ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2016 р.Справа № 922/2098/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Фермерського господарства "Вишневий сад", с. Лісна Стінка
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Естрейд Восток", м.Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, дов.№ 120 від 27.07.2016 року, ОСОБА_1,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Вишневий сад" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Естрейд Восток" про стягнення заборгованості в розмірі 1181001,54 грн., з яких: основного боргу 831215,60 грн., 3% річних в розмірі 17038,23 грн., інфляційні витрати в розмірі 64345,10 грн., пеня в розмірі 268402,61 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі продажу № 21101 від 21.10.2015 року, в частині повної та своєчасної сплати заборгованості за поставлений товар; в якості правових підстав позову - на положення ст.ст. 526, 527, 530, 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.07.2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 09.08.2016 року об 12:30 годині.

08 серпня 2016 року до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій останній просить суд у зв'язку з частковою сплатою суми боргу відповідачем у розмірі 50000,00 грн. зменшити позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість в сумі 1131001,54 грн., з яких: основного боргу 781215,60 грн., 3% річних в розмірі 17038,23 грн., інфляційні витрати в розмірі 64345,10 грн., пеня в розмірі 268402,61 грн.

Заява про зменшення позовних вимог на підставі ст. 22 ГПК України прийнята судом до провадження та розгляд справи продовжено х її урахуванням.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.08.2016 року розгляд справи відкладено на 23 серпня 2016 року об 12:15 год.

19 серпня 2016 року від позивача до канцелярії суду надійшла заява про уточнення позовних вимог за вх. № 27515, відповідно до якої позивач просить окрім заявлених сум до стягнення стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Дослідивши заяву позивача, суд приймає заяву за вх. № 27515 до провадження та продовжує розгляд справи з її урахуванням.

В призначеному судовому засіданні 23.08.2016 року був присутній представник позивача, який підтримав позов в повному обсязі.

Відповідач у призначене судове засідання не з'явився, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав.

Суд зазначає, що ухвала господарського суду Харківської області від 04.07.2016 року про порушення провадження у справі повернулась на адресу господарського суду Харківської області 05.08.2016 року з відміткою Укрпошти "За закінченням терміну зберігання".

Судом перевірено адресу відповідача, згідно з ОСОБА_3 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на час розгляду справи, місцезнаходження відповідача - 61166, м. Харків, пр. Леніна, 23 та саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем позовну заяву.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" - якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як визначено у пункті 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши надані до суду документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

21 жовтня 2015 року між Фермерським господарством "Вишневий сад" (продавцем, позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕСТРЕЙД ВОСТОК" (покупцем, відповідачем) було укладено договір купівлі-продажу № 21101.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що продавець зобов'язується передати (відпустити) у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та сплатити товар, зазначений в п. 1.2. цього договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору, за цим договором підлягає купівлі - продажу кукурудза.

Згідно п. 2.1. Договору, одиниця виміру товару, загальна кількість товару, ціна за одиницю товару та загальна кількість товару, що поставляється на умовах даного договору визначаються у специфікаціях на кожну окрему партію товару, що додаються до цього договору та є його невід'ємною частиною.

Одночасно з цим сторони домовились, що загальна кількість товару (загальна сума договору), що буде поставлятися на умовах даного договору не повинна перевищувати 1428000,00 грн., в тому числі ПДВ -238000,00 грн. і визначається на підставі специфікацій.

Відповідно до п. 4.1 Договору, продавець зобов'язується передати товар покупцеві в термін зазначений в специфікації.

Відповідно до п. 4.2. Договору, покупець зобов'язується провести оплату в термін зазначений в специфікації, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця.

Згідно п. 6.1. Договору, цей договору вважається укладеним та набує чинності з дня підписання сторонами.

Відповідно до п. 6.2. Договору, строк цього договору починає свій перебіг з моменту підписання і закінчується після повного його виконання сторонами своїх зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 22.10.2015 року відвантажив відповідачу 507,577 тон кукурудзи на загальну суму 1421215,60 грн.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується накладною № 32 від 22.10.2015 року, яка підписана його представником за дорученням.

Відповідно до Специфікації № 1 до договору № 21101 купівлі-продажу від 21.10.2015 року, покупець зобов'язався провести оплату товару, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця на протязі трьох банківських днів, після отримання товару.

Проте, в порушення умов договору, відповідач розрахувався за отриманий товар лише частково, про що свідчать виписки по рахунку позивача, внаслідок чого за відповідачем виникла заборгованість у розмірі 8 781 215,60 грн. та яку позивач просить стягнути з відповідача.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, доказів оплати в повному обсязі вартості отриманого товару не надав, суд приходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 781215,60 грн. підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 17038,23 грн. та інфляційних втрат в розмірі 64345,10 грн., суд зазначає наступне.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування надані позивачем, 3% річних в розмірі 17038,23 грн. за період з 25.10.2015 року по 01.06.2016 року, а також інфляційних втрат у розмірі 64345,10 грн. суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, нарахований вірно, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Крім того, позивачем до стягнення було заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 268402,61 грн. за період прострочення з 25.10.2015 року по 23.06.2016 року.

Розглядаючи вказану вимогу суд виходить з наступного.

Частиною першою ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст.ст.610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Водночас частиною шостою статті 232 ГК України визначено порядок застосування штрафних санкцій та обмеження щодо періоду їх нарахування. Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що у випадку порушення умов п. 4.2. договору замовник несе відповідальність шляхом оплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми заборгованості.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем суми пені, судом встановлено, що позивачем нарахована пеня за більший період, ніж передбачено ст. 232 ГПК України.

За підрахунками суду, приймаючи до уваги ст. 232 ГК України щодо шестимісячного періоду нарахування, належною сумою до сплати є 215 542,53 грн. пені, яка підлягає задоволенню. В частині стягнення пені у розмірі 52860,08 грн. суд вважає за необхідне відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції". Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 193, 216, 230, 233 Господарського кодексу України, 6, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити часткового.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСТРЕЙД ВОСТОК" (61166, м. Харків, пр. Леніна, буд.23, код ЄДРПОУ 3915362) на користь Фермерського господарства "Вишневий сад" (Харківська область, Куп'янський район, с. Лісна Стінка, вул. Скрипника, 16, , р/р № 260094494 у філії ПАТ "Мегабанк", МФО 351629) - 781 215,60 грн. основного боргу, 17038,23 грн. 3% річних, 64345,10 грн. інфляційних втрат, 215 542,53 грн. пені, 16172,12 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені у розмірі 52860,08 грн. - відмовити.

Повне рішення складено 29.08.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/2098/16