ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2016 р.Справа № 922/1797/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальгністю "Харківгаз Збут", м. Харків
до Територіального управління державної судової адміністрації в Харківській області, м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 943825,66 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов .№ 244 від 09.02.2016 року,

відповідача - ОСОБА_2, дов. № 06-276/16 від 15.06.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Територіального управління державної судової адміністрації в Харківській області, м. Харків, в якому просить суд стягнути з останнього суму боргу в розмірі 943825,66 грн., яка складається з: 778746,77 грн. - сума основного боргу, 5230,83 грн. - 3% річних, 71670,34 грн. - пеня, 30302,64 грн. - інфляційні, 57875,08 грн. - штраф за перевищення обсягу постачання газу, також позивачем заявлено до стягнення судовий збір у розмірі 14157,38 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11410Q7T6XSB016 від 29.01.2016 року в частині повної та своєчасної сплати заборгованості за поставлений газ; в якості правових підстав позову - на положення ст.ст. 256,257, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.06.2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 05.07.2016 року о 12:20 годині.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.07.2016 року строк розгляду спору було продовжено, а розгляд справи було відкладено на 11.08.2016 року о 11:15 годині.

04.08.2016 року до суду від позивача надійшли письмові уточнення позовних вимог (вх. № 25821), в яких він просить суд вважати вірними позовні вимоги викладені в наступній редакції: стягнути з відповідача заборгованість за послуги з газопостачання надані в період січня по квітень 2016 року за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11410Q7T6XSB016 від 29.01.2016 року в сумі: 778746,77 грн. - сума основного боргу, 5230,83 грн. - 3% річних за період з 11 лютого 2016 року по 30 травня 2016 року включно, 71670,34 грн. - пені за період з 11 лютого 2016 року по 30 травня 2016 року включно, 30302,64 грн. - інфляційні витрати за період з 11 лютого 2016 року по 30 травня 2016 року включно, 57875,08 грн. - штраф за перевищення обсягу постачання газу, а також судовий збір у розмірі 14157,38 грн.

Надані уточнення позовних вимог суд приймає до розгляду та продовжує розгляд справи з її урахуванням.

09.08.2016 року до суду від позивача надійшли заперечення на відзив, наданий відповідачем, в якому він заперечує проти доводів відповідача та вважає їх безпідставними та такими, що протирічять умовам укладеного між сторонами договору та діючому законодавству та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Надані документи було долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні оголошувалась перерва по справі з 11.08.2016 року до 18.08.2016 року о 11:30 годині.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 18.08.2016 року, з'явився, який в усному порядку підтримав вимоги позову та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав 18.08.20106 року через канцелярію суду доповнення до відзиву (вх.№ 27374), а також письмові пояснення по справі (вх.№ 27375), в яких не заперечує проти основної суми боргу, але проти позовної вимоги стосовно стягнення штрафних санкцій заперечує та вважає, що порушення господарського зобов'язання виникло не з вини відповідача, а у зв'язку з законодавчою неврегульованістю відносин між постачальниками природного газу та замовника-бюджетниками. Надані документи було долучено судом до матеріалів справи.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

29.01.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» (надалі - Постачальник, позивач) та Територіальним управлінням державної судової адміністрації України у Харківській області (надалі - Споживач, відповідач) було укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11410Q7T6XSB016 (надалі - договір), за яким постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2016 р. природний газ, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Пунктом 1.2 договору сторони визначили річний плановий обсяг постачання газу - до 26,02 тис.куб.м., а пунктом 1.3 цього ж договору - планові обсяги постачання газу по місяцях.

Згідно з п. 1.5 договору передача газу за цим договором здійснюється на межах балансової належності об'єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (далі - пункти призначення).

Відповідно до п. 2.9.2 договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку: на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника.

Згідно з п. 2.9.3 договору споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов'язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.2 вказаного договору ціна газу становить 6405,20 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 1281,04 грн., всього з ПДВ 7686,24 грн.

Пунктом 3.6 договору сторони узгодили, що загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором та складає 199995,96 грн.

Згідно до п. 4.2. Договору оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку:

- 4.2.1. 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

Відповідно до п. 4.2.3 договору остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6 договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно п. 4.3 Договору датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника.

Договірні зобов'язання позивачем виконано в повному обсязі та надано Відповідачу послуги з постачання природного газу у кількості:

- Січень 2016 р. - 40,533 тис.м.куб. на загальну суму 311 546,36 грн.;

- Лютий 2016 р. - 30,03 тис.м.куб. на загальну суму 230 817,79 грн.;

- Березень 2016 р. - 26,55 тис.м.куб на загальну суму 204 069,67 грн.;

- Квітень 2016 р. - 4,204 тис.м.куб на загальну суму 32 312,95 грн.

Відповідно до п.п. 2.9.2., 2.9.3. Договору послуги з постачання природного газу документально оформлюються підписаним сторонами актом приймання - передачі природного газу.

На виконання вимог п. 2.9.1. Договору між ПАТ «Харківгаз» та Відповідачем були оформлені ОСОБА_2 про фактичний обсяг розподіленого природного газу у період з січня по квітень 2016 року, які було надіслано листом ПАТ «Харківгаз» № 2548 від 26.05.2016 р. та копії технічних актів приймання-передачі природного газу у січні-квітні 2016 р.

Тобто, факт надання позивачем та отримання відповідачем послуг з постачання газу в заявленому періоді підтверджується актами приймання - передачі природного газу.

В той же час, порушуючи умови п.2.9.1. договору, відповідач акти приймання - передачі природного газу, які було оформлено ТОВ "Харківгаз Збут", не підписав, у зв'язку з чим позивач повторно направив відповідачу супроводжувальним листом № 1226 акти приймання-передачі природного газу до договору на постачання природного газу від 29.01.2016 р., від 31.01.2016 р., від 29.02.2016 р.; від 31.03.2016 р.

У відповідь на даний лист Територіальне управління державної судової адміністрації України у Харківській області, підтвердило споживання природного газу та відмовило ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» у підписанні актів приймання - передачі, посилаючись на відсутність правових підстав для здійснення оплати заборгованості у сумі 746 433,82 грн. за січень - березень 2016 р., так як оплата вартості спожитого природного газу здійснюється в межах договірних зобовязань, зокрема, суми визначеної у договорі складає 199 995,96 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України встановлює обов'язковість договору для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких підстав суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 778746,77 грн. суми основного боргу обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи, визнаною відповідачем та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача за період з 11 лютого по 30 травня 2016 року: 5230,83 грн. - 3% річних, 71670,34 грн. - пені, 30302,64 грн. - інфляційних витрат.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами 1, 3 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобовязання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином. До відносин щодо припинення господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Підстави припинення зобовязання передбачені ст.ст. 202-205 ГК України, ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, виконання своїх зобов'язань за договором, яке виконано боржником з порушенням строків, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, на які заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання, зокрема, за період прострочення платежу.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст.625 ЦК України).

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України визначено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2.1 договору сторони визначили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Отже, підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача за період з 11 лютого по 30 травня 2016 року: 5230,83 грн. - 3% річних, 71670,34 грн. - пені та 30302,64 грн. - інфляційних витрат за період з березня по квітень 2016 року є законними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено до стягнення штраф за перевищення обсягу постачання газу у розмірі 57875,08 грн.

Відповідно до п. 6.2.3. Договору якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг поставленого Споживачеві газу буде перевищувати підтверджений обсяг на цей період (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому Споживачем), Споживач сплачує Постачальнику штраф за перевищення обсягу постачання газу, розраховується за формулою: В = (Уф - Уп) х Ц х К.

ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» відповідно до формули здійснило розрахунок штрафу перевищення обсягу постачання газу, а саме: (101,317 тис.куб.м. (Vф) - 26,02 тис.куб.м. (Vп) 7 686Д4 грн. х 0,1, тобто, сума якого складає: 57 875,08 грн.

Cуд перевіривши нарахування штрафу, приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить умовам договору, нарахований вірно, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Отже, з урахуванням вищезазначених норм ЦК України та ГК України, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача загальної суми заборгованості в розмірі 943825,66 грн. ( з яких: 778746,77 грн. - сума основного боргу, 5230,83 грн. - 3% річних за період з 11 лютого 2016 року по 30 травня 2016 року включно, 71670,34 грн. - пені за період з 11 лютого 2016 року по 30 травня 2016 року включно, 30302,64 грн. - інфляційних витрат, 57875,08 грн. - штрафу за перевищення обсягу постачання газу,) є такими, що належним чином, відповідно до вимог ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України, обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи та фактичними обставинами, а тому вищевказані суми підлягають до стягнення з відповідача в примусовому порядку на користь позивача.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, суд покладає на відповідача відшкодування на користь позивача понесених витрат по оплаті судового збору у сумі 14157,38грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 77, 82 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з Територіального управління державної судової адміністрації в Харківській області (61050, м. Харків, м-н Героїв Небесної Сотні, 36 (м-н Руднєва), , МФО 820172) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, буд. 57/59. Код ) заборгованість за договором № 11410Q7T6XSB016 від 29.01.2016 року на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів в сумі: 778746,77 грн. - сума основного боргу, 5230,83 грн. - 3% річних за період з 11 лютого 2016 року по 30 травня 2016 року включно, 71670,34 грн. - пені за період з 11 лютого 2016 року по 30 травня 2016 року включно, 30302,64 грн. - інфляційних витрат за період з лютого по квітень 2016 року, 57875,08 грн. - штрафу за перевищення обсягу постачання газу та судовий збір в розмірі 14157,38грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.08.2016 р.

Суддя ОСОБА_3