ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2016 р. Справа № 922/720/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н. В., суддя Істоміна О.А. , суддя Потапенко В.І.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність № 27-15 від 30.12.2015)

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність № 87/2 від 04.01.2016)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Турбоатом", м. Харків (вх. №1749 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 06.06.16 р. у справі № 922/720/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Турбоатом", м. Харків,

до Державного підприємства "Харківський електромеханічний завод", м. Харків,

про встановлення безстрокового безоплатного сервітуту, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про встановлення Публічному акціонерному товариству "Турбоатом" безстрокового безоплатного сервітут щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, проспект Московський, 199, яка належить Державному підприємству "Харківський електромеханічний завод" та знаходиться на території відповідача під залізничними коліями Публічного акціонерного товариства "Турбоатом" на ділянках від позначки ПК-27 до позначки ПК - 30 та від позначки ПК - 28 до позначки ПК - 19.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.06.2016 у справі № 922/720/16 (головуючий суддя Хотенець П.В., суддя Доленчук Д.О., суддя Жельне С.Ч.) у позові відмовлено повністю.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 06.06.2016р. по справі № 922/720/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм чинного законодавства.

Апеляційна скарга мотивована посиланням на положення ст. 321 ЦК України та наявністю підстав для встановлення права користування чужим майном (сервітут) щодо земельної ділянки у відповідності до ст.ст. 401, 402 ЦК України в звязку з тим, що позивач, як законний власник залізничної колії, не має можливості повноцінно використовувати її, оскільки відповідач цьому перешкоджає, що підтверджується відповідними актами від 28.01.2016 та від 29.01.2016, а також фотографіями.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25.07.2016 у складі колегії суддів: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Барбашова С.В., суддя Потапенко В.І.

21.07.2016 позивач надав пояснення по справі щодо права Публічного акціонерного товариства "Турбоатом" на вільне користування своєю власністю, яке може бути забезпечено в разі встановлення сервітуту.

22.07.2016 відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає рішення законним та обґрунтованим, посилаючись на відсутність порушення прав позивача. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 25.07.2016, в звязку з відпусткою судді Барбашової С.В., для розгляду справи № 922/720/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Потапенко В.І., суддя Слободін М.М.

В судовому засіданні 25.07.2016 оголошено перерву до 08.08.2016 о11:00 год.

Протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 08.08.2016, в звязку з відпусткою судді Слободіна М.М., для розгляду справи № 922/720/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Потапенко В.І., суддя Істоміна О.А.

08.08.2016 позивач звернувся до суду з клопотанням, в якому просив відкласти розгляд справи в звязку з неможливістю забезпечити участь свого уповноваженого представника в призначене судове засідання через його відрядження у м. Київ.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 08.08.2016 розгляд справи відкладено на 17.08.2016.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши уповноваженого представника відповідача, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, на аукціоні з реалізації рухомого майна, який було проведено 26 жовтня 2012 року Харківською філією Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецторг Групп", позивачем було придбано лот № 2 - залізнична колія 1500 м., інв № 60.

Вказана залізнична колія була придбана Публічним акціонерним товариством "Турбоатом" під час реалізації Державною виконавчою службою майна Державного підприємства "Харківський електромеханічний завод" (відповідача) з метою здійснення безперешкодного та систематичного підвезення вантажів (виробленої продукції) до вантажної станції "Харків-Балашовський", яка відноситься до структури "Південна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", та подальшого транспортування продукції по території України та за кордон. Придбана ділянка залізничної колії розташована за адресою: м. Харків, проспект Московський, 199, схематично під позначки ПК - 27 до позначки ПК - 30 та від позначки ПК-28 до позначки ПК - 19.

Вищевказана залізнична колія частково пролягає через територію Державного підприємства "Харківський електромеханічний завод", оскільки раніше, до її реалізації, належала саме відповідачу.

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначив про те, що він, як законний власник залізничної колії, на теперішній час не має змоги повноцінно її використовувати, оскільки відповідач цьому перешкоджає.

Посилаючись на положення ст.ст. 316, 319, 321, 391, 401-404 ЦК України, позивач просив суд встановити безстроковий безоплатний сервітут, щодо земельної ділянки під залізничними коліями, що належать позивачу для вільного та безперешкодного обслуговування та експлуатації залізничної колії 1500 м., інв № 0351076, встановити право цілодобового доступу, входу, виходу і проходу працівників Публічного акціонерного товариства "Турбоатом" та проїзду рухомих залізничних составів Публічного акціонерного товариства "Турбоатом" та прелеглої до неї території та встановити, що даний сервітут не припиняє своєї дії у разі зміни власника земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, пр. Московський, 199, яка належить Державному підприємству "Харківський електромеханічний завод" та знаходиться на території відповідача під залізничними коліями Публічного акціонерного товариства "Турбоатом."

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що для позивача, що є власником залізничної колії, саме лише встановлення земельного сервітуту не може призвести до захисту його прав або охоронюваних інтересів без встановлення сервітуту на проїзд належною відповідачу залізничною колією або без встановлення іншого договірного порядку такого використання колії відповідача, зважаючи також на укладений між сторонами договір № 7 від 01 січня 2015 року "Про забезпечення пропускного режиму залізничного транспорту". Також, суд вважав необґрунтованою вимогу позивача про встановлення земельного сервітуту в аспекті того, що такий сервітут має розповсюджуватись на всю земельну ділянку розташовану за адресою: м. Харків, проспект Московський, 199.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 98 Земельного кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 401 Цивільного кодексу України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно ст. 402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Приписами ст. 403 Цивільного кодексу України визначено зміст сервітут.

Відповідно до ст. 404 Цивільного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

З матеріалів справи вбачається, що залізнична колія була придбана Публічним акціонерним товариством "Турбоатом" під час проведення 26.10.2012 аукціону з реалізації рухомого майна Державною виконавчою службою майна Державного підприємства "Харківський електромеханічний завод" (відповідача) з метою здійснення безперешкодного та систематичного підвезення вантажів (виробленої продукції) до вантажної станції "Харків-Балашовський", яка відноситься до структури "Південна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", та подальшого транспортування продукції по території України та за кордон. Придбана ділянка залізничної колії розташована за адресою: м. Харків, проспект Московський, 199, схематично під позначки ПК - 27 до позначки ПК - 30 та від позначки ПК-28 до позначки ПК 19, та частково полягає через територію ДП «ХЕМЗ».

Вимагаючи встановлення земельного сервітуту, позивач стверджує, що ПАТ "Турбоатом", як законний власник залізничної колії, не має змоги повноцінно її використовувати, оскільки відповідач цьому перешкоджає. Як зазначає позивач, на території відповідача встановлені металічні загородження, які заважають безперешкодному переміщенню потягів позивача до вантажної станції «Харків Балашовський», що призводить до зриву строків поставки та, відповідно, до нарахування замовником продукції ПАТ "Турбоатом" неустойки та штрафних санкцій.

На підтвердження факту блокування проїзду позивачем надані акти від 28.01.2016 та від 29.01.2016, а також відповідні фотографії.

У п.п. 2.31, 2.33, 2.34 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" зазначено, що господарським судам для визначення правильності обрання позивачем способу захисту порушеного права необхідно розмежовувати встановлення сервітуту та усунення перешкод у користуванні майном (негаторний позов). У зв'язку з цим слід звернути увагу господарських судів на те, що основним критерієм у відповідному розмежуванні є наявність або відсутність протиправного характеру дій відповідача. За відсутності протиправного характеру дій відповідача виключається можливість задоволення негаторного позову про усунення перешкод у користуванні майном. У такому разі позивач для задоволення потреби у доступі до свого нерухомого майна повинен вжити заходів для встановлення земельного сервітуту або іншим способом отримати право користування земельною ділянкою.

Згідно з частиною третьою статті 402 ЦК України спір про встановлення сервітуту вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі не досягнення домовленості про встановлення сервітуту та його умови. У зв'язку з цим господарським судам необхідно враховувати, що обов'язковою умовою звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту є вжиття особою, яка вимагає такого встановлення, заходів щодо встановлення сервітуту за домовленістю з власником (володільцем) відповідної земельної ділянки. Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), господарським судам слід відмовляти у задоволенні відповідних вимог у зв'язку з відсутністю у такої особи права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду. Під час розгляду справи у спорі про встановлення земельного сервітуту господарським судам належить з'ясовувати, з яких причин позивач не може використовувати належне йому майно. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про встановлення земельного сервітуту, якщо судом визначено, що неможливість використання майна зумовлена діями самого позивача. З викладеного вбачається, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб.

З аналізу зазначених норм вбачається, що потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, наприклад, пройти чи проїхати до своєї земельної ділянки, користуватися належною йому будівлею тощо.

Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом як встановленням права користування чужим майном - сервітуту.

При вирішенні даного спору судом апеляційної інстанції зясовано, що позивач до звернення з даним позовом не вчиняв жодних дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю з відповідачем. В матеріалах справи відсутні пропозиції щодо можливості укладання між сторонами договору про встановлення сервітуту, а також будь-які інші звернення з листами-пропозиціями щодо надання вільного доступу до майна шляхом встановлення земельного сервітуту.

Також, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності протиправного характеру дій відповідача.

Так, надані позивачем до матеріалів справи акти від 28.01.2016 та від 29.01.2016 на підтвердження факту блокування відповідачем проїзду завантаженого залізничного составу не можуть вважатися належними доказами у розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України, оскільки вони складені одноособово представниками позивача, без участі відповідача. До того ж, встановити по фотографіях ні дату, ні час, ні де в цей час знаходився завантажений рухомий залізничний состав неможливо, що також унеможливлює вважати такі фотографії належними доказами на підтвердження обставин справи, на які посилається позивач.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що потреба у використанні позивачем залізничної колії, що розміщена на земельній ділянці відповідача, була задоволена шляхом укладання договору № 7 від 01.01.2015 «Про забезпечення пропускного режиму залізничного транспорту», який на момент звернення позивачем з даним позов був дійсний та оспорений позивачем.

З огляду на викладені обставини у їх сукупності, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не було вжито досудових заходів щодо встановлення домовленості по сервітуту, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження протиправного характеру дій відповідача.

Також позивачем не доведено неможливість задовольнити потреби у використанні залізничної колії в іншій спосіб, зважаючи наявність між сторонами у справі домовленості у вигляді правочину про забезпечення пропускного залізничного транспорту. Колегія суддів звертає увагу, що в контексті положень ст.ст. 401-404 ЦК України, право сервітуту передбачає для його ініціатора не режим найбільшого сприяння у використанні власної земельної ділянки за рахунок чужої власності, а регулює ситуацію, коли уникнути втручання у право власності на чужу річ неможливо обєктивно.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовґязків власник зобовґязаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовґязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Проте, позивачем під час розгляду справи в господарському суді не доведено факту порушення його прав та законних інтересів з боку відповідача, а в матеріалах відсутні належні та допустимі докази на підтвердження зазначених позивачем обставин.

Отже, позивач ні під час вирішення спору у господарському суді Харківської області, ні під час розгляду його апеляційної скарги не надав жодного матеріального доказу обґрунтованості та правомірності заявлених вимог. Наведені ним в апеляційній скарзі доводи про порушення судом норм матеріального та процесуального права нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, його позиція не підтверджена належними та допустимими доказами. Тому вимоги позивача, що зазначені в апеляційній скарзі, не підлягають задоволенню, а наведені на їх підтвердження доводи не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого у даній справі рішення господарського суду Харківської області від 06.06.2016 у справі № 922/720/16.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Турбоатом", м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 06.06.2016 у справі № 922/720/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Потапенко В.І.