РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2016 р. Справа № 918/1228/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Тимошенко О.М. ,

суддя Юрчук М.І.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.07.2016 року у справі № 918/1228/15 (суддя Андрійчук О.В.)

за скаргою Кузнецовського міського комунального підприємства

на дії відділу ДВС Кузнецовського МУЮ та постанову про арешт коштів боржника від 09.06.2016 року

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до Кузнецовського міського комунального підприємства

про стягнення 5370866,98 грн.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю,

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю, ОСОБА_3, за довіреністю,

органу ДВС - не з'явився.

В судовому засіданні від 19.08.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

02.11.2015 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (далі - Державне підприємство, стягувач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Кузнецовського міського комунального підприємства (далі - Комунальне підприємство, боржник) про стягнення 5370866,98 грн.

Рішенням суду першої інстанції від 11.11.2015 року зазначений позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства на користь Державного підприємства - 4471030,76 грн. заборгованості, 407979,21 грн. пені, 44426,63 грн. - 3% річних, 39451,16 грн. інфляційних та 80563,00 грн. витрат по сплаті судового збору, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

23.11.2015 року на виконання відповідного рішення суду першої інстанції видано наказ.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 25.12.2015 року, яку залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 30.03.2016 року, задоволено заяву Комунального підприємства про відстрочку виконання рішення суду 11.11.2015 року.

09.06.2016 року державним виконавцем відділу ДВС Кузнецовського міського управління юстиції (далі - органу ДВС) винесено постанову про арешт коштів божника, які перебувають на рахунках № 1250, № 3090 в ПАТ КБ "ПриватБанк".

21.06.2016 року на адресу господарського суду боржник звернувся зі скаргою на дії державного виконавця, вчинені в ході примусового виконання наказу № 918/1228/15 від 23.11.2015 року.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 05.07.2016 року скаргу боржника на дії органу ДВС та постанову про арешту коштів Комунального підприємства від 09.06.2016 року задоволено. Визнано незаконними дії відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції по винесенню постанови про арешт коштів боржника від 09.06.2016 року, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку № 3090 в ПАТ КБ "ПриватБанк", в частині виконання наказу господарського суду Рівненської області № 918/1228/15 від 23.11.2015 року, в межах сум грошових коштів, необхідних для виплати заробітної плати, сплати єдиного внеску та податку з доходів фізичних осіб. Визнано недійсною постанову відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції про арешт коштів боржника від 09.06.2016 року, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку № 3090 в ПАТ КБ "ПриватБанк", в частині виконання наказу Господарського суду Рівненської області № 918/1228/15 від 23.11.2015 року, в межах сум грошових коштів, необхідних для виплати заробітної плати, сплати єдиного внеску та податку з доходів фізичних осіб.

Не погоджуючись з відповідною ухвалою суду першої інстанції, стягувач у виконавчому провадженні звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить останню скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні скарги боржника № 1508 від 16.06.2016 року відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції, просив скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким у задоволенні скарги Кузнецовського міського комунального підприємства відмовити в повному обсязі.

Представники відповідача заперечили доводи апеляційної скарги в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві, просили оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Від органу ДВС представники в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та дату розгляду справи орган ДВС був належним чином повідомлений.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ГПК України, апеляційний суд встановив наступне.

Як зазначено вище та вбачається з матеріалів справи, 21.06.2016 року боржник звернувся зі скаргою до суду першої інстанції про визнання дій органу ДВС незаконними та скасування постанови про арешт коштів останнього від 09.06.2016 року.

Відповідна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що кошти, щодо яких винесено постанову про накладення арешту, використовуються останнім, зокрема, для виплати заробітної плати, сплати єдиного внеску та податку з доходів фізичних осіб.

Судами встановлено, що на виконанні в органі ДВС знаходиться зведене виконавче провадження № 44201994, до якого входить, зокрема наказ господарського суду Рівненської області № 918/1228/15 від 23.11.2015 року (постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 49574822 від 08.12.21015 року).

У межах зведеного виконавчого провадження органом ДВС винесено постанову про арешт коштів боржника від 09.06.2016 року, за якою накладено арешт на кошти в межах суми 16038543,82 грн., що містяться на рахунках № 1250, № 3090 в ПАТ КБ "ПриватБанк".

Згідно ч.ч. 1, 2, 4 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до ч.ч. 1- 4 ст. 57 цього ж Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

В силу ч. 3 ст. 65 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Згідно п.п. 10.1., 10.3., 10.4., 10.9., 10.11. Постанови Національного банку України від 21.01.2004 року № 22 "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом. Банк здійснює арешт коштів на рахунку клієнта, операції за яким були зупинені відповідно до ст. 6 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", на підставі постанови державного виконавця, яка надійшла до банку після повідомлення банком державного виконавця про відкриття клієнтом цього рахунку. Банк здійснює дії щодо арешту коштів відповідно до пункту 10.6 цієї глави. Банк, у якому відкрито рахунок/рахунки (далі - рахунок) клієнта, уживає заходів щодо забезпечення виконання документа про арешт коштів після отримання документа про арешт коштів. Кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги / інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів. Зняття арешту з коштів банк здійснює за постановою державного виконавця, прийнятою відповідно до законодавства, або за постановою слідчого, коли під час провадження досудового слідства в застосуванні цього заходу відпаде потреба, а також за рішенням суду, яке надійшло до банку безпосередньо від суду.

З матеріалів справи вбачається, що 24.06.2014 року між боржником (клієнт) та ПАТ КБ "ПриватБанк" (банк) укладено договір № 81-1 банківського рахунку.

Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору, банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) у національній та іноземній валюті (у тому числі картковий (карткові) та інші рахунки зі спеціальним режимом використання та здійснює його (їх) розрахункове касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативних актів Національного банку України) та умов цього договору.

Боржником, у ПАТ КБ "ПриватБанк" відкрито, зокрема, рахунок № 3090.

В основу ухвали про задоволення скарги боржника на дії органу ДВС та скасування постанови від 09.06.2016 року, якою накладено арешт на кошти, що містяться на зазначеному рахунку останнього в ПАТ КБ "ПриватБанк", покладено те, що з відповідного рахунку виплачується заробітна плата працівникам, сплата єдиного соціального внеску та податок з доходів фізичних осіб, а держава гарантувала та захистила законом право фізичної особи на своєчасне одержання винагороди за працю.

Проте, дослідивши наявні матеріали оскарження ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені ним оскаржуваної ухвали, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про те, що висновки суду першої інстанції є передчасними, а апеляційна скарга стягувача підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Арешт коштів постановою органу ДВС від 09.06.2016 року було здійснено в порядку ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" і при накладенні арешту у органу ДВС була відсутня інформація про призначення рахунків, що не підтверджує висновок про її неправомірність.

Статтею 73 вказаного Закону передбачено перелік виплат на які не можна проводити стягнення. Зокрема, стягнення не може бути звернено на такі виплати: вихідну допомогу, яка виплачується у разі звільнення працівника; компенсацію працівникові за невикористану відпустку, крім випадків, коли особа при звільненні одержує компенсацію за відпустку, не використану протягом кількох років; компенсації працівникові витрат у зв'язку з переведенням, направленням на роботу чи відрядженням до інших місцевостей.

Проте, при прийняття оскаржуваної ухвали, господарський суд не дослідив той факт, що ст. 73 розміщена в главі 6 Закону, яка стосується звернення стягнення на майно боржника - фізичної особи, тобто остання не може застосовуватись до спірних правовідносин.

Крім того, з наявної в матеріалах справи копії звіту про дебетові і кредитові операції по рахунку № 3090 вбачається, що з вказаного рахунку здійснювалася не лише виплата заробітної плати і відрахування на заробітну плату, а й інші види виплат, такі як виплата відсотків, витрати, пов'язані з нарахуванням та збором платежів споживачів комунальних послуг, за комунальні послуги, плата за водопостачання та водовідведення, послуги з утримання території, тощо.

Враховуючи той факт, що боржником не надано доказів в підтвердження того, що рахунок № 3090, на який закладено арешт, відноситься до переліку захищених видатків загального фонду Державного бюджету України, встановленого ст. 55 Бюджетного кодексу України, підстави для визнання недійсною та скасування постанови органу ДВС від 09.06.2016 року про накладення арешту на вказаний рахунок відсутні.

Будь-яка правова норма, яка б встановлювала заборону накладати арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках боржника (юридичної особи), в т. ч. які (рахунки) використовуються для виплати заробітної плати у зазначеному Законі не міститься.

При цьому, будь-яких обмежень щодо накладення арешту на кошти боржника, які містяться на й банківських рахунках останнього, крім ч. 5 ст. 65 вищезгаданого Закону, приписи якої до даного спору відношення не мають, Закон України "Про виконавче провадження" не встановлює.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Вищого господарського суду України від 07.10.2015 року у справі № 24/86.

Крім того, з наявної в матеріалах оскарження ухвали виписки з банку вбачається, що поточний рахунок № 3090, на який накладено арешт постановою, що оскаржується боржником, застосовується не тільки для виплати заробітної плати працівникам останнього, а й для інших потреб, тобто на рахунку акумулюються грошові кошти на інші потреби боржника, а відтак, відповідний рахунок не є рахунком зі спеціальним режимом використання.

При цьому відокремити (встановити) які саме грошові кошті і в яких саме обсягах (сумах), що знаходяться на вказаному рахунку призначені для виплати заробітної плати працівникам боржника, а які на інші цілі неможливо, а відтак, вимога боржника про зняття арешту в межах грошових коштів необхідних тільки для виплати заробітної плати, єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб є необґрунтованою і не зможе реально виконати постанову органу ДВС з урахуванням ухвали місцевого господарського суду, оскільки немає права визначати які кошти та яка сума, що знаходиться на вказаному рахунку, буде використовуватись боржником для виплати заробітної плати працівникам останнього.

Судом першої інстанції не надано правової оцінки нормам ч. 2 ст. 10 Конвенції № 95 щодо захисту заробітної плати, з якої випливає, що заробітна плата має охоронятися проти арештів та передачі в тій мірі, в якій це вважається необхідним для утримання працівника та його сім'ї.

Не надавши правової оцінки спеціальним нормам у даних правовідносинах, що стало підставою для неповного зясування всіх обставин справи, в результаті чого суд першої інстанції дійшов хибного висновку, тому рахунок № 3090 не підпадає під дію зазначеної конвенції, оскільки як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, з вказаного рахунку здійснювалася не лише виплата заробітної плати і відрахування на заробітну плату, а й інші види виплат, що не заперечувалось, в тому числі, боржником.

В силу ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З врахуванням усього вищевикладеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, а оскаржувану ухвалу господарського суду такою, що не відповідає чинному законодавству, так як наявні підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування відповідної ухвали.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" задоволити.

2. Ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.07.2016 року у справі № 918/1228/15 скасувати.

Прийняти нове судове рішення.

В задоволенні скарги Кузнецовського міського комунального підприємства на дії відділу державної виконавчої служби Кузнецовського міського управління юстиції та постанову про арешт коштів боржника від 09.06.2016 року відмовити.

3. Стягнути з Кузнецовського міського комунального підприємства (34400, Рівненська обл., м. Вараш, майдан Незалежності, 2, ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська обл., м. Вараш, код. ) 1378,00 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Рівненської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Юрчук М.І.