РІШЕННЯ

"25" серпня 2016 р.Справа № 921/391/16-г/4

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.

Розглянув справу

за позовом ОСОБА_1 районного споживчого товариства провул. Кн. Василька, 6, м. Теребовля, Тернопільська область, 48100

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 організації Спілка підприємців Теребовлянщини, вул. Садики, 2А, м. Теребовля, Тернопільська область, 48100

до відповідача ОСОБА_1 міської ради вул. Шевченка, 8, м. Теребовля, Тернопільська область, 48100

про визнання недійсним рішення міської ради №213 від 25.02.2016 року.

За участі представників сторін:

позивача: уповноважена ОСОБА_3, довіреність № 279 від 12.10.15р.

третьої особи: уповноважений ОСОБА_4, довіреність №б/н від 23.08.16р.

відповідача: не з'явився

Суть справи:

Учасникам судового процесу роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки згідно ст.ст. 20,22,27, 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

ОСОБА_1 районне споживче товариство звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 міської ради про визнання недійсним рішення міської ради №213 від 25.02.2016 року.

Ухвалою про порушення провадження у справі № 921/391/16-г/4 від 08.07.2016 року до участі у ній в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено ОСОБА_2 організацію Спілка підприємців Теребовлянщини, вул. Садики, 2А, м. Теребовля, Тернопільська область, 48100, а її розгляд призначено на 21.07.2016 року.

21.07.2016р. до початку судового засідання через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних ухвалою суду від 08.07.2016 року документів.

03.08.2016р. позивачем через канцелярію суду подано письмове клопотання 2/134 від 03.08.2016р., у якому ОСОБА_1 РайСТ просить провести судове засідання за відсутності його представника та позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

У судовому засіданні, яке відбулося 04.08.2016р., представник відповідача заперечила проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях б/н від 21.07.2016 року, поданих через канцелярію суду 21 липня 2016 року за вхідним номером 13798, а, зокрема, з огляду на те, що міською радою при погодженні технічної документації позивача, встановлено факт відсутності технічної документації на земельну ділянку по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля, яка б виготовлялась на виконання рішення №224 від 08.12.2000р., а також те, що акт на право постійного користування земельною ділянкою позивачу не видавався, а запис за №65 у Книзі реєстрації актів на право постійного користування земельною ділянкою відсутній. Крім того вважає , що у результаті прийняття оспорюваного рішення жодних прав, свобод чи інтересів позивача не порушено, оскільки ОСОБА_1 міська рада як власник землі вправі замовити розробку технічної документації земельної ділянки, що не позбавляє ОСОБА_1 РайСТ законного права користування нею (земельною ділянкою).

25.08.2016р. у судовому засіданні представником позивача оголошено короткий виклад обставин, що стали підставою для звернення із позовом до суду та позовні вимоги підтримано у повному обсязі.

Представником третьої особи у даному засіданні оголошено подане до початку судового засідання заперечення на позов №25 від 23.08.2016р., у якому серед іншого, зазначає, що оскільки земельна ділянка по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля належить на праві комунальної власності комунальній громаді м. Теребовлі, тому міська рада в межах наданих їй законом повноважень прийняла рішення про проведення інвентаризації цієї ділянки. Щодо фінансування виготовлення технічної документації на земельну ділянку громадською організацією, третя особа вважає, що дане рішення жодних правових чи майнових наслідків не створює.

На запитання суду про те, чи скасований або визнаний недійсним державний акт на право власності позивача на земельну ділянку, представник позивача повідомив про відсутність судового рішення з цього приводу.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою на повідомленні суду про відкладення розгляду справи від 04.08.2016 року та формуляром (протоколом) судового засідання від 04.08.2016 року, який відповідно до п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року є належним підтвердженням повідомлення сторони про час та місце судового засідання.

В судових засіданнях у відповідності до ст. 77 ГПК України розгляд справи неодноразово відкладався (востаннє на 25.08.2016р.) для надання можливості сторонам та третій особі, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, взяти участь у розгляді справи, а також подати витребувані судом документи та додаткові докази у справу.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу у відповідності до ст. 81-1 ГПК України не здійснювалась за відсутності відповідного клопотання представників сторін та третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, господарським судом встановлено наступне:

08 грудня 2000 року на п'ятнадцятій сесії третього скликання ОСОБА_1 міської Ради народних депутатів прийнято рішення за №224 "Про затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки, яка є в користуванні ОСОБА_1 РайСТ для обслуговування приміщень та функціонування ринку", відповідно до якого вирішено:

1. Затвердити рішення виконавчого комітету міської ради №244 від 30 вересня 1997 року "Про затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки, яка є в користуванні ОСОБА_1 РайСТ для обслуговування приміщень та функціонування ринку".

2. Затвердити матеріали інвентаризації земельної ділянки, яка є в користуванні ОСОБА_1 РайСТ для обслуговування приміщень ринку та його функціонування.

3. Надати в постійне користування ОСОБА_1 РайСТ земельну ділянку, площею 0,6956 га для обслуговування приміщень ринку та його функціонування.

4. Дати дозвіл ОСОБА_1 РайСТ на виготовлення державного акта на право постійного користування землею.

5. ОСОБА_1 РайСТ отриману в користування земельну ділянку використовувати за цільовим призначенням, суворо дотримуватись вимог Земельного кодексу України.

На підставі даного рішення ОСОБА_1 міської Ради народних депутатів позивачу у справі - ОСОБА_1 районному споживчому товариству видано Державний акт на право постійного користування землею серії І-ТР №001696 від 12 лютого 2001року, котрий зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №65 .

Відповідно до Державного акту, позивачу надано у постійне користування земельну ділянку, площею 0,6956 га в межах згідно з Планом зовнішніх меж землекористування для обслуговування приміщень ринку та його функціонування по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля, який є додатком до акту.

Станом на час розгляду справи вказаний акт є чинним , не скасованим і не визнаний недійсним, доказів зворотного суду не подано.

З метою проведення державної реєстрації земельної ділянки , ОСОБА_1 РайСТ відповідно до вимог ст. 55 ЗУ "Про землеустрій" звернулося до ліцензованої організації "Оцінювач" для виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка і була виготовлена у січні 2016р.

У відповідь на звернення позивача щодо погодження та підписання технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 міська рада листом за №70/2.18 від 02.02.2016р. повідомила, що всупереч вимогам чинного законодавства, що регулює дані правовідносини, на кадастровому плані, наданому для підписання, заявником не відображено контурів обєктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці. Крім того, заявником зазначено неправдиву інформацію щодо цільового призначення земельної ділянки: надана РайСТ земельна ділянка для будівництва та обслуговування будівель торгівлі не надавалась, а виключно для обслуговування приміщень ринку та його функціонування. Також заявник надає в оренду підприємцям торгові місця на ринку за адресою м. Теребовля, вул. Паращука, 7, а обєкти торгівлі, що є відокремленими капітальними спорудами до ринку не належать. З огляду на викладене, міська рада вважає, що інформація, яка міститься в поданих ОСОБА_1 РайСТ документах не відповідає дійсності та потребує перевірки.

25.02.2016р. ОСОБА_1 міська рада, заслухавши інформацію голови Спілки підприємців Теребовлянщини ОСОБА_5, керуючись ст.ст.12, 122, 141 Земельного Кодексу України, ст. 55 ЗУ "Про землеустрій", ст. 24 ЗУ "Про державний земельний кадастр", прийняла рішення №213 "Про перевірку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 РайСТ" , п. 1 якого надала дозвіл ОСОБА_1 міській раді залучити незалежного субєкта підприємницької діяльності, який має відповідний сертифікат на проведення геодезичної зйомки та оформлення кадастрового плану земельної ділянки загальною площею 0,6956 га (із відображенням торгових кіосків на даній земельній ділянці), яка знаходиться в постійному користуванні ОСОБА_1 РайСТ згідно державного акту серія 1-ТР №001696 від 12.02.2001р. зареєстрованого за №55. Пунктом 2 вирішено оплату за виконані роботи здійснити а кошти Спілки підприємців Теребовлянщини.

ОСОБА_1 РайСТ, не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 міської ради, оскаржило його в судовому порядку, вважаючи його незаконним, необґрунтованим та таким, що суперечить нормам чинного законодавства. При цьому, в обґрунтування позовних вимог посилається, зокрема, на те, що:

- вважає, що вимога про зазначення у кадастровому плані, який буде виготовлено, кіосків , як малих архітектурних форм, є незаконною, оскільки дані споруди не є нерухомим майном, обєкти нерухомого майна позивача відображено у виготовленому ним кадастровому плані;

- невід'ємною частиною технічної документації із землеустрою є матріали геодезичної зйомки, яка також була надана відповідачу. Про факт наявності такої геодезичної зйомки підтверджується її використанням під час проведення земельно-технічної експертизи, призначеної господарським судом Тернопільської області в межах розгляду справи №921/1061/15-г/6;

- крім того, позивач вважає дії ОСОБА_1 міської ради щодо покладення витрат за виконані роботи по виготовленню технічної документації на земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні ОСОБА_1 РайСТ, на Спілку підприємців Теребовлянщини, такими, що підпадають під дію Закону України "Про запобігання корупції", так як такі витрати повинні фінансуватись з місцевого бюджету.

Проаналізувавши встановлені судом обставини в сукупності, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, у відповідності з статті 43 ГПК України, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, при цьому судом взято до уваги таке:

- у відповідності до ст.124 Конституції України, ст.ст. 26, 59, 74 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 1, 2, 12 ГПК України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів", постанови Пленуму Вищого господарського суду №10 від 24.10.2011р. (із наступними змінами та доповненнями), а також судової практики, що склалася, розгляд заявлених позивачем вимог щодо оскарження рішення органу місцевого самоврядування, підвідомчі господарському суду так як, реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з субєктами підприємницької діяльності. Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізується волевиявлення держави або територіальної громади, як учасника цивільно-правових відносин, із якими виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обовязки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто, справи у них підвідомчі господарським судам.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Статтями 19 Конституції України, ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України, Законами України, актами Президента України, а також іншими нормативно-правовими актами. Рішення (акти) органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб повинні відповідати переліченому законодавству.

Суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить законодавству і порушує цивільні права та інтереси (ст.21 ЦК України, ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Досліджуючи в процесі розгляду справи правомірність оспорюваного рішення та відповідність його нормам чинного законодавства, судом встановлено наступне:

- в силу приписів ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 3 Земельного Кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 79 ЗК України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Порядок формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав встановлено ст. 79-1 Земельного Кодексу України.

Так, відповідно до норм названої статті, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

- шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом;

- за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр" внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру є обов'язковим.

Відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема, на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні;

Також порядок формування земельних ділянок врегульовано, в тому числі і ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Так, відповідно до названої статті Закону, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:

- особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

- власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

- органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Водночас, у відповідності до норм ст. 26 ЗУ "Про землеустрій" замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

За приписами ч.1 п. 34 ст. 26 Закону про місцеве самоврядування до повноважень міської ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарних засіданнях.

Згідно ст.12 ЗК України до повноважень міських, селищних, сільських рад, як органів місцевого самоврядування у галузі земельних відносин на їх території, належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Статтею 19 ЗУ "Про землеустрій" до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою віднесено:

а) організація і здійснення землеустрою;

б) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою;

в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності;

г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм;

ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

За даними Відділу Держгеокадастру у ОСОБА_1 районі №18-1915-99.5-370/2-16 від 05.05.2016р. технічна документація, на підставі якої видано державний акт на право постійного користування землею серія І-ТР №001696 від 12.02.2001р. у Відділі відсутня.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що приймаючи оспорюване рішення, орган місцевого самоврядування, використовуючи надані йому законом повноваження як розпорядника земель територіальної громади міста Теребовля щодо організації та здійснення землеустрою, спрямовував свої дії на формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав та внесення відомостей щодо неї до Державного земельного кадастру. При цьому текст рішення свідчить, що міська рада не лише не оспорює права постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_1 РайСТ, а і зазначає його як землекористувача спірної земельної ділянки.

У відповідності до п. 2 Роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26 січня 2000 року № 02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з визнанням недійсним актів державних чи інших органів" підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Згідно приписів статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З врахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним рішення ОСОБА_1 міської ради №213 від 25.02.2016 року, оскільки із його змісту не вбачається, що воно (рішення) спрямоване на зміну чи припинення права постійного землекористування ОСОБА_1 РайСТ, а відтак, відсутні підстави вважати його право порушеним.

Судовий збір згідно ст. 49 ГПК України покладається судом на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право подати апеляційну скаргу через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Повне рішення складено 02.09.2016р.

Суддя Н.М. Бурда