позову містить дату вчинення правочину 10.03.2015 р. (дата вписана у відповідний рядок), оригінал договору на вимогу суду позивачем наданий не був, отже судом не оглядався.

Фотокопія договору, що додана відповідачем до відзиву № 145 від 15.08.2016 р., не містить дати вчинення правочину, відповідні рядки не заповнені; судом оглянутий оригінал примірника договору відповідача.

Пунктом 1.1 договору сторони узгодили, що постачальник зобовязується поставити насіння озимої пшениці (сортів: Донецька 48, Богиня, Білосніжка), загальною вартістю 129600,00 грн.

Згідно з п. 2.1 договору оплата за насіння та товарне зерно здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника у строк до 01.08.2015 р.

Пунктами 4.3-4.4 договору встановлено, що перехід права власності відбувається в момент оформлення товарно-транспортної накладної та інших документів. По факту поставки товару постачальник надає покупцю наступні документи: документ, що підтверджує якість товару 1 екз.; товарно-транспортну накладну 1 екз.; накладну екз.; податкову накладну 1 екз.

Про факт виконання позивачем зобовязань за договором щодо поставки насіння озимої пшениці до позовних матеріалів додана фотокопія накладної № 1 від 10 березня 2015 р., зі змісту якої вбачається, що ДДСДСНААН (позивач у справі) передає ДП «ДГ «Соцземлеробство» ОСОБА_2 (відповідачу у справі) через ОСОБА_3 за довіреністю № 10 від 10.03.2015 р. насіння озимої пшениці (Дон.-48 в кількості 30000 кг. на загальну суму 63000,00 грн.; Богиня в кількості 4000 кг. на загальну суму 18000,00 грн.; Білосніжка в кількості 6000 кг. на загальну суму 27000,00 грн.) загальною вартість 129600,00 грн.

Про факт отримання відповідачем обумовленого договором та накладною № 1 від 10.03.2015 р. товару до позовних матеріалів додана фотокопія довіреності № 10 від 11.03.2015 р. на імя ОСОБА_3, яка містить виправлення в рядку «на отримання від».

Неналежне виконання покупцем зобовязань за договором в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно ст. 692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Аналіз наведеної статті вказує про наявність обовязку у покупця оплатити товар після його отримання або товаророзпорядчих документів на нього. Тобто безумовною підставою для вчинення покупцем дій щодо внесення платежу є факт отримання самого товару або документів на нього.

Із змісту статей 15,16 ЦК України слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондується зі способами захисту права. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підстави позову це фактичні обставини з посиланням на конкретну норму матеріального права, на яких ґрунтується вимога позивача.

Предмет і підстава позову сприяють з'ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, які необхідні для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов'язку. Захист немайнового чи майнового права або законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від вчинення певних дій. Суд позбавлений права самостійно змінювати предмет або підставу позову.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи і їх сукупності, керуючись законом Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За змістом ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складається з фактів - підстав позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Частиною 2 статті 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Надані позивачем документи в обґрунтування факту поставки насіння озимої пшениці в рамках представленого договору, накладна та довіреність містять суперечливі відомості, які спростовують доводи позивача про виконання постачальником поставки товару на загальну суму 129600,00 грн., а саме:

- накладна № 1 від 10.03.2015 р. містить посилання, що поставка товару насіння на загальну суму 129600,00 грн. здійснюється постачальником через представника покупця ОСОБА_4 за довіреністю № 10 від 10.03.2015 р.;

- довіреність № 10 видана ОСОБА_3 11.03.2015 р., яка містить виправлення щодо назви організації постачання;

- підпис особи, яка отримала довіреність № 10 від 11.03.2015 р., значно відрізняється від підпису особи, яка прийняла товар за накладною № 1 від 10.03.2015 р.

Згідно п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи-підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Суду для огляду наданий Журнал виданих довіреностей за 2014-2015 роки Державним підприємством Дослідне господарство «Соцземлеробство» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, копія якого міститься в матеріалах справи, відповідно до якого довіреність № 10 виписувалась відповідачем 20.02.2015 р. з терміном дії до 28.02.2015 р. ОСОБА_1 на отримання від ДП «Відродження» пшениці 32440 кг. Відмітки про отримання уповноваженою особою самої довіреності (особистого підпису), відмітки про отримання за цією довіреністю цінностей та відмітки про використання довіреності у вказаному Журналі не міститься.

Між тим, з переліку виписаних довіреностей вбачається, що на імя ОСОБА_3 11.03.2015 р. відповідачем виписана довіреність за № 14 (10) (цифра десять написана олівцем) на отримання від ДГСХОС ім. Юрєва не визначеного товару (графа «№ та дата контракту, наряда, рахунка, специфікації та іншого документа чи повідомлення» не заповнена). Відмітки про отримання ОСОБА_3 вказаної довіреності (особистий підпис) та відмітки про використання довіреності у вказаному Журналі відсутні.

Відповідно до довідки № 144 від 12.08.2016 р. Державного підприємства Дослідне господарство «Соцземлеробство» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України громадянин ОСОБА_3 в період з 01.01.2014 р. по теперішній час на підприємстві відповідача не працює.

Стосовно працівника ОСОБА_3 суду наданий наказ № 11 від 22.01.2014 р. про прийняття його на посаду заступника директора з 23 січня 2014 р. та наказ № 50 про звільнення ОСОБА_3 з 07.05.2015 р. за власним бажанням.

Про факт відсутності в розпорядженні відповідача озимої пшениці, обумовленої договором, свідчать також надані відповідачем ОСОБА_5 витрати насіння і садивного матеріалу за жовтень 2014 р., за листопад 2015 р., згідно яких спірне насіння (сортів: Донецька 48, Богиня, Білосніжка) не висіювалося підприємством.

До того ж матеріали справи містять Акт Державної фіскальної інспекції в Запорізькій області № 07-21/9 від 02.09.2015 р. ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «ДГ «Соцземлеробство» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААК України за період з 01.01.2014 р. по 01.05.2015 р.

Так, в ході проведення ревізії фахівцями Держфінінспекції був досліджений договір купівлі-продажу б/н та б/д, укладений між ДП «ДГ «Соцземлеробство», в особі директора ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в особі директора ОСОБА_6, предметом якого є зобовязання позивача у справі поставити насіння: озима пшениця Донецька 48 товарна в кількості 30000 кг на суму 63000,00 грн. (без ПДВ), озима пшениця Богиня супереліта 4000 кг на суму 18000,00 грн. (без ПДВ), озима пшениця Білосніжка супереліта 6000 кг на суму 27000,00 грн. (без ПДВ). Загальна сума договору становить 129600,00 грн. В ході ревізії, до ОСОБА_2 надано запит (лист від 07.07.2015 р. № 08-07-14-14/4462), відповідно до отриманої відповіді (лист від 14.07.2015 р.) підтверджено суму кредиторської заборгованості за вказаним договором у розмірі 129600,00 грн. При цьому до ревізії надано договір відповідального зберігання від 04.12.2014 р. № 04/12/14, укладений між ТОВ «ВБК Стандарт-Сервіс» та позивачем у справі, за умовами якого строк зберігання майна визначений з 05.12.2014 р. по 31.12.2015 р. Про факт передачі мана на зберігання свідчить Акт приймання-передачі від 04.12.2014 р. По бухгалтерському обліку позивача у справі по субрахунку 208.5 «Матеріали сільськогосподарського призначення (зберігання) у вартісному виразі не відображено, так само як не встановлено наявності залишків с/г продукції у ДП «ДГ «Соцземлеробство». Зустрічну перевірку у ТОВ «ВБК Стандарт-Сервіс» не проведено. Внаслідок відсутності товариства за місцем реєстрації.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність документальних доказів (первинних бухгалтерських документів), які підтверджували б факт виконання позивачем зобовязань за договором.

За порушення відповідачем строків оплати отриманого товару позивач, враховуючи приписи ст. 625 ЦК України просив стягнути 2910,68 грн. 3% річних за 274 дні прострочення з 01.08.2016 р. (строк оплати) по 01.05.2016 р., 16653,60 грн. інфляційних втрат за період з серпня 2015 р. по квітень 2016 р.

Зазначені позовні вимоги судом відхилені, виходячи з наступного:

Стягнення компенсаційних санкцій є похідною вимогою від вимоги про стягнення осинового боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу викладеного слідує, що для оцінки правильності нарахування позивачем компенсаційних санкцій слід встановити не тільки документально підтверджену суму боргу, а й дату коли зобовязання мало бути виконано, тобто зясувати момент прострочення боржником виконання грошового зобовязання. Прострочення слід розглядати як юридичний склад, що тягне за собою зміну правовідносин сторін по зобов'язанню, яке не виконано в строк. Складовими прострочення при цьому є такі юридичні факти: наявність між сторонами договірних відносин, настання строку виконання зобов'язання, невиконання стороною зобов'язання у встановлений строк.

Позивач документально не довів підстав для стягнення заборгованості за поставлений товар в рамках договору купівлі-продажу, не довів факту поставки товару та настання строку оплати за поставлений товар.

З огляду на зазначене, компенсаційні санкції не підлягають стягненню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 19 серпня 2016 р.

Суддя В.В. Носівець