ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" серпня 2016 р.Справа № 916/1799/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „ЛАН-УКРАЇНА (04116, м. Київ, вул. Довнар-Запольського, буд. 5; )

до відповідача: Виробничо-комерційної фірми „ЮНА-СЕРВІС у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (65076, м. Одеса, вул. Щорса, буд. 2; )

про стягнення заборгованості за Договором поставки від 25.10.2005 № 635/05-П у розмірі 5 901,60 грн., з якої: 3 498,77 грн. пеня, 1 833,80 грн. 24% річних, 569,03 грн. інфляційні втрати

Суддя Шаратов Ю.А.

Представники:

Від позивача не зявився;

Від відповідача ОСОБА_1 (довіреність від 06.05.2016).

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАН-УКРАЇНА» (далі - Позивач) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Виробничо-комерційної фірми «ЮНА-СЕРВІС» (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за Договором поставки від 25.10.2005 № 635/05-П у розмірі 16 098,44 грн., з якої 10 196,84 грн. сума основного боргу, 3 498,77 грн. пеня, 1 833,80 грн. 24 % річних, 569,03 грн. інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 06.07.2016 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 25.07.2016.

Ухвалою суду від 25.07.2016 відкладено розгляд справи на 29.08.2016.

Ухвалою суду від 29.08.2016 припинено провадження у справі № 916/1799/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН-УКРАЇНА» до Виробничо-комерційної фірми «ЮНА-СЕРВІС» про стягнення заборгованості за Договором поставки від 25.10.2005 № 635/05-П в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 10 196,84 грн.

Позивач не забезпечив явку свого повноважного представника до судового засідання, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення від 18.07.2016 № 27792/16 (а.с. 26). На адресу господарського суду Одеської області 22.07.2016 від позивача надійшли письмові пояснення від 18.08.2016 № 799/01-03 (вх. № 20453/16 від 22.08.2016), в яких він, зокрема, просив суд розглянути справу № 916/1799/16 без участі його представника.

Позовні вимоги, із посиланням на статті 11, 13, 611, 612, 625, 627 Цивільного кодексу України, статті 220, 231, 232 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору поставки від 25.10.2005 № 635/05-П, щодо оплати поставленого товару.

Представник відповідача в судовому засіданні надав відзив на позовну заяву (вх. № 20999/16 від 29.08.2016) в якому повідомив суд про те, що станом на 29.08.2016 заборгованість перед позивачем щодо сплати суми основного боргу відсутня, що підтверджується платіжними дорученнями від 20.07.2016 № 1550 на суму 5 000,00 грн. та від 15.08.2016 № 25447 на суму 5 196,84 грн. Окрім того, зазначив, що відповідно до пункту 12 Договору поставки від 25.10.2015 № 635/05-П у разі слабкої реалізації товарів сторони можуть домовитись про повернення їх постачальнику.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши представника Відповідача, суд

в с т а н о в и в:

25.10.2005 між Позивачем та Відповідачем укладено Договір поставки № 635/05-П (далі Договір від 25.10.2005) /а.с. 8-9/.

Відповідно до пунктів 1, 2, 6 Договору від 25.10.2005 постачальник (Позивач) зобовязався поставляти покупцю (Відповідачу) товари народного споживання, а покупець зобовязався приймати їх та оплачувати. Асортимент та кількість товарів визначаються сторонами з урахуванням потреб покупця в товарах та можливостей постачальника і вказуються у накладних (рахунках) на поставку, які є невідємними частинами договору. Днем виконання постачальником зобовязання по поставці товарів вважається дата здачі товарів органу транспорту при відгрузці іногородньому покупцю, а при здачі на складі покупця або постачальника дата накладної, приймально-здавального акту або розписки про отримання товарів.

Згідно із пунктами 8, 9, 11 Договору від 25.10.2005 ціни на товари та загальна сума кожної поставки вказуються в накладних (рахунках), по яких вони поставляються. За поставлені товари покупець зобовязався сплатити постачальнику протягом 30 календарних днів з дня поставки (п. 6 Договору) суму, що вказана в накладній (рахунку), по якій поставляється товар. У випадку прострочення оплати поставлений товарів (п. 9 Договору), належна до сплати сума корегується на щомісячний індекс інфляції, що встановлюється згідно х чинним законодавством України.

Між Позивачем та Відповідачем були укладені додаткові угоди щодо продовження строку дії Договору від 25.10.2005 /а.с. 10-20/.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Частинами першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивачем поставлено Відповідачу товар на загальну суму 37 013,66 грн., що підтверджується видатковою накладною від 24.12.2015 № 80358265 /а.с. 21/.

З урахуванням початкового сальдо у розмірі 58 183,18 грн. сума боргу відповідача станом на 01.01.2016 складала 95 196,84 грн. (58 183,18 + 37013,66 = 95 196,84), ця обставина також підтверджується Актом звірки з замовником за період з 01.01.2016 по 31.03.2016 складеним та підписаним сторонами без зауважень /а.с. 52/.

Відповідач частково оплатив поставлений товар у сумі 75 000,00 грн., а саме:

20 000,00 грн. платіжне доручення від 25.01.2016 (а.с. 52);

15 000,00 грн. платіжне доручення від 01.02.2016 (а.с. 52);

15 000,00 грн. платіжне доручення від 08.02.2016 (а.с. 52);

10 000,00 грн. платіжне доручення від 10.02.2016 № 21417 (а.с. 55);

15 000,00 грн. платіжне доручення від 09.03.2016 № 172 (а.с. 56);

Окрім того, Відповідач погасив залишок заборгованості у розмірі 20 196,84 грн., а саме:

10 000,00 грн. платіжне доручення від 05.04.2016 № 22297 (а.с. 57);

5 000,00 грн. платіжне доручення від 20.07.2016 № 1550 (а.с. 41);

5 196,84 грн. платіжне доручення від 15.08.2016 № 25477 (а.с. 42).

В силу частини другої статті 20 Господарського кодексу України, захист прав і законних інтересів субєктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 16 Договору від 25.10.2005 передбачено, що за прострочення оплати поставлених товарів (п. 9 Договору), покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від неоплаченої в строк суми за кожен день прострочення платежу. Окрім пені покупець на вимогу постачальника, починаючи з 7 дня, що йде за останнім днем, в якому грошове зобовязання повинно бути виконано (п. 9 Договору), повинен сплатити постачальнику за неправомірне користування чужими грошовими коштами 24 % річних від несплаченої у строк суми за весь час такого користування. При цьому строки позовної давності та строки нарахування пені встановлюються у 3 роки.

Судом встановлено, що пеня за прострочення оплати за Договором від 25.10.2005, становить суму у розмірі 3 456,56 грн., яка розраховується наступним чином:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
37013.6624.01.2016 - 28.01.2016522.0000 %222.49
37013.6629.01.2016 - 09.02.20161222.0000 %533.97
35196.8410.02.2016 - 03.03.20162322.0000 %973.20
35196.8404.03.2016 - 08.03.2016522.0000 %211.57
20196.8409.03.2016 - 04.04.20162722.0000 %655.57
10196.8405.04.2016 - 21.04.20161722.0000 %208.39
10196.8422.04.2016 - 26.05.20163519.0000 %370.54
10196.8427.05.2016 - 23.06.20162818.0000 %280.83
Всього: 3 456,56

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 83 Господарського кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (пункт 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 № 18).

Отже, враховуючи інтереси сторін, ступень виконання зобовязання Відповідачем із сплати поставленого товару та компенсацію інфляційних втрат Позивача стягненням їх та 24 % річних, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 1 000,00 грн.

Приписами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що сума інфляційних втрат на суму заборгованості за Договором від 25.10.2005 за період з березня 2016р. по травень 2016р. визначений Позивачем, складає 569,41 грн., яка розраховується наступним чином:

Сума боргу (грн.)Період заборгованостіСукупний індекс інфляції за періодСума боргу з врахуванням індексу інфляціїІнфляційне збільшення суми боргу
20196.8401.03.2016 - 31.03.20161.01020398.81201.97
10196.8401.04.2016 - 31.05.20161.03610564.28367.44
Всього: 569,41

Проте, оскільки Позивачем заявлена позовна вимога про стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 569,03 грн. задоволенню підлягає сума в межах позовних вимог.

Судом встановлено, що сума 24 % річних за прострочення оплати за Договором від 25.10.2005 за період 30.01.2016 по 23.06.2016 становить суму у розмірі 1 810,67 грн., яка розраховується наступним чином:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
37013.6630.01.2016 - 09.02.20161124 %267.72
35196.8410.02.2016 - 08.03.20162824 %648.01
20196.8409.03.2016 - 04.04.20162724 %358.56
10196.8405.04.2016 - 23.06.20168024 %536.38
Всього: 1 810,67

Отже, не підлягає задоволенню позовні вимоги про стягнення з Відповідача суми 24 % річних у розмірі 23,13 грн. (1 833,80 1 810,67 = 23,13).

Щодо посилання Відповідача на пункт 12 Договору від 25.10.2005, слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні докази домовленості сторін про повернення нереалізованого товару Позивачу.

На підставі викладеного, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача 1 000,00 грн. пені, 569,03 грн. суми інфляційних втрат, 1 810,67 грн. 24 % річних.

При розподілі господарських витрат суд виходить з положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якими якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. При цьому суд враховує, що сплата суми основного боргу відбулася лише після порушення провадження у справі.

Повне рішення складено відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 31 серпня 2016 р.

Керуючись частиною першою статті 11, частиною першою статті 509, статтями 525, 526, частиною першою статті 530, статтею 549, частиною третьою статті 551, частиною другою статті 625, статтею 629, частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України, частиною другою статті 20, статтею 193, частиною першою статті 233 Господарського кодексу України, пунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 № 18, статтями 33, 34, 49, 82, 83, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Виробничо-комерційної фірми „ЮНА-СЕРВІС у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (65076, м. Одеса, вул. Щорса, буд. 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ЛАН-УКРАЇНА (04116, м. Київ, вул. Довнар-Запольського, буд. 5; ) 1 000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 коп.) пені, 1 810,67 грн. (одна тисяча вісімсот десять гривень 67 коп.) 24 % річних, 569,03 грн. інфляційні втрати.

3. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Стягнути з Виробничо-комерційної фірми „ЮНА-СЕРВІС у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (65076, м. Одеса, вул. Щорса, буд. 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ЛАН-УКРАЇНА (04116, м. Київ, вул. Довнар-Запольського, буд. 5; ) витрати на сплату судового збору у розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 коп.).

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ю.А. Шаратов