ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" серпня 2016 р.Справа № 916/1448/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИЛСЕРВІС ЛТД»;

До відповідача: Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси»;

про стягнення

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 - на підставі довіреності від 16.05.2016р.

Від відповідача: не зявився;

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИЛСЕРВІС ЛТД» звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про стягнення 5400 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.06.2016р. порушено провадження по справі № 916/1448/16.

04.07.2016р. до господарського суду Одеської області від Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

У судовому засіданні 04.07.2016р. від позивача надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи на пятнадцять днів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.07.2016р. продовжено строк розгляду справи на пятнадцять днів до 17.08.2016р.

08.08.2016р. від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИЛСЕРВІС ЛТД» надійшли заперечення на відзив Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси».

У судовому засіданні 15.08.2016р. оголошено перерву до 17.08.2016р. о 13:45 у відповідності ст.77 ГПК України.

У судовому засіданні 17.08.2016р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази, суд встановив:

21.02.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖИЛСЕРВІС ЛТД» та Комунальним підприємством «Одесатеплоенерго» (правонаступником якого є Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси») було укладено договір оренди житлового приміщення - три койкомісця для проживання співробітника Комунального підприємства «Одесаобленерго» в гуртожитку за адресою вул. Валентини Терешкової, 13.

Предметом договору від 21.02.2006 року є правовідносини при яких власник Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИЛСЕРВІС ЛТД» надає в користування свої приміщення та зобовязується забезпечити виконання всього комплексу робіт, повязаних із обслуговуванням та утриманням будівлі і прибудинкової території, та створення необхідних житлових умов орендарю і його співробітникам згідно з вимогами чинного законодавства про користування будівлями, в тому числі надає відповідні комунальні послуги для користування приміщенням - газом, водою, теплом, вивіз сміття.

Договір оренди від 21.02.2006 року був укладений на період з 01.02.2006 року по 31.01.2007 року

Пунктом 3.5. договору оренди від 21.02.2006 року передбачена сума оренди на момент укладання угоди - 240 грн. С подальшому вартість оренди змінювалась з врахуванням фактичної вартості комунальних послуг, в тому числі витрат тепло- та електроенергії, водопостачання та водовідведення.

Пункт 3.2. договору оренди від 21.02.2006 року вказує, що в разі змін цін (тарифів) на комунальні послуги, сума плати по договору зміниться, про що буде повідомлено Орендаря чи шляхом вивішення відповідної обяви. Такі обяви вивішуються в холі гуртожитку на першому поверсі.

Вартість одного койко-місця з березня 2015 року (згідно наказу) складала 450 грн., тому вартість 3-х койкомісць по договору на місяць складала 1350 грн.

Пунктом 2.2. договору оренди від 21.02.2006 року передбачено, що плата провадиться Орендарем за койкомісце, згідно розрахунку, до 5 числа поточного місяця.

Як зазначає Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИЛСЕРВІС ЛТД», орендар належним чином сплачував виставлені позивачем рахунки за орендовані койко-місця до квітня 2015 року.

23 червня 2015 року було надано відповідачу рахунок-фактуру № 2/06 для сплати за квітень - червень 2015 року (450 грн. х 3 койко-місця х 3 місяці = 4050 грн.) Крім цього, позивач виставив Комунальному підприємству «Теплопостачання міста Одеси» рахунок №1/08 від 23.08.2015 року на суму 1350грн. за користування приміщенням в липні 2015р.

Враховуючи те, що як зазначає Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИЛСЕРВІС ЛТД» рахунок № 2/06 від 23.07.2015 року на суму 4050 грн. за користування приміщенням з квітня до червня 2015 року та № 1/08 від 23.08.2015 на суму 1350 грн. за користування приміщенням в липні 2015 року не оплачені Комунальним підприємством «Теплопостачання міста Одеси» позивач був змушений звернутися до господарського суду Одеської області за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Згідно з приписами ст.11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти, акти цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ст.14 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Абзацом 1 ч. 1. ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. ст. 629, 525, 526 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог діючого законодавства. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Суд встановив, сторони передбачили, що договір оренди від 21.02.2006 року діє з 01.02.2006р. по 31.01.2007р. Крім цього, суд звертає увагу, що договором не визначено, що 31.01.2007р. орендатор проживає включно, а враховуючи специфіку договору оренди приміщення по закінченню строку оренди повинно бути передане орендодавцю а тому договір оренди жилого приміщення укладений 21.02.2006р. відноситься до договорів короткострокового найму на які згідно з ст. 821 ЦК України не застосовуються положення частини першої статті 816, положення статті 818 та статей 822 - 824 ЦК України. А тому автоматична пролонгація в даному випадку не допускається.

Крім цього, можливість пролонгації договору оренди від 21.02.2006 року умовами даного договору не передбачена.

Отже, суд при вирішенні даного спору дійшов висновку про припинення між сторонами договірних відносин з 31.01.2007р. Враховуючи, що доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИЛСЕРВІС ЛТД» базуються на існуванні між сторонами по справі договірних відносин, які виникли на підставі договору оренди від 21.02.2006 року суд доходить висновку про необґрунтованість нарахування основної заборгованості після 31.01.2007р.

У відповідності зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобов'язання належним чином відповідно до закону, іншими правовими актами, договором, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно пред'являються.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як не підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Враховуючи приписи постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 та ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,50,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову - відмовити

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22.08.2016р.

Суддя О.Ю. Оборотова