ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.08.2016 Справа № 907/1068/14

За позовом Приватного підприємства Фірми „Каменяр», с. Віта Поштова, Київська область

до товариства з обмеженою відповідальністю „Сокирницький цеолітовий завод»,

м. Мукачево

про стягнення 218008,72 грн., в тому числі 65000,00 грн. заборгованості,

14538,69 грн. пені,128850,00 грн. інфляційних нарахувань та 9620,03 грн. три відсотки річних

Суддя О.В. Васьковський

Представники:

від позивача не зявився

від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ: стягнення 218008,72 грн., в тому числі 65000,00 грн. заборгованості, 14538,69 грн. пені,128850,00 грн. інфляційних нарахувань та 9620,03 грн. три відсотки річних, згідно договору №07-11 від 07.11.13 (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 03.06.16).

Позивач просить задоволити позов, мотивуючи тим, що відповідач у встановлений у договорі строк не оплатив за поставлений товар, чим порушив умови договору поставки, внаслідок чого у нього виникла та рахується прострочена заборгованість за поставлений товар у сумі 65000,00 грн., у звязку з чим відповідач зобовязаний сплатити пеню, три проценти річних та інфляційні, згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач у поданих 27.07.16 поясненнях проти позову заперечує, вважає позовні вимоги недоведеними та такими, що не підтверджуються належними та достатніми доказами, що зумовлює їх необґрунтованість та безпідставність зокрема щодо вимог про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, у зв'язку з чим вважає, що такі задоволенню не підлягають. Відповідач стверджує, що позивачем на виконання вимог ухвал суду не надання письмових пояснень щодо обставин фактичного переліку поставленого обладнання відповідачу, дати поставки, порядку розрахунку за отриманий товар відповідно до умов договору, моменту прострочення оплати отриманого товару, тому вважає що позивач не довів своїх позовних вимог, відтак такі не підлягають задоволенню.

Судом при новому розгляді справи враховано вказівки Постанови Вищого господарського суду України від 27.04.16 у справі№ 907/1068/14, які є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, у відповідності до вимог ст.111-12 ГПК України.

Так, суд на виконання вказаних вказівок Вищого господарського суду України неодноразово ухвалою господарського суду Закарпатської області від 30.05.16,09.06.16, 21.06.16, 19.07.16 та 28.07.16 зобов'язував позивача подати господарському суду письмові пояснення щодо фактичного переліку поставленого обладнання відповідачу, його вартості, дати поставки/ передачі, порядку розрахунку за отриманий товар відповідно до умов договору чи приписів законодавства, моменту початку прострочення оплати отриманого товару відповідачем, у підтвердження чого надати належні докази в їх обґрунтування; детальний та обґрунтований розмір пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат з урахуванням положень договору, внесених змін до нього та часткового виконання зобов'язань за договором, відповідно до приписів чинного законодавства.

Однак, позивач, подав лише письмові пояснення на підтвердження своїх позовних вимог, в тому числі збільшення позовних вимог, у зв'язку з чим справа розглянута за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між позивачем (замовник по договору) та відповідачем (постачальник по договору) укладено договір №07-11 від 07.11.13 (далі договір), згідно п.п. 1.1, якого позивач зобовязався поставити на умовах п.3.2 даного договору обладнання для переробки цеолітової продукції згідно технічних характеристик, які додаються до даного договору та є його невід'ємною частиною, а також провести весь комплекс монтажних та пусконалагоджувальних робіт, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити дане обладнання в кількості і асортименті, обумовленому в п.1.1 даного договору в терміни та на умовах, які визначені п.4 договором; комплектація обладнання визначається в специфікації до даного договору.

Згідно п.4.2. договору вартість обладнання становить 1200000,00 грн. Згідно доданої до договору специфікації визначено комплект поставки, а саме: дробарка ДВУ-7 в зборі (вартістю 625000,00 грн.), грохот ГИСЛ-42 в зборі (вартістю 78000,00 грн.), чотири конвеєри В-500 (вартістю 120000,00 грн.), раму зварну (вартістю 30000,00 грн.), пневмосепаратор ПК-35 (вартістю 200000,00 грн.); два укриття металічні (вартістю 30000,00 грн.); два пневмопроводи (вартістю 30000,00 грн.) та дві теплові пушки (вартістю 60000,00 грн.).

11.11.13 на виконання вимог п.4.2.1 договору відповідач перерахував позивачу аванс у розмірі 350000,00 грн.

28.12.13 зі сторони позивача, на виконання договору, було здійснено поставку товару, а саме: дробарку ДВУ-7 , грохот ГИСЛ-42 і раму зварну на суму 760000,00 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною №007829.

28.02.14. автоперевізником ТОВ «Вест-Транс» були доставлені відповідачу пневмоциклон ПК-35 і п'ять конвеєрів В-500 на загальну суму 350000,00 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною 02Ц від 26.02.2014р.

Загальна сума поставленого позивачем товару (обладнання) складає суму 1110000,00 грн., що підтверджується ТТН №007829 від 28.12.13, ТТН №02Ц від 26.02.14.

Відповідачем здійснено часткову оплату за поставлене обладнання на загальну суму 925000,00 грн., що підтверджується податковими накладними, а саме: ПН № 2 від 06.02.14 на суму 150000,00 грн., ПН №6 від 25.02.14 на суму 130000,00 грн., ПН №8 від 27.02.14 на суму 130000,00 грн., ПН № 1 від 31.03.14 на суму 10000,00 грн., ПН№ 2 від 31.03.14 на суму 110000,00 грн., ПН № 9 від 31.03.14. на суму 100000,00 грн., ПН № 10 від 31.03.14 на суму 130000,00 грн., ПН №6 від 22.05.14 на 35000,00 грн., ПН №3 від 22.05.14 на 30000,00 грн.

Пунктом 4.2.3 договору визначено, що остаточний розрахунок з позивачем (постачальником) здійснюється в день підписання акту-приймання обладнання, але не пізніше 20 лютого 2014 року в сумі 180000,00 грн.

Позивач вказує, що 26.02.14. підготовлено па підпис відповідачу акт прийому-передачі обладнання по договору №07-11 від 07.11.13 на суму 120000,00 грн. від підписання якого, в порушення умов п.4.2.3 договору, останній відмовився.

Позивач стверджує, що через несправність дробарного обладнання, яке стоїть попереду в технологічному процесі перед обладнанням, яке поставив позивач, запуск існуючого обладнання був ускладнений. На проханням відповідача було виготовлено додаткові елементи комплексного агрегату. Стверджує, що оскільки постачання обладнання було завершено 28.02.14, що підтверджується ТТН №02Ц від 26.02.14, то і акт приймання обладнання мав бути підписаний 28.02.14 та здійснена оплата обладнання, однак відповідний акт приймання обладнання не був підписаний через несправність обладнання, яке стоїть попереду в технологічному процесі перед обладнанням, яке поставив позивач.

08.01.14 позивач уклав договір з приватним підприємцем ОСОБА_1 договір № 08-01 для здійснення монтажу, пуску-наладку та промислові випробування і здачу в експлуатацію обладнання для переробки цеолітової продукції.

Після виконання монтажних, пусконалагоджувальних робіт між позивачем та приватним підприємцем ОСОБА_1 був підписаний акт 1 від 08.01.14 на суму 20000,00 грн. виконаних робіт, який підтверджує факт виконання умов договору з боку позивача

07.04.14 позивач і відповідач підписали додаткову угоду до договору 07-11, якою змінили виключно лише специфікацію (комплектність) поставленого обладнання, у зв'язку з чим змінилася ціна даного обладнання, яка склала 1000000,00 грн. з ПДВ. Після цього сторони склали видаткову накладну №РН-0000010 від 22.05.14, яка підписана позивачем і відповідачем, згідно якої постачальник ППФ «Каменяр» відвантажив, а одержувач ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» отримав обладнання на 1000000,00 грн. в т.ч. ПДВ, а саме: дробарку ДВУ-7 в зборі, грохот ГИСЛ-42 в зборі, чотири конвеєри В-500, раму зварну та конвеєр СМД-150. У додатковій угоді та накладних, із переліку обладнання виключено пневмоциклон ПК-35 вартістю 200000,00 грн. з ПДВ.

12.03.15 відповідач повернув за відповідним актом приймання-передачі пневмосепаратор ПК-35 (пневмоциклон) вартістю 200000,00 грн. з ПДВ позивачу.

Відтак, позивач стверджує, що на день звернення з позовом заборгованість відповідача за поставлене обладнання складає суму 65000 грн. та з урахуванням повернутого обладнання на суму 200000,00 грн., що підтверджується розрахунком, доданим до заяви про збільшення позовних вимог від 03.06.16. З урахуванням строків оплати поставленого обладнання, які зазначені в п.4 договору, позивач нарахував відповідачу пеню, інфляційні втрати та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Розділом 3 договору визначено умови поставки, передачі товару, перехід права власності на обладнання. Так, право власності на товар переходить від постачальника до замовника в момент повного розрахунку згідно п.4 договору.

У відповідності до п.п.3.2 договору поставка обладнання здійснюється на умовах CIF Сокирницький цеолітовий завод (incoterms 2000).

Згідно п.п.4.2.1- 4.2.2 договору аванс в сумі 350000,00 грн., в тому числі ПДВ перераховується замовником на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 банківських днів від дати підписання даного договору; наступний платіж здійснюється замовником на розрахунковий рахунок постачальника через 45 календарних днів після проведення попередньої оплати, тобто після приймання обладнання замовником на території Сокирницький цеолітовий завод на умовах, визначених п.3.2 договору в сумі 670000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%.

Як зазначено в п.4.2.3. договору 07-11 остаточний розрахунок з постачальником здійснюється в день підписання акту - приймання обладнання, але не пізніше 20.02.2014 року в сумі 180000,00 грн. Пунктом 4.2.4 визначено, що згідно договору вартість монтажних і пусконалагоджувальних робіт входить у склад вартості обладнання.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем, на виконання умов договору було здійснено поставку обладнання на загальну суму поставленого 1110000,00 грн., що підтверджується ТТН № 007829 від 28.12.13, ТТН №02Ц від 26.02.14.

В подальшому сторони змінили специфікацію (комплектність) поставки, підписавши додаткову угоду до договору №07-11, у зв'язку з цим змінилась ціна поставленого товару, однак сама поставка обладнання відбулась 28.12.13 та 26.02.14.

Матеріалами справи підтверджується факт перерахування відповідачем оплати за поставлене обладнання на загальну суму 925000,00 грн., що підтверджується податковими накладними, а саме: ПН № 2 від 06.02.14 на суму 150000,00 грн., ПН № 6 від 25.02.14 на суму 130000,00 грн., ПН № 8 від 27.02.14 на суму 130000,00 грн., ПН № 1 від 31.03.14 на суму 10000,00 грн., ПН № 2 від 31.03.14 на суму 110000,00 грн., ПН № 9 від 31.03.14. на суму 100000,00 грн., ПН № 10 від 31.03.14 на суму 130000,00 грн., ПН № 6 від 22.05.14 на 35000,00грн., ПН № 3 від 22.05.14 на 30000,00 грн.

Однак, відповідач у встановлений у договорі поставки строк та у повному обсязі не здійснив оплату за поставлений товар, внаслідок чого у нього виникла та рахується прострочена заборгованість станом у сумі 65000,00 грн. Слід констатувати, що строком виконання грошового зобов'язання, тобто повної оплати у спірних договірних відносинах є 20.02.2014, що встановлено в п.4.2.3 договору. Дії сторін договору після цієї дати, зокрема укладення додаткової угоди 07.04.14, часткове повернення поставленого обладнання (пневмосепаратор ПК-35 (пневмоциклон) вартістю 200000,00 грн.), а також пусконалагоджувальні та монтажні роботи щодо введення обладнання в експлуатацію не змінюють умову договору щодо строку оплати поставки визначену у п.4.2.3 договору і не змінюють юридичний факт виникнення простречення за договором.

За прострочення виконання грошового зобовязання по оплаті за поставлений товар позивач за період з 14.04.14 (дата поставки -26.02.14+термін поставки=45 кал.днів, у відповідності до п.4.2.2 договору ) по 13.10.14 (за 6 місяців з дня прострочення) нарахував відповідачу пеню, відповідно до п.7.1. договору в розмірі подвійної облікової ставки НБУ України, за кожен день прострочки, на суму простроченої заборгованості. Оскільки, відповідач пневмосепаратор ПК-35 (пневмоциклон) вартістю 200000,00 грн. повернув лише 12.03.15 за відповідним актом-приймання-передачі з ПДВ, то його вартість враховується до розрахунки суми заборгованості, на яку нараховується пеня.

Таким чином, сума на яку нараховується пеня становить 265000,00 грн. (вартість пневмоциклону =200000,00 грн. + 65000,00 грн. - заборгованості за договором), відтак сума пені згідно розрахунку позивача становить суму 14538,69 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення строків поставки товару позивач, керуючись ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за період з 14.04.14 по 30.05.16 нарахував відповідачу три відсотки річних на суму заборгованості, сума яких згідно розрахунку становить суму 9620,03 грн. та суму 124850,00 грн. інфляційних втрат.

Судом здійснено перевірку розрахунку позовних вимог та встановлено, що позивачем допущено помилку при підрахунку загальної суми позовних вимог, зокрема вказано суму 214008,72 грн., в тому числі 65000,00 грн. заборгованості, 14538,69 грн. пені,124850,00 грн. інфляційних нарахувань та 9620,03 грн. три відсотки річних, натомість сума інфляційних втрат становить 124850,00 грн.

Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи сума позовних вимог у розмірі 214008,72 грн., в тому числі 65000,00 грн. заборгованості, 14538,69 грн. пені,124850,00 грн. інфляційних нарахувань та 9620,03 грн. три відсотки річних.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача суми 214008,72 грн., в тому числі 65000,00 грн. заборгованості, 14538,69 грн. пені,124850,00 грн. інфляційних нарахувань та 9620,03 грн. три відсотки річних., підлягає задоволенню у повному обсязі, відтак позов слід задоволити частково.

Позовні вимоги позивачем належним чином обґрунтовані та доведені відповідно з вимогами ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України.

Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 10500,00 грн. суд відзначає наступне та 1101,00 грн. витрат, пов'язаних з розглядом справи, суд зазначає наступне.

Згідно ст.ст. 44, 48 Господарського процесуального кодексу України, сума, сплачена за послуги адвоката, є складовою судових витрат і її розмір визначається в порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Витрати позивача, пов'язані з оплатою ним послуг адвоката з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої, судові витрати правої сторони відшкодовуються за рахунок винної.

Статтею 12 вказаного Закону України "Про адвокатуру" встановлено, що оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

11.09.2014 між приватним підприємством фірма „Каменяр» та адвокатським обєднанням «Лелюх і Дроботенко» в особі директора ОСОБА_2 укладено Договір про надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_2 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1789/10 від 28.09.2000), відповідно якого адвокат надає позивачу правову допомогу, пов'язану із представництвом інтересів ПП Фірма „Каменяр» до ТОВ „Сокирницький цеолітовий завод» про стягнення боргу.

Відповідно до п.2.2 договору вартість послуг адвоката за представництво у судовому засіданні становить 10500,00 грн.

Згідно платіжних доручень №577 від 10.11.2014р. та №680 від 18.11.2014р. позивачем сплачено на користь адвоката грошових коштів у розмірі 10500,00 грн., що є співрозмірною винагородою за адвокатські послуги обсягам наданих послуг за договором.

У підтвердження понесення додаткових судових витрат позивачем було надано суду копію залізничного квитка на суму 1101 грн. (дата відправлення 16.12.2014 м. Київ, дата прибуття 17.12.2014 м. Ужгород).

Відповідно до ст.44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 5 інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2003 р. щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" від 14.07.2004 р. №01-8/1270 судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

З огляду на наведене, у відповідності до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача витрат по сплаті послуг адвоката у сумі 10307,35 грн. та суми 1080,80 грн - витрат, пов'язаних із явкою представника позивача у судове засідання, у сумі пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 1, 15, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задоволити частково

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Сокирницький цеолітовий завод» (89600, м. Мукачево, вул. Мічуріна, 1/15, ) на користь приватного підприємства Фірма „Каменяр» (08170, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Віта Поштова, вул.карла Маркса, 40, ):

- суму 214008,72 грн., в тому числі 65000,00 грн. заборгованості, 14538,69 грн. - пені,124850,00 грн.- інфляційних нарахувань та 9620,03 грн. - три відсотки річних;

- суму 6359,69 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору,

- суму 10307,35 грн. - витрат по сплаті послуг адвоката та суму 1080,80 грн - витрат, пов'язаних зі справою.

Видати наказ.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обовязковому виконанню на території України в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.08.16.

Суддя О.В. Васьковський