Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "30" серпня 2016 р. Справа № 906/314/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №14-91 від 18.04.2014р.,

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність за вих.№01/2 від 04.01.2016р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м.Київ)

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (Житомирська обл., м.Коростишів)

про стягнення 3868326,80 грн.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ) звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (Житомирська обл., м.Коростишів) про стягнення 3868326,80 грн., з яких 3369044,58 грн., 417341,38 грн. пені, 55017,95 грн. інфляційних, 26922,89 грн. 3% річних.

Господарським судом ухвалою від 04.04.2016р. порушено провадження у справі №906/314/16, розгляд справи призначено на 19.05.2016р. та зобов'язано сторони надати суду докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача зазначив, що відповідачем погашено суму основного боргу. За клопотанням представника до справи долучено відзив на позовну заяву разом з додатками (вх.№5961/16 від 19.05.2016р., а.с.115-116).

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що до порушення провадження у справі ПАТ "Коростишівгаз" сплатило основний боргу по договору, що підтверджується спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків за природний газ та газопостачання №713 від 19.02.2016р. та банківською випискою від 30.03.2016р. Також, у відзиві відповідач посилається на те, що 22.12.2014р. між сторонами укладено додаткову угоду №11 від 22.12.2014р. до договору №13-288-ВТВ від 04.01.2013р., в якій ст.11 "Строк дії договору" викладена в наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення". Цією ж додатковою угодою №11 від 22.12.2014р. до договору №13-288-ВТВ від 04.01.2013р. пунктом №3 п.6.1. статті 6 "Порядок та умови проведення розрахунків" викладено в наступній редакції: "У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу." Тобто, як стверджує відповідач, сторони додатковою угодою №11, яка поширює свою дію на договірні відносини, які склались між сторонами договору в період з 04.01.2013 р. по 31.12.2015 р., змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, а саме, кінцевий розрахунок по договору мав бути проведений до 20 січня 2016 року, оскільки договір в частині поставки газу діє до 31.12.2015р. Як вважає відповідач, з врахуванням додаткової угоди №11 у позивача відсутні підстави стягнення інфляційних втрат, 3% річних та штрафних санкцій з ПАТ "Коростишівгаз" за поставлений природний газ по спірному договору в період з 04.01.2013р. по 20.01.2016р., заявлених позивачем у позовній заяві. Посилаючись на викладені обставини, відповідач просить припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу; відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог за період з 04.01.2013р. по 20.01.2016р., заявлених у позові.

Представник позивача подав клопотання (вх.№5962 від 19.05.2016р., а.с.128) про відкладення розгляду справи та продовження строку вирішення спору у відповідності до ч.3 ст.69 ГПК України у зв'язку з необхідністю перевірити суму основного боргу та підготувати заперечення на відзив відповідача.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, розглянувши клопотання позивача, господарський суд відклав розгляд справи на 02.06.2016р., продовживши встановлений строк розгляду справи відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України за обґрунтованим клопотанням позивача.

У звязку з перебуванням судді Ляхевич А.А. на лікарняному, розгляд справи №906/314/16, призначений на 02.06.2016р., не відбувся.

Господарським судом ухвалою від 09.06.2016р. розгляд справи призначено на 26.07.2016р.

У зв'язку з перебуванням судді Ляхевич А.А. на лікарняному, розгляд справи №906/314/16, призначений на 26.07.2016р., не відбувся.

За наведених обставин, ухвалою суду від 08.08.2016р. слухання справи призначено на 30.08.2016р., зобов'язати сторони виконати вимоги ухвали суду від 19.05.2016р.

30.08.2016р. через діловодну службу суду від позивача надійшли пояснення за вих.№14/2-528 від 22.07.2016р. (а.с.140-144). В поясненнях позивач зазначив, що відповідачем безпідставно було проігноровано, що додаткова угода №11 до договору була укладена 22 грудня 2014 року та набула чинності з дати її підписання. Згідно з п.6 додаткової угоди №11, "дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати її підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін". Позивач вважає, що фраза п.4 додаткової угоди №11 не стосується строку дії додаткової угоди №11, оскільки у її п.6 конкретно і ясно визначено момент набуття нею чинності. Тобто, сторони при підписанні додаткової угоди №11 до договору погодили, що ця угода набуває чинності саме з дати її підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін. Також, позивач зазначив, що позовні вимоги у повному обсязі стосуються періоду часу до укладення додаткової угоди №11 до договору, а саме, предметом спору є стягнення пені, 3% річних та інфляційних, нарахованих за порушення відповідачем договірних зобов'язань, допущених за період з січня 2013 року по листопад 2014 року. Не заперечуючи факт того, що додаткова угода №11 є невід'ємною частиною договору, на підставі ст.653 Цивільного кодексу України, позивач наголошує, що дані зміни до договору набули чинності в порядку, встановленому п.6 додаткової угоди №11 та не мають зворотної сили.

Представником відповідача подано до справи уточнення до відзиву на позовну заяву по справі №906/314/16 (вх.№10181/16 від 30.08.2016р., а.с.146-148). В уточненнях відповідач зазначив, що протокольне рішення змінило порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору від 04.01.2013р. №13-288-ВТВ, зокрема, сторони погодили, що дана оплата проводиться за рахунок субвенції з державного бюджету. З огляду на викладене, відповідач вважає відсутніми підстави для стягнення санкцій, передбачених договором купівлі-продажу та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, оскільки сторони змінили строк і порядок розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу. Відповідач вважає, що для застосування санкцій, передбачених договором, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених спільним протокольним рішенням, однак, такі факти не мали місця - відповідач чітко виконував положення спільних протокольних рішень. Також, відповідач зазначає, що ПАТ "Коростишівгаз" було позбавлено можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за поставку газу, тому відсутня вина відповідача у простроченні платежів, що виключає застосування штрафних санкцій у вигляді пені та нарахування 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, нарахування інфляційних втрат. Такі обставини, за твердженням відповідача, згідно ст.218 ГК України, ст.614 ЦК України, виключають застосування штрафних санкцій у вигляді пені, так само як і нарахування 3% річних.

Представник позивача позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача зазначив, що відповідачем повністю погашено суму основного боргу, однак, за відомостями відповідача є різниця у 22 копійки по сумі основного боргу, визначеній позивачем. Пояснив, що на виконання постанови КМУ №20 від 11.01.2005р. були підписані спільні протокольні рішення, якими, на думку представника, змінено порядок та строки розрахунків. Вважає, що відсутні підстави для стягнення санкцій, передбачених умовами договору за порушення грошового зобов'язання.

Представник позивача заперечила проти доводів, наведених представником відповідача. Вважає, що спільні протокольні рішення не змінюють строки та порядок розрахунків визначені умовами договору. Зазначила, що позивач має право нараховувати штрафні санкції, тому просить позовні вимоги задовольнити.

Стосовно тривалості розгляду даної справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006р. №3477-ІУ суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно п.31 Рішення Європейського суду з прав людини від 1 лютого 2007 р. у справі "Макаренко проти України" суд нагадує, що "розумний" строк проваджень має визначатись відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника і компетентних органів та інтерес, який мав заявник у цьому спорі.

Зважаючи на викладене, маючи на меті забезпечити розгляд справи за результатом дослідження усіх доказів по справі в їх сукупності та вжити передбачених законом засобів для встановлення належності і допустимості доказів по справі, для надання можливості сторонам подати відповідні докази в наступне слухання справи, призначене на іншу дату, суд дійшов висновку, що розумним для розгляду даної справи є саме строк, що мав забезпечити як реалізацію процесуальних прав сторін по справі, так і повний, всебічний, об'єктивний розгляд справи та правильне вирішення господарського спору. Сприяли тривалому часу розгляду справи також наявні об'єктивні та поважні причини, як то - перебування судді по справі на лікарняному, внаслідок чого слухання справи переносились, а також, запланована відпустка судді.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши їх доводи та заперечення по справі, дослідивши надані до справи документи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (покупець) укладено договір купівлі - продажу природного газу №13-288-ВТВ, згідно умов якого постачальник зобов'язується передати покупцеві природний газ, для виробничо-технічних втрат та нормованих втрат покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити газ на умовах цього договору (далі - договір, а.с.9-13).

З метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов до укладеного договору сторонами укладено низку додаткових угод, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб відповідача у природному газі для потреб ВТВ та порядок проведення розрахунків між сторонами, а саме: №1 від 04.04.2013р., №2 від 10.07.2013р., №3 від 08.08.2013р., №4 від 31.12.2013р., №5 від 28.04.2014р., №6 від 15.05.2014р., №7 від 10.06.2014р., №8 від 05.09.2014р., №9 від 10.11.2014р., №10 від 08.12.2014р., №11 від 22.12.2014р., №12 від 05.02.2015р., №13 від 10.03.2015р., №14 від 03.04.2015р., №15 від 12.05.2015р., №16 від 03.06.2015р., №17 від 10.07.2015р., №18 від 12.10.2015р., №19 від 28.10.2015р., №20 від 25.11.2015р. (а.с.15-37).

Згідно з п.6.1 договору, сторони передбачили, що оплата за газ здійснюється покупцем грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа, наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

22.12.2014р. сторонами укладено додаткову угоду №11 до договору, згідно з п.1 якої позивач (продавець) зобов'язується передати у власність відповідачу (покупцеві) у 2013-2015 роках природний газ, а відповідач в свою чергу зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору. Зазначеною угодою сторони також узгодили обсяги природного газу. Відповідно до п.2 додаткової угоди продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року газ в обсязі до 217,430 тис.куб.м., в тому числі: у 2013 році - 52,044 (тис.куб.м.), у 2014 році - до 55,386 (тис.куб.м.), у 2015 році - до 110,000 (тис.куб.м.).

На виконання умов договору позивач поставив протягом січня 2013 - листопада 2015 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 8225196,20 грн. Зазначений факт підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2013р. за січень 2013 року, від 28.02.2013р. за лютий 2013 року, від 31.03.2013р. за березень 2013 року, від 30.04.2013р. за квітень 2013 року, від 31.05.2013 року за травень 2013 року, від 30.06.2013р. за червень 2013 року, від 31.07.2013р. за липень 2013 року, від 31.08.2013р. за серпень 2013 року, від 30.09.2013р. за вересень 2013 року, від 31.10.2013р. за жовтень 2013 року, від 30.11.2013р. за листопад 2013 року, від 31.12.2013р. за грудень 2013 року, від 31.01.2014р. за січень 2013 року, від 28.02.2014р. за лютий 2014 року, від 31.03.2014р. за березень 2014 року, від 30.04.2014р. за квітень 2014 року, від 31.05.2014р. за травень 2014 року, від 30.06.2014р. за червень 2014 року, від 31.07.2014р. за липень 2014 року, від 31.08.2014р. за серпень 2014 року, від 30.09.2014р. за вересень 2014 року, від 31.10.2014р. за жовтень 2014 року, від 30.11.2014р. за листопад 2014 року, від 31.12.2014р. за грудень 2014 року, від 31.01.2015р. за січень 2015 року, від 28.02.2015р. за лютий 2015 року, від 31.03.2015р. за березень 2015 року, від 30.04.2015р. за квітень 2015 року, від 31.05.2015р. за травень 2015 року, від 30.06.2015 року за червень 2015 року, від 31.07.2015р. за липень 2015 року, від 31.08.2015р. за серпень 2015 року, від 30.09.2015р. за вересень 2015 року, від 28.12.2015р. за жовтень 2015 року, від 30.11.2015р. за листопад 2015 року (а.с.38-72).

Відповідно до частин першої та другої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми.

З матеріалів справи вбачається, що позов у даній справі заявлено позивачем з підстав порушення ПАТ "Коростишівгаз" строків оплати поставленого йому природного газу, визначених у п.6.1 договору у редакції додаткової угоди від 31.12.2013р. №4 (а.с.18-19), за яким оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати вартості газу протягом місяця поставки газу, а остаточний розрахунок - до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Заявлені до стягнення пеня, інфляційні втрати та 3% річних розраховані позивачем щодо періодів заборгованості, визначених з 20-го числа місяця, що слідує за місяцем поставки газу.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується наступне.

Між сторонами було укладено ряд додаткових угод до договору, у тому числі 22.12.2014р. додаткову угоду №11 до договору, якою узгоджено обсяги природного газу за 2013-2015 рр., а також змінено порядок розрахунків за договором (далі - додаткова угода), зокрема, даною додатковою угодою п.6.1. ст.6 договору викладено в наступній редакції: "оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. договору.

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем і покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу";

При цьому, статтю 11 договору додатковою угодою викладено у такій редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013р., і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення".

У відповідності до статті 11 Цивільного кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

В силу положень частини третьої статті 631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

З урахуванням вищенаведених положень Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про те, що положення договору у редакції додаткової угоди діють з моменту її підписання та поширюють свою дію на правовідносини між сторонами, які виникли з 1 січня 2013 року, а відтак охоплюють в т.ч. період, за який позивач просить стягнути з відповідача спірні суми штрафних санкцій.

Таким чином, додатковою угодою сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, встановивши остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

За наведених обставин, враховуючи здійснення відповідачем поточних платежів в оплату природного газу протягом спірного періоду виникнення заборгованості, вказаного у позовній заяві, станом на 21.01.2016р. (початок періоду прострочення остаточного розрахунку за поставлений газ за договором) залишились невиконаними, а відтак, прострочені зобов'язання з оплати газу, поставленого в листопаді 2015 року та в грудні 2015 року.

Як встановлено судом при розгляді справи, в день звернення ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до суду з позовом у даній справі ПАТ "Коростишівгаз" перерахувало позивачу 3369044,36 грн. основного боргу, при цьому, відповідач просить в цій частині позовних вимог припинити провадження у справі.

Таким чином, у даній справі в частині стягнення 3369044,36 грн. основного боргу відсутній предмет спору.

У відповідності до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на зазначене, провадження у справі в частині стягнення 3369044,36 грн. заборгованості слід припинити.

При цьому, непогашеною ПАТ "Коростишівгаз" залишилась сума основного боргу, що на день прийняття рішення у справі становить 0,22 грн., вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення 417341,38 грн. пені, 26922,89грн. 3% річних та 55017,95 грн. інфляційних. З приводу вказаних вимог суд враховує вищевикладені встановлені судом обставини справи, а також, наступне.

У відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч.2 ст.193, ч.1 ст.216 та ч.1 ст.218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст.217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня, її розмір та порядок нарахування встановлено ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, ч.6 ст.231 Господарського кодексу України, ст.1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Згідно встановлених обставин справи, підтверджується порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором з оплати газу, поставленого в листопаді 2015 року та в грудні 2015 року.

Відповідно до п.7.2. договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Водночас, договір в редакції додаткової угоди №11 від 22.12.2014р. має один пункт "6.1", у якому погоджено чотири умови, що мають самостійне юридичне значення, та який застосовується до відносин, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013року. Доводи позивача про незастосування нової редакції п.6.1 договору до відносин, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013року до 22.12.2014р. не заслуговують на увагу, оскільки є безпідставними по суті.

Разом з тим, безпідставними є також посилання відповідача на відсутність підстав для нарахування штрафних санкцій за порушення зобов'язання, у зв'язку з тим, що протокольним рішенням було змінено порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору від 04.01.2013р. №13-288-ВТВ. З таким твердженням відповідача суд не погоджується, з огляду на те, що спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №713 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету лише передбачено проведення взаєморозрахунків між сторонами за рахунок субвенції з державного бюджету, однак, будь-яким чином не встановлено нових строків виконання зобов'язання відповідача з оплати природного газу. При цьому, відповідно до п.5.3. спільного протокольного рішення, дане рішення є чинним лише у разі проведення відповідного фінансування.

Як уже зазначалось, відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачається також стягнення на вимогу кредитора з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми.

Як встановлено судом, за прострочення виконання зобов'язання за поставлений в листопаді 2015 року природний газ, з урахуванням заявлених позивачем періодів нарахувань, до стягнення з відповідача є правомірним наступне нарахування пені та 3% річних:

- за період з 21.01.2016р. по 27.01.2016р. на суму боргу 702368,86 (7 днів прострочення) - 5910,65 грн пені та 3% річних - 403,00 грн.,

- за період з 28.01.2016р. по 15.02.2016р. на суму боргу 368,86 грн. (19 днів прострочення) 8,43 грн. пені та 0,57 грн. 3% річних.

За прострочення виконання зобов'язання за поставлений в грудні 2015 року природний газ з відповідача має бути стягнуто пеню в сумі 105294,12 грн. за період з 21.01.2016р. по 15.02.2016 р. на суму боргу 3368675,50 грн. (26 днів прострочення) та 3% річних в сумі 7582,71 грн.

При цьому, інфляційні, що відповідно до обставин справи, могли бути нараховані відповідачу за прострочення сплати 368,86 грн. боргу в лютому 2016 року, з урахуванням періоду дефляції, з індексом 99,6%, та встановлених обставин справи, судом не нараховуються. Нарахування інфляційних за визначені позивачем періоди прострочення є безпідставним, тому, у позові в частині стягнення інфляційних суд відмовляє.

Отже, стягненню з ПАТ "Коростишівгаз" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає пеня в загальній сумі 111213,20 грн. та 3% річних в сумі 7582,71 грн., в задоволенні позову в решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Водночас, доводи сторін по справі наведених висновків суду не спростовують.

Відповідач доказів сплати боргу у повному обсязі суду не надав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" обґрунтовані та заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства в частині стягнення з відповідача 0,22 грн. основного боргу, 111213,20 грн. пені та 7582,71 грн. 3% річних; провадження у справі в частині стягнення 3369044,36 грн. основного боргу припиняється; в решті позову слід відмовити. Таким чином, позов задовольняється судом частково.

Судові витрати у відповідності до положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.49, п.1-1 ч.1 ст.80, ст.ст.82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині стягнення 3369044,36 грн. основного боргу.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (12501, Житомирська обл., Коростишівський р-н, м.Коростишів, вул.Більшовицька, буд.55, ідентифікаційний код 20413052) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,6, ідентифікаційний код 20077720):

- 0,22 грн. основного боргу,

- 111213,20 грн. пені,

- 7582,71 грн. 3% річних,

- 52317,61 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 05.09.16

Суддя Ляхевич А.А.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2,3 - сторонам, реком.