ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" серпня 2016 р.Справа № 916/1906/16

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

при секретарі судового засідання: Себовій О.О.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 - на підставі паспорту серія НОМЕР_3 від 20.02.2004р.; ОСОБА_2 - на підставі довіреності № 01-07/16 від 07.07.2016р.;

Від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 14.07.2016р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.07.2016р. за вказаним позовом було порушено провадження у справі №916/1906/16 з призначенням її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідач в засідання суду призначені на 29.07.2016р. та 22.08.2016р. не з`явився, правом на відзив в порядку ст. 59 ГПК України не скористався. Ухвали господарського суду Одеської області від 15.07.2016р. та від 29.07.2016р. були направлені за належною адресою, зазначеною в позовній заяві та у спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 22.08.2016р.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу суду було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 32 Інформаційного листа ВГСУ від 29 вересня 2009 року № 01-08/350 "Про деякі питання, порушені в доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" викладена правова позиція, згідно якої відмітка про відправку процесуального документа суду на зворотньому аркуші у лівому нижньому куті першого примірника процесуального документа є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам у справі та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначено про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання. При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення скеровувалися на належну адресу відповідача визначену в позовній заяві та у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 22.08.2016р., суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

22.08.2016 у судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані під час судового розгляду, суд встановив:

21.08.2013р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - покупець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (надалі - продавець) було укладено попередній договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості (надалі - договір), відповідно до умов якого, продавець продає покупцеві приміщення котельні, яке розташоване на території Фонтанської сільської ради Комінтернівськог району Одеської області за межами населеного пункту за адресою вул. Олександрівська дорога 1 «б» (надалі - Об'єкт продажу).

Відповідно до вищезазначеного договору, сторони взяли на себе зобов'язання укласти основний договір купівлі-продажу об'єкту продажу у термін до 01.09.2014 року.

Згідно підпункту 2 пункту 5 Договору, продавець прийняв на себе зобов'язання підготувати всі необхідні документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу Об'єкта.

За приписами пункту 7 Договору, в підтвердження факту досягнення згоди щодо укладення договору купівлі-продажу Об'єкту продажу та з метою часткового його виконання покупець передає продавцю в рахунок належного за цим договором платежу, зазначеного в пункті 1 Договору, Позивачем було зроблено перший платіж з Договором у сумі 136 000 гривень (сімнадцять тисяч доларів США). Згідно абзацу 2 цього ж пункт зазначено, що гроші передаються покупцем продавцю в момент підписання цього договору, але не пізніше 1го вересня 2014р.

Під час користування Об'єктом продажу, покупцем було проведено ряд робіт із покращення обладнання, переобладнання та ремонту Об'єкту продажу, а саме: покриття покрівлі в дві верстви на площі 500 кв. метрів на суму 15 000 гривень, встановлення оцинкованого заліза на парапети на площі 65 кв. метрів на суму 1 999,20 гривень, заливка підлоги бетоном L-200 на площі 250 кв. метрів на суму 8 000 гривень, демонтаж старого бетону на суму 3 600 гривень.

Однак, в порушення умов попереднього договору та вимог чинного законодавства продавець умов договору щодо укладення основного Договору купівлі-продажу об'єкта та нотаріальне його посвідчення не виконав.

21.08.2013р. відповідачем, було повернуто позивачу 3000 дол. США, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією розписки до договору. Відповідно до вказаної розписки підписаної відповідачем, залишок боргу складає 14 000 дол. США.

Проте, решту суми відповідач позивачу не повернув.

З наведених підстав Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у розмірі 419 269,00 грн., з яких 343 000,00 (що еквівалентно 14 000 дол. США) - сума основного боргу, 19 058 - 3% річних, 57 211,00 грн. - збитки.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено, що правовідносини сторін по справі склались на підставі підписаного між сторонами 21.08.2013 року попереднього договору купівлі-продажу об'єкта нерухомості.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України, статті 202 ГК України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Щодо вимог позивача про стягення з відповідача 343 000,00 грн. основного боргу та 57 211,00 грн. збитків, господарський суд зазначає наступне.

За приписами ст. 635 Цивільного кодексу України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Згідно із п. 4 ст. 182 ГК України, зобов'язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надійшле проект такого договору другій стороні.

З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У той самий час, нормами п. 1 ст. 218 ГК України регулюються підстави господарсько-правової відповідальності а саме: підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно до приписів ст. 222 ГК України, а саме пункту 1, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Наявність основного боргу, підтверджується розпискою до договору купівлі-продажу від 21.08.2013 року, зі змісту якої, вбачається отримання позивачем від відповідача 3 000 дол. США а також підтверджено залишок боргу у розмірі 14 000 дол. США.

Згідно даних НБУ України станом на дату подання позову а саме 14.07.2016р. курс долара США по відношенню до гривні складав 24,82 грн. за 1 дол. США.

Судом розраховано, що 14 000 дол. США станом на 14.07.2016р. (дату подачі позову) складає 347 480,00грн., однак, позивачем заявлено до стягнення з відповідача лише 343 000,00 грн. Таким чином, враховуючи ті обставини, що в даному випадку суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог, господарський суд приходить до висновку про задоволення даної позовної вимоги у повному обсязі.

Оцінюючи вимогу позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 57 211,00грн., суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище за приписами ст. 635 Цивільного кодексу України, сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Розглядаючи питання наявності причинно-наслідкового зв'язку між ухиленням від підписання договору купівлі-продажу об'єкта нерухомості обумовленого в попередньому договорі та збитками що поніс позивач, господарський суд виходить з того, що допущене відповідачем порушення умов попереднього договору в частині обов'язку відповідача щодо укладення договору купівлі-продажу об'єкта нерухомост за переконанням суду, підтверджують необхідний причинно-наслідковий зв'язок між здійсненим порушенням та завданими ним збитками.

При цьому, як було зазначено вище, вина правопорушника при притягненні особи до деліктної відповідальності законодавчо презумується та може бути спростована самим порушником. Проте, всупереч положенням ст.ст. 32, 33 ГПК України відповідачем не було доведено суду факту відсутності його вини у вчиненні спірного екологічного правопорушення.

Сума понесених позивачем збитків підтверджується наявними в матеріалах справи копіями документів, у зв'язку із чим вказана вимога підлягає судом задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних у розмірі - 19 058,00 грн., господарський суд зазначає наступне.

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки сторони у договорі не передбачили інший розмір відсотків за користування коштами, на думку суду, право позивача вимагати від відповідача сплатити 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належним до повернення за договором позики.

Перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення з відповідача, за прострочення зобов'язання 3% річних у розмірі 19 058,00 грн. підлягають судом задоволенню у повному обсязі.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Рішення прийнято на підставі наданих сторонами доказів, оскільки згідно із ст.33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона: повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми. Докази витребуються судом у ході розгляду справи лише у разі подання відповідного клопотання - на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи.

При цьому суд приймає до уваги строк розгляду справи, достатність часу у будь-якої із сторін для надання доказів на підтвердження власних доводів, для спростування обставин чи доводів протилежної сторони та для подання суду клопотання про витребування таких доказів у інших осіб.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі - 6 289,50 грн.

Керуючись ст.ст. 33,34,38,43,44,49,75,82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_2; код ЄДРЮО та ФОП НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3; код ЄДРЮО та ФОП НОМЕР_2) заборгованість в сумі 343 000 /триста сорок три тисячі/ грн. 00 коп., 3% річних в сумі 19 058 /дев'ятнадцять тисяч п'ятдесят вісім/грн. 00коп., збитки в сумі 57 211 /п'ятдесят сім тисяч двісті одинадцять/ грн. 00 коп. та судові витрати в сумі 6 289 /шість тисяч двісті вісімдесят дев'ять/ грн. 50 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено та підписано 29 серпня 2016 р.

Суддя Ю.О. Зайцев