РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2016Справа №910/11357/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Л.К.О."
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачаПублічне акціонерне товариство "Оболонь"
простягнення 9319,00 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаКабулов Р.К. - представник
від відповідачане з'явився
від третьої особине з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 7319,00 грн. вартості майна та штрафу у розмірі 2000,00 грн. за договором суборенди майна №18940-11919 від 12.12.2013.

Позовні вимоги мотивовані тим, що майно, яке було передано відповідачу за договором суборенди майна №18940-11919 від 12.12.2013, за узгодженим між сторонами місцезнаходженням відсутнє та не було повернуто позивачу на вимогу останнього, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача штраф згідно п.6.7 укладеного між сторонами договору та вартість переданого в оренду майна у розмірі 7319,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/11357/16, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Оболонь" та призначено розгляд справи на 20.07.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2016, у зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідача та третьої особи, неподанням учасниками процесу в повному обсязі витребуваних судом документів, розгляд справи відкладено на 11.08.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 11.08.2016 позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судові засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про проведення судових засідань відповідач був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи в судові засідання не з'явився. 19.07.2016 через канцелярію суду третя особа надала пояснення по суті спору, в яких повідомила , що є власником майна, яке було передано в суборенду відповідачу та просила здійснити розгляд справи без участі її представника.

На підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.12.2013 Товариством з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." (орендар, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (суборендар, відповідач) було укладено договір суборенди майна №18940-11919 (надалі - договір), за умовами якого орендар передає суборендареві у строкове платне користування (оперативну суборенду), а суборендар приймає торгово-рекламне обладнання (надалі іменується майно), та зобов'язується сплачувати орендарю орендну плату (п.1.1), перелік, модель, заводський номер (за наявності), рік виробництва майна, місцезнаходження, вартість та кількість майна: Холодильник OPTIMA (ХШВ-600) "Оболонь", заводський номер 6580, інвентарний номер 944313, вартість майна за одиницю 6099,17 без ПДВ, місцезнаходження майна: АДРЕСА_2 (ігрові автомати) (п.1.2), майно надається суборендарю у користування з метою популяризації, демонстрації, зберігання та реалізації продукції, що виробляється/реалізується власником та корпоративними підприємствами власника. Під корпоративними підприємствами власника слід вважати: ДП ПАТ "Оболонь" "Пивоварня Зіберта", ДП ПАТ "Оболонь" "Красилівське", ПАТ "Охтирський пивоварний завод", ПрАТ "Бершадський комбінат" та ПАТ "Севастопольський завод напоїв". Суборендар не має права використовувати майно для інших цілей (п.1.3), факт передачі майна в суборенду підтверджується актом прийому-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін, погоджується уповноваженою особою власника та скріплюється печатками сторін і власника. Акт прийому-передачі майна в суборенду є невід'ємною частиною цього договору. Обов'язок підготовки акту прийому-передачі майна в суборенду лежить на орендарі (п.2.2), майно повинно бути повернуто суборендарем та прийняте орендарем/власником протягом 10 (десяти) робочих днів з дати закінчення дії договору (в тому числі дострокового). Суборендар несе ризик випадкової загибелі, пошкодження або втрати майна до моменту його фактичного повернення орендарю або власнику (п.2.3), факт повернення майна із суборенди підтверджується актом прийому-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін, погоджується уповноваженою особою власника та скріплюється печатками сторін і власника. Акт прийому-передачі майна із суборенди є невід'ємною частиною цього договору. Обов'язок підготовки акту прийому-передачі майна із суборенди лежить на суборендарі (п.2.4), представники орендаря та власника мають право здійснювати необмежений контроль за використанням суборендарем майна як шляхом безпосередньої перевірки порядку експлуатації суборендарем майна і проведення інвентаризації, так і шляхом направлення суборендарю відповідних запитів з вимогою про надання інформації і документів, підтверджуючих поточний стан майна та порядок його використання (п.2.7), суборендар зобов'язується не змінювати місцезнаходження майна, яке вказано в п. 1.2 даного договору (або в специфікації) без письмового погодження такого переміщення з орендарем та власником (п.5.1.18), у випадку втрати (повного знищення) суборендарем майна (окрім випадків, що мають підтвердження актами відповідних органів і які виникли внаслідок дії обставин непереборної сили) або неповернення майна у відповідності з п.2.3 даного договору суборендар зобов'язаний відшкодувати орендарю (або за письмовою вимогою - безпосередньо власнику) вартість майна, вказану в п.1.2 даного договору (або в специфікації) із врахуванням ПДВ, якщо інша сума відшкодування не буде додатково узгоджена між сторонами і власником (п.6.2), у випадку не виконання суборендарем зобов'язань передбачених п.п. 5.1.5, 5.1.17 та п. 5.1.18. даного договору, суборендар сплачує орендарю або власнику штраф за кожен окремий випадок у розмірі 2000,00 грн. Належним підтвердженням таких фактів буде акт складений за участю орендаря або власника та суборендаря, а у випадку ухилення суборендаря від підписання акту - одностороннім актом орендаря або власника (п.6.7), даний договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання сторонами, погодження власником (п.7.1), даний договір укладається терміном на 1 (один) календарний рік, якщо інше не випливатиме з тексту цього договору або чинного законодавства України (п.7.2), якщо суборендар продовжує користуватися майном після закінчення терміну дії договору, то, за відсутності письмових заперечень сторін або власника, заявлених не пізніше 10 (десяти) календарних днів до закінчення терміну дії договору, то строк дії даного договору подовжується ще на один календарний рік (п.7.3), орендар або власник мають право достроково розірвати цей договір, шляхом письмового повідомлення суборендаря за 10 (десять) календарних днів до дати розірвання, в разі, якщо (п.7.5) зокрема суборендар використовує майно в порушення умов договору та/або цільового призначення майна (п.7.5.1).

Відповідно до акту прийому-передачі майна в суборенду від 12.12.2013 орендар передав, а суборендар прийняв майно в суборенду.

02.03.2016 комісія по контролю за цільовим використанням переданого в оренду майна орендаря провела перевірку наявності та використання належним чином орендованого майна Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 та встановила, що майно, передане в оренду за узгодженим місцем розташування відсутнє, про що складено відповідний акт.

21.04.2016 позивач надіслав на адресу відповідача претензію за вих. №04 від 19.04.2016 з повідомленням про припинення дії договору та вимогою про повернення переданого в оренду майна, а у випадку його втрати або пошкодження компенсувати його вартість.

Відповідач відповіді на вказану претензію не надав, орендоване майно не повернув.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором суборенди (піднайму).

До договору піднайму застосовуються положення про договір найму (ч. 3 ст. 774 Цивільного кодексу України).

Відповідно до норм частин 1 та 2 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 783 Цивільного кодексу України встановлено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, зокрема якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі.

Частиною 1 ст. 785 Цивільного кодексу України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ст. 216, ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 Господарського кодексу України, є штрафні санкції, до яких віднесений зокрема штраф (ч.1 ст.230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають судом задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору відповідач зобов'язався не змінювати місцезнаходження майна, яке вказано в п. 1.2 даного договору (або в специфікації) без письмового погодження такого переміщення з орендарем та власником, однак згідно акту від 02.03.2016 комісією позивача зафіксовано, що майно, передане позивачем в оренду за узгодженим місцем розташування відсутнє.

Як погоджено сторонами у 6.7 договору, у випадку не виконання суборендарем зобов'язань передбачених п.п. 5.1.5, 5.1.17 та п. 5.1.18. даного договору, суборендар сплачує орендарю або власнику штраф за кожен окремий випадок у розмірі 2000,00 грн. Належним підтвердженням таких фактів буде акт складений за участю орендаря або власника та суборендаря, а у випадку ухилення суборендаря від підписання акту - одностороннім актом орендаря або власника.

Оскільки факт відсутності майна підтверджений відповідно до п.6.7 договору, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 2000,00 грн. за порушення п.5.1.18 договору підлягають задоволенню.

Крім цього, суд зазначає, що позивачем, згідно п.п. 7.5, 7.5.1 договору, на адресу відповідача 21.04.2016 надіслано претензію за вих. №04 від 19.04.2016 з повідомленням про припинення дії договору та з вимогою про повернення переданого в оренду майна, а у випадку його втрати або пошкодження компенсації його вартості, однак відповідач відповіді на вказану претензію не надав, орендоване майно не повернув.

Пунктом 6.2 договору визначено, що у випадку втрати (повного знищення) суборендарем майна (окрім випадків, що мають підтвердження актами відповідних органів і які виникли внаслідок дії обставин непереборної сили) або неповернення майна у відповідності з п.2.3 даного договору суборендар зобов'язаний відшкодувати орендарю (або за письмовою вимогою - безпосередньо власнику) вартість майна, вказану в п.1.2 даного договору (або в специфікації) із врахуванням ПДВ, якщо інша сума відшкодування не буде додатково узгоджена між сторонами і власником.

Відповідачем належними та допустимими доказами твердження позивача не спростовано, доказів повернення орендованого майна позивачу або компенсації його вартості в добровільному порядку не надано.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 7319,00 грн. компенсації вартості майна є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04211, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." (03062, м.Київ, вул. Екскаваторна, будинок 35, ідентифікаційний код 37317990) 7319 (сім тисяч триста дев'ятнадцять) грн. 00 коп. компенсації вартості майна за договором суборенди майна №18940-11919 від 12.12.2013, штраф у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.08.2016

Суддя Ю.М. Смирнова