ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2016 року Справа № 904/3578/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідач

суддів: Сизько І.А., Іванова О.Г. (зміна складу судової колегії відбулася на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.08.2016р.)

при секретарі судового засідання Однорог О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- представник, довіреність №401/12-15 від 18.12.2015р.;

від відповідача: ОСОБА_2- представник, довіреність №855-О від 07.03.2014р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Володимирська фабрика гофротари", м. Рівне на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2016р. у справі №904/3578/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Володимирська

фабрика гофротари", м. Рівне

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Комерційний банк

"Приватбанк", м. Дніпропетровськ

про стягнення збитків 95 503,72 грн

ВСТАНОВИВ:

За клопотанням позивача справа слухається в режимі відео конференції.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2016р. (суддя Крижний О.М.) в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Володимирська фабрика гофротари" до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення збитків - 95 503,72 грн відмовлено.

Рішення суду мотивовано відсутністю всіх складових цивільного правопорушення для покладення відповідальності на відповідача у вигляді понесених збитків, як то вина та протиправна поведінка.

Не погодившись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Володимирська фабрика гофротари" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги Позивач посилається на те, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права, неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, викладені у рішенні суду висновки не відповідають обставинам справи. Вважає, що саме з вини банку до Національного банку України були направлені неякісні копії документів, що стало підставою відмови у погодженні переказу валюти на адресу нерезидента, внаслідок чого позивач отримав збитки у вигляді різниці між придбанням та продажем валюти. Вказує, що за таким же пакетом документів вже відбувалась попередня купівля іноземної валюти для позивача, та раніше у НБУ не виникало питань щодо якості наданих копій документів, що також підтверджує неналежні дії Банку по наданню документів за даною банківською операцією.

Відповідач заперечує проти доводів апелянта, посилається на відсутність своєї вини в наданні неякісних документів на адресу Національного банку України, на субєктивну думку Національного банку України щодо неякісних копій документів, яку він не може оскаржити. Також вказує, що переслав до Національного банку України такі копії документів, які були йому надані позивачем та на несвоєчасність надання останнім інших документів. Просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

При перегляді справи апеляційним судом встановлено, що згідно із заявою від 08.05.2014р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Володимирська фабрика гофротари" (надалі позивач) приєдналося до Умов і правил надання банківських послуг Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (надалі відповідач), тарифів банку, які знаходяться на сайті банку, та разом із цією заявою становлять договір банківського обслуговування.

На підставі заяви позивача №JBKLF02230L6NM від 23.02.2015р. про купівлю іноземної валюти, Банк придбав позивачу за 223 925,00 грн іноземну валюту - 6500 євро для подальших розрахунків з нерезидентом.

Із заяви вбачається, що підставою для купівлі іноземної валюти є договір №14-03-36 від 10.11.2014 року, укладений позивачем з АО «Клайпедос Картонас», м. Клайпеда, Литва.

13.03.2015 року Національним банком України на адресу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" було надіслано електронне повідомлення №25-03001/16533, яким повідомлено про не підтвердження Національним банком України заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Володимирська фабрика гофротари" на купівлю та переказ іноземної валюти в сумі 6500 євро.

В звязку з чим та відповідно до вимог чинного законодавства про обовязковий продаж валюти Банк в обовязковому порядку продав раніше придбану валюту в сумі 6500 євро за 144 950 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №1 від 16.03.2015р. на суму 6 500,00 євро та №F0316DE8IB від 16.03.2015р. на суму 144 950,00 грн.

На запит позивача від 24.03.2015р. Національний банк України листом №26-03001/25804 від 17.04.2015р. повідомив, що відмова ПАТ КБ "Приватбанк" в підтвердженні заяви про купівлю іноземної валюти ТзОВ "Володимирська фабрика гофротари" повязана з недотриманням Банком вимог, встановлених постановою Правління Національного банку України від 23.03.2015р. №124 "Про особливості здійснення деяких валютних операцій", а саме: наданий неякісний пакет сканованих копій документів, що не дав змоги з`ясувати умови та підстави для купівлі іноземної валюти ТзОВ "Володимирська фабрика гофротари".

Позивач звернувся до відповідача з претензією №142/05-15 від 15.05.2015р., в якій просив відшкодувати йому завдані своїми діями збитки в сумі 78 975,00 грн, оскільки вважає, що зазнав їх саме з вини Банку.

ПАТ КБ "Приватбанк" листом №20.1.0.0/7-20150519/2379 від 25.07.2015р. в задоволенні претензії відмовило, посилаючись на відсутність підстав, що і стало підставою цього позову.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно ст. 56 Закону України "Про Національний банк України" видані Національним банком України нормативно-правові акти у формі постанов та інструкцій з питань, віднесених до його повноважень, є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Підпунктом 2 пункту 1 Постанови Правління Національного банку України від 23.02.2015 року №124 "Про особливості здійснення деяких валютних операцій" (в редакції на 23.02.2015 року) встановлено заборону уповноваженим банкам здійснювати авансові платежі (попередню оплату) в іноземній валюті за імпорт товару за зовнішньоекономічним договором (контрактом), загальна вартість якого перевищує 50000 доларів США (еквівалент цієї суми в іншій іноземній валюті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком України на день укладення договору), якщо Національним банком України повідомлено уповноважений банк про не підтвердження можливості здійснення цих платежів. Підтверджені платежі виконуються не раніше третього операційного дня з дня подання уповноваженим банком інформації про ці платежі в реєстрі.

Уповноважені банки для погодження зазначених платежів зобов'язані формувати відповідний реєстр, що подається до Національного банку України засобами електронної пошти разом з копіями документів (у сканованому вигляді), які є підставою для здійснення цих операцій.

Згідно абзацу 7 пп. 2.1 п. 2 Правил функціонування Системи підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України Національного банку України та перерахування (зарахування) коштів за окремими операціями з іноземною валютою і банківськими металами, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005р. №281, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.08.2005р. за №950/11230 (в редакції на 23.02.2015р.), уповноважений банк (уповноважена фінансова установа) не має права брати участь у функціонуванні Системи підтвердження угод без отримання підтвердження Національного банку України про прийняття заявки.

Відповідно до листа Національного банку України №28-311/12017 від 24.02.2015 року "Про надання реєстрів з купівлі та/або перерахування іноземної валюти (файл #2С)", копії документів, які є підставою для купівлі/переказу іноземної валюти за заявками/дорученнями, кожна/е з яких на дату надання Реєстру дорівнює або більше еквівалента 50 тис. дол. США (до них для прискорення та спрощення перевірки бажано додавати пояснення щодо запланованих банком операцій), надаються в сканованому вигляді (всі сторінки одного документу сканувати одним файлом у чорно-білому форматі) електронною поштою Національного банку України на адресу 28WCON 2C@U0H0. Крім того, надаються виписки за відкритими рахунками щодо руху коштів за попередні 10-ть робочих днів. Назви всіх файлів повинні містити чотиризначний код банку відповідно до колонки HCKS довідника банків RCUKRU.dbf та дату (ДДММ) заявки/доручення з Реєстру, до якої/го додаються документи - усього 8 символів. При цьому зазначено, що відправлення зазначених файлів (якщо їх обсяг перевищує 5 мегабайт) потрібно здійснювати після 20:00 дня подання Реєстру, а в останній робочий день місяця - після 22:00.

Відповідно до п.п. 3.1.6.15 - 3.1.6.19 Умов та правил надання банківських послуг Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк", до яких приєднався Позивач, Банк здійснює операції з купівлі, продажу та обміну безготівкової валюти відповідно нормативно-правовим актам Національного банку.

Копії документів, які є підставою для купівлі (обміну) іноземної валюти, мають бути засвідчені підписом клієнта та відбитком його печатки (за наявності) або нотаріально засвідчені, якщо це вимагають нормативно-правові акти Національного банку.

Клієнт доручає банку перерахувати зі свого поточного рахунку суму в гривнях, що потрібна для купівлі безготівкової іноземної валюти, а також суму збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та інші державні збори в розмірі, установленому законодавством України.

Клієнт-резидент зобов'язаний використати іноземну безготівкову валюту, що куплена, не пізніше ніж за десять робочих днів після дня її зарахування на його поточний рахунок на потреби, зазначені в заяві про купівлю іноземної валюти. В разі порушення клієнтами-резидентами цих строків Банк зобов'язаний продати куплену іноземну валюту.

Із наведених приписів нормативно-правових актів слідує, що саме на уповноважений Банк покладено обовязок щодо надання належних документів для купівлі-продажу іноземної валюти за заявками клієнтів, а також до Національного банку України щодо погодження таких переказів на адресу нерезидентів.

Позивач вважає, що діями банку йому завдані збитки у вигляді курсової різниці між вартістю придбаної та проданої іноземної валюти - 78 975 грн, яку і просить стягнути з відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права та законні інтереси якого порушено.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) - ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України.

При цьому, для настання деліктної відповідальності у вигляді відшкодування збитків необхідна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: вина особи, яка заподіяла шкоду; протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

В силу ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Як встановлено судом вище, єдиною підставою щодо непогодження Національним банком України переказу валюти 6500 євро було недотриманням Банком вимог, встановлених постановою Правління Національного банку України від 23.03.2015р. №124 "Про особливості здійснення деяких валютних операцій", а саме: наданий неякісний пакет сканованих копій документів, що не дав змоги з`ясувати умови та підстави для купівлі іноземної валюти ТзОВ "Володимирська фабрика гофротари".

Також судом встановлено, що відповідно до чинного законодавства обовязок по підготовці та наданню документів для отримання такого погодження покладено на уповноважений банк, яким у спірних відносинах є відповідач.

Банк не виконав вказані вимоги та надіслав до НБУ неякісний пакет документів, що є порушенням вимог законодавства (протиправна поведінка) та підтвердженням вини банку у вигляді необережності.

Посилання банку на надання саме клієнтом документів неналежної якості, встановлення судом факту їх повторного сканування банком не має значення для вирішення спору по суті, оскільки саме Банк повинен був перевірити якість наданих клієнтом документів та відмовити останньому в здійсненні банківської операції при їх невідповідності вимогам нормативно-правових актів Національного банку України. Окрім того, надсилаючи пакет документів до НБУ, Банк повинен був встановити їх відповідність цим вимогам, а не надсилати документи в такому вигляді (за його твердженням), які надав позивач. Останнім не доведено, що документи були направлені в належному форматі та вигляді, тому в силу ст. 614 ЦК не доведено відсутність своєї вини.

Посилання на невчасне надання клієнтом довідки про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів (а.с.104) не впливає на предмет спору, оскільки відсутність вказаної довідки не була підставою для відмови в погодженні спірного платежу.

Збитки полягають у різниці між грошовими коштами, які були витрачені на придбання іноземної валюти 6500 євро, що була придбана за 223925 грн (курс євро до гривні 34,45), та коштами, які позивач отримав внаслідок обовязкового продажу вказаної валюти, 144 950 грн (курс євро до гривні 22,30) 78 975 грн.

В подальшому позивач спірну суму валюти не купував, на адресу нерезидента не перераховував. Тобто, вказана сума є його реальними збитками внаслідок дій банку.

Причинний зв'язок полягає в тому, що внаслідок некваліфікованих дій Банку валютний платіж не було здійснено, придбану валюту було продано банком в обовязковому порядку при зменшеному курсі євро до гривні, наслідком чого позивач отримав суму меншу ніж витратив на придбання валюти.

Посилання відповідача та суду першої інстанції на те, що відсутність вини банку підтверджується також тим, що по раніше направлених до Національного Банку копіях документів за цим же контрактом в останнього не виникало питань щодо їх якості, здійснювалось придбання іноземної валюти та її переказ нерезиденту, апеляційний суд вважає безпідставними. Пакет документів на придбання іноземної валюти, погодження її переказу з НБУ формується окремо за кожною операцією, та не передбачено, що НБУ повинен враховувати попередньо надані документи.

Банк також посилається на п. 6 р.111 Постанови Правління Національного банку України від 10.08.2005р. №281 «Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою», згідно якого позитивна курсова різниця, що може виникнути за такою операцією, щокварталу перераховується до Державного бюджету України, а негативна курсова різниця відноситься на результати господарської діяльності резидента.

Втім, на думку апеляційного суду, вказане стосується операцій клієнтів та їх відповідальності за свої дії, та не позбавляє права клієнтів банку звернутися до останнього за відшкодуванням збитків, якщо негативна курсова різниця виникла саме з вини банку.

За встановлених обставин суд доходить висновку про правомірність вимог про стягнення збитків в сумі 78 975 грн та в цій частині позов підлягає задоволенню.

Позивач також просить стягнути розраховані на суму збитків інфляційні втрати - 16 528,72 грн.

Стягнення інфляційних втрат визначено ст. 625 Цивільного кодексу України в разі прострочення боржником виконання грошового зобовязання.

В силу ст. 611 Цивільного кодексу України збитки є правовим наслідком порушення зобовязання, тобто мірою відповідальності, а не грошовим зобовязанням сторони. Тому, нарахування інфляційних втрат на суму збитків чинним законодавством не передбачено, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

За встановлених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі збитків 78 975 грн, в решті позову слід відмовити.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції, як прийняте при невідповідності висновків суду обставинам справи, підлягає скасуванню на підставі п.3 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати у справі покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Володимирська фабрика гофротари", м. Рівне на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2016р. у справі №904/3578/16 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської від 05.07.2016р. у справі № 904/3578/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ідентифікаційний код 14360570) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Володимирська фабрика гофротари" (33027, АДРЕСА_1 ідентифікаційний код 38485617) збитки 78975,00 грн (сімдесят вісім тисяч девятсот сімдесят пять грн), витрати по оплаті судового збору за розгляд позовної заяви 1184,63 грн (одна тисяча сто вісімдесят чотири грн 63 коп), витрати по оплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги 1303,10 грн (одна тисяча три грн 10 коп), про що видати наказ.

В решті позову відмовити.

Відповідно до ст.ст. 116,117 Господарського процесуального кодексу України видачу наказу на виконання цієї постанови доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає чинності з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 26.08.16р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.А. Сизько

Суддя О.Г. Іванов