ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.08.2016 Справа № 920/1543/13

за позовом: Спільного агрохімічного підприємства «Родючисть» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, с. Склярівка Сумського району Сумської області;

до відповідачів: 1. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Київ;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛеСтар»,

м. Суми;

про визнання договору недійсним,

Суддя Джепа Ю.А.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідачів: 1. не з'явився;

2. не з'явився.

При секретарі судового засідання Осокіній А.М.

Суть спору: позивач просить суд визнати недійсним договір про відступлення права вимоги б/н від 20.05.2013, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛеСтар» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, на підставі вимог статті 228 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Сумської області від 31.10.2013 у даній справі № 920/1543/13 в позові відмовлено повністю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.05.2014 вказане рішення місцевого господарського суду скасовано, прийняте нове рішення, яким позовні вимоги задоволено, визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 20.05.2013, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛеСтар" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 Присуджено до стягнення з першого відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 1147 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 573,50 грн., а також 5920 грн. витрати на проведення судової експертизи.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2014 вищезазначені рішення господарського суду Сумської області від 31.10.2013 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.05.2014 скасовані, справу № 920/1543/13 направлено на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

У постанові Вищого господарського суду України від 05.08.2014 в даній справі роз'яснено, що при новому розгляді місцевому господарському суду необхідно звернути увагу на те, що позов заявлено з посиланням на ст. 228 Цивільного кодексу України, перевірити у зв'язку з цим, чи є підстави вважати правочин недійсним саме з зазначених у законі підстав.

Відповідно до вимог ст. 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постановах касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

На виконання постанови Вищого господарського суду України від 05.08.2014 ухвалою господарського суду Сумської області від 15.08.2014 сторонам запропоновано надати суду письмові пояснення з приводу обставин, на необхідність дослідження яких звернув увагу Вищий господарський суд України при направленні справи на новий розгляд, та надати докази на їх обгрунтування.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 09.09.2014 задоволено клопотання представника позивача - провадження в даній справі зупинено до вирішення пов'язаних справ № 920/209/14 та № 5021/1138/2011.

Господарським судом Сумської області неодноразово на адресу позивача надсилались нагадування з проханням повідомити суд про стан розгляду пов'язаних справ у зв'язку з необхідністю вирішення даної справи № 920/1543/13, але жодної відповіді від позивача на адресу суду не надійшло.

Тому, господарським судом Сумської області за допомогою програми «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що:

· ухвалою господарського суду від 25.06.2016 в справі № 5021/1138/2011 відмовлено в задоволенні заяви САП «Родючисть» у формі ТОВ про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та залишено без змін рішення господарського суду Сумської області від 13.07.2011;

· постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.12.2015, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.04.2016, рішення господарського суду Сумської області від 07.09.2015 в справі № 920/209/14 скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову САП «Родючисть» у формі ТОВ до ТОВ «ЛеСтар», третя особа: ФОП ОСОБА_1, про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 10.01.2008, укладеного між ТОВ «ЛеСтар» та ТОВ «ЮВС» - відмовлено.

Враховуючи, що усунуті обставини, на підставі яких було зупинено провадження, ухвалою від 29.07.2016 господарський суд поновив провадження в даній справі № 920/1543/13.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, вимоги ухвали господарського суду Сумської області від 15.08.2014 щодо надання письмових пояснень не виконав, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представники відповідачів також в судове засідання не з'явились, про причини неявки суду не повідомили, вимоги ухвали господарського суду Сумської області від 15.08.2014 щодо надання письмових пояснень не виконали, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Таким чином, враховуючи те, що сторони про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, ухвали направлялись за належною адресою, про причини нез'явлення суду не повідомлено, відповідно до ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши наявні в справі докази, суд встановив:

10.01.2008 між ТОВ "ЮВС" та ТОВ "ЛеСтар" (другим відповідачем у даній справі) укладено договір відступлення права вимоги від 10.01.2008 та додаткову угоду до договору про відступлення права вимоги від 10.01.2008, за якими первісний кредитор (ТОВ "ЮВС") передав позивачу право вимоги по зазначених вище накладних на суму 414654,40 грн. основного боргу та неустойки (штрафу, пені, індексу інфляції і т. д.) та інших платежів, передбачених чинним законодавством. На підставі чого відповідно до акту приймання-передачі документів по договору про відступлення права вимог від 10.01.2008 первісний кредитор передав позивачу оригінали видаткових накладних та доручень до них.

Рішенням господарського суду Сумської області від 13.07.2011 у справі № 5021/1138/2011 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛеСтар" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю САП "Родючисть" 414654,40 грн. заборгованості на підставі договору відступлення права вимоги від 10.01.2008 задоволено повністю та стягнено з відповідача на користь позивача 414654,40 грн. боргу, 4146,54 грн. витрат по сплаті держмита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.02.2012 вказане рішення місцевого суду у справі № 5021/1138/ 2011 залишено без змін, тобто, набрало законної сили.

Крім того, ухвалою господарського суду від 25.06.2016 в справі № 5021/1138/2011 відмовлено в задоволенні заяви САП «Родючисть» у формі ТОВ про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та залишено без змін рішення господарського суду Сумської області від 13.07.2011.

Також, судом встановлено, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.12.2015, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.04.2016, рішення господарського суду Сумської області від 07.09.2015 в справі № 920/209/14 скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову САП «Родючість» у формі ТОВ до ТОВ «ЛеСтар», третя особа: ФОП ОСОБА_1, про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 10.01.2008, укладеного між ТОВ «ЛеСтар» та ТОВ «ЮВС» - відмовлено.

В подальшому, 20.05.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛеСтар" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір про уступку права вимоги, відповідно до якого ТОВ "ЛеСтар" відступило, відповідно до вимог статей 512, 513, 514, 516 Цивільного кодексу України, право вимоги за наказом господарського суду Сумської області № 5021/1138/2011 від 06.09.2011 і правонаступником ТОВ "ЛеСтар", як стягувача по зазначеному наказу, з 20.05.2013 року стала ФОП ОСОБА_1 (перший відповідач за даним позовом).

Всебічно та повно з'ясувавши всі обставини, що мають значення для справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 512 Цивільного Кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій собі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 3) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Відступлення права вимоги (уступка вимоги - цесія) являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора (цедента) новому кредиторові (цесіонарію). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між цедентом та цесіонарієм. Таким є договір від 20.05.2013, укладений між ТОВ "ЛеСтар" та ФОП ОСОБА_1, яким змінено кредитора шляхом уступки кредитором ТОВ "ЛеСтар" своїх прав вимоги за зобов'язанням за наказом № 5021/1138/2011 від 06.09.2011 іншій особі - ФОП ОСОБА_1

Ухвалою від 17.06.2013 у справі № 5021/1138/2011 господарський суд замінив позивача з ТОВ "ЛеСтар" правонаступником - ФОП ОСОБА_1

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги б/н від 20.05.2013, який укладено між ТОВ "ЛеСтар" та ФОП ОСОБА_1, відповідно до умов якого первісний кредитор (ТОВ "ЛеСтар") передає, а новий кредитор (ФОП ОСОБА_1.) приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за наказом господарського суду Сумської області від 06.09.2011 № 5021/1138/2011, на підставі рішення господарського суду Сумської області від 13.07.2011 № 5021/1138/2011, щодо зобов'язання САП "Родючисть" у формі ТОВ в розмірі 419036,94 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що вказаний договір порушує права та інтереси позивача та укладений з порушенням вимог законодавства щодо дійсності правочинів і підлягає визнанню недійсним, а також тим, що в супереч підпункту 3.2 пункту 3 договору про відступлення права вимоги б/н від 20.05.2013 ТОВ САП "Родючисть" не повідомило про зміну кредитора. Також позивач вказує на те, що 2-й відповідач передав відповідно до даного договору новому кредитору - 1-му відповідачу право вимоги боргу, який на час передання вже не існував, що підтверджується актом звірки розрахунків за період з 01.01.2007 по 06.11.2007, який підписано між позивачем та ТОВ "ЮВС" станом на 07.11.2007 та заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог № 231 від 03.07.2008.

При цьому, позов заявлено з підстав, передбачених ст. 228 Цивільного кодексу України, про що зазначено і в мотивувальній і в прохальній частині позовної заяви.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013 вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та, в разі задоволення позовних вимог, зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким саме нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (його частина).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договором є, зокрема, домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач як на підставу визнання договору недійсним, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, такий правочин може бути визнано недійсним.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказується, що такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу-землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Аналогічні роз'яснення наведені у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11. Крім того, у п. 3.7 даної Постанови зазначено про необхідність встановлення судом наявності у юридичної особи наміру досягнення мети, яка завідомо суперечна інтересам держави і суспільства.

Тобто, правочин можна вважати таким, що порушує публічний порядок, якщо він спрямований на порушення публічно-правових нормативних актів держави, які визначають основи державного ладу, політичної системи та економічної безпеки держави, на відміну від положень ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що правочин не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, тобто актам, які регламентують приватноправові відносини.

В той же час, зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, а також зі змісту судових рішень, що набрали законної сили в справах № 5021/1138/ 2011 і 920/209/14 не вбачається наявність жодної з обставин, з якими закон пов'язує порушення публічного порядку при укладенні правочину, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження їх наявності, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги б/н від 20.05.2013, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛеСтар» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, на підставі вимог статті 228 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 228, 512, 629 Цивільного кодексу України, ,ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 29.08.2016.

СУДДЯ Ю. А. ДЖЕПА