ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.09.2016 Справа № 920/627/16

Господарський суд Сумської області у складі колегії суддів головуючий суддя Лугова Н.П., судді: Яковенко В.В., Костенко Л.А.., при секретарі судового засідання Кириченко-Шелест А.Г., розглянувши матеріали справи № 920/627/16:

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тепловодпостач»,

м. Конотоп, Сумська область;

про стягнення 53 937 грн. 41 коп.,

За участю представників сторін:

Від позивача: предст. ОСОБА_1 (довіреність № 14-75 від 21.04.2016 року);

Від відповідача: представник ОСОБА_2 (довіреність № 1 від 04.01.2016 року);

Ухвалою господарського суду Сумської області від 01.08.2016 розгляд справи № 920/627/16 було призначено колегіально у складі трьох суддів.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів у справі № 920/627/16 від 04.08.2016 визначено наступний склад суду: головуючий суддя Лугова Н.П., судді Джепа Ю.А., Костенко Л.А.

У звязку з відпусткою судді Джепи Ю.А. та враховуючи неможливість її участі у розгляді вказаної справи, відповідно до протоколу від 05.097.2016 було визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Лугова Н.П., судді Яковенко В.В., Костенко Л.А.

Суть спору: відповідно до вимог позовної заяви № 14/2-863 від 10.06.2016 року позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за неналежне виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 2180/14-КП-29 від 31.01.2014 року, в сумі 53 937 грн. 41 коп., в тому числі: 14 614 грн. 29 коп. пеня, 3 386 грн. 06 коп. 3% річних, 35 937 грн. 06 коп. інфляційні нарахування, а також витрати по сплаті судового збору.

1 серпня 2016 року відповідач подав відзив на позовну заяву № 265 від 29.07.2016 року, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, оскільки затримки зі сплати вартості спожитого газу стались не з вини відповідача, а в силу того, що до теперішнього часу відповідачу не сплачена заборгованість за отриману теплову енергію протягом 2014-2016 років Комунальним підприємством «Аптека № 226». Також відповідач вказує, що пунктом 9.3 договору сторони погодились встановити строк позовної давності, у тому числі щодо основної заборгованості, пені, штрафу, відсотків річних інфляційних нарахувань тривалістю у 5 років, але відповідач звертає увагу суду на той факт, що позивач є монополістом у постачанні природного газу, тому відповідач був змушений підписати договір на умовах позивача. Крім того відповідач просить суд відповідно до частини 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України зменшити розмір пені на 80%.

30 серпня 2016 року відповідач подав клопотання № 278 від 29.08.2016 року, в якому просить суд долучити до справи та взяти за основу розрахунок відповідача, відповідно до якого пеня становить 14 460 грн. 84 коп., 3% річних складає 3 332 грн. 69 коп., а інфляція складає 32 657 грн. 32 коп..

Подані документи прийняті судом та долучені до матеріалів справи.

Уповноважений представник позивача в судовому засіданні 5 вересня 2016 року наполягав на задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача 05.09.2016 року просив суд задовольнити позовні вимоги частково, а саме відповідно до контррозрахунку відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу № 2180/14-КП-29 від 31.01.2014 року, позивач зобовязується передати у власність відповідача у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України, а останній, в свою чергу, прийняти та оплатити природний газ на умовах передбачених договором.

Газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) (п. 1.2 договору).

Зі змісту пункту 6.1 договору, вбачається, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати і протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з актами приймання-передачі природного газу за січень, лютий, березень, жовтень, листопад, грудень 2014 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 320 536 грн. 24 коп. (а.с. 26-31).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу 2180/14-КП-29 від 31.01.2014 року, несвоєчасно оплатив вартість спожитого природного газу, у звязку з чим останньому нараховано пеню відповідно до п. 7.2. договору в сумі 14 614 грн. 29 коп., інфляційні збитки 35 937 грн. 06 коп., та 3% річних в розмірі 3 386 грн. 06 коп..

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову вказує, що затримки зі сплати вартості спожитого газу стались не з вини відповідача, а в силу того, що до теперішнього часу відповідачу не сплачена заборгованість за отриману теплову енергію протягом 2014-2016 років Комунальним підприємством «Аптека № 226». Також відповідач пояснює, що пунктом 9.3 договору сторони погодились встановити строк позовної давності, у тому числі щодо основної заборгованості, пені, штрафу, відсотків річних інфляційних нарахувань тривалістю у 5 років, але відповідач звертає увагу суду на той факт, що позивач є монополістом у постачанні природного газу, тому відповідач був змушений підписати договір на умовах позивача. Крім того відповідач просить суд відповідно до частини 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України зменшити розмір пені на 80%.

Суд не може покласти в основу висновків у даній справі твердження відповідача враховуючи наступне.

Відповідно до приписів статті 617 Цивільного кодексу України недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Таким чином, в розумінні ст. 617 Цивільного кодексу України обставини недодержання своїх обов'язків контрагентами боржника (бюджетні установи, державні та комунальні підприємства) чи відсутність у боржника необхідних коштів, не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 Цивільного кодексу України).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Позивач зазначає, що відповідач несвоєчасно здійснював оплату отриманого на умовах договору природного газу чим порушував умови договору та права позивача.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За умовами пункту 6.1 договору купівлі-продажу природного газу, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до пункту 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, у разі невиконання відповідачем умов п. 6.1 цього договору, останній зобовязується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з поданим позивачем розрахунком, за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нарахована пеня в загальній сумі 14 614 грн. 29 коп., в тому числі: в сумі 2 694 грн. 76 коп. за період з 15.02.2014 року по 14.08.2014 року, виходячи з суми боргу за січень 2014 року з урахуванням часткових оплат, в сумі 9 423 грн. 14 коп. за період з 15.03.2014 року по 14.09.2014 року, виходячи з суми боргу за лютий 2014 року, в сумі 1 098 грн. 30 коп. за період з 15.04.2014 року по 14.10.2014 року, виходячи з суми боргу за березень 2014 року, в сумі 259 грн. 11 коп. за період з 15.11.2014 року по 20.01.2015 року, виходячи з суми боргу за жовтень 2014 року, в сумі 465 грн. 45 коп. за період з 15.12.2014 року по 20.01.2015 року, виходячи з суми боргу за листопад 2014 року, в сумі 673 грн. 53 коп. за період з 15.01.2015 року по 26.01.2015 року, виходячи з суми боргу за грудень 2014 року з урахуванням часткових оплат (а.с. 9-12).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачеві нараховано 3 % річних в загальній сумі 3 386 грн. 06 коп., в тому числі: в сумі 697 грн. 66 коп. за період з 15.02.2014 року по 19.12.2014 року, виходячи з суми боргу за січень 2014 року з урахуванням часткових оплат, в сумі 2 308 грн. 13 коп. за період з 15.03.2014 року по 20.01.2015 року, виходячи з суми боргу за лютий 2014 року з урахуванням часткових оплат, в сумі 230 грн. 48 коп. за період з 15.04.2014 року по 20.01.2015 року, виходячи з суми боргу за березень 2014 року з урахуванням часткових оплат, в сумі 27 грн. 76 коп. за період з 15.11.2014 року по 20.01.2015 року, виходячи з суми боргу за жовтень 2014 року, в сумі 49 грн. 87 коп. за період з 15.12.2014 року по 20.01.2015 року, виходячи з суми боргу за листопад 2014 року, в сумі 72 грн. 16 коп. за період з 15.01.2015 року по 26.01.2015 року, виходячи з суми боргу за грудень 2014 року з урахуванням часткових проплат (а.с. 9-12).

Згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нараховано також 35 937 грн. 06 коп. інфляційних збитків, виходячи з суми боргу з урахуванням часткових проплат, в тому числі за зобовязаннями за січень, лютий, березень, жовтень, листопад та грудень 2014 року (а.с. 9-12).

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, для застосування штрафних санкцій та відповідальності за прострочку виконання грошового зобов'язання необхідною умовою є факт невиконання або прострочки виконання зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем здійснювалась оплата природного газу на загальну суму 320 536 грн. 24 коп. частинами з порушенням термінів оплати, які передбачені договором.

Станом на час звернення позивача до суду основна заборгованість за поставлений природний газ за січень, лютий, березень, жовтень, листопад, грудень 2014 року за договором купівлі-продажу природного газу № 2180/14-КП-29 від 31.01.2014 року у відповідача відсутня.

Пунктом 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Проте, суд з поданого позивачем розрахунку вбачає, що останнім в період розрахунку включено день фактичної оплати.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

З урахуванням вказаних вище обставин, враховуючи, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, судом здійснено перерахунок 3% річних, інфляційних збитків та пені, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру.

Згідно з розрахунком суду пеня становить 14 503 грн. 95 коп., в тому числі: в сумі 2 659 грн. 15 коп. за період з 15.02.2014 року по 14.08.2014 року, виходячи з суми боргу за січень 2014 року з урахуванням часткових оплат, в сумі 9 423 грн. 14 коп. за період з 15.03.2014 року по 14.09.2014 року, виходячи з суми боргу за лютий 2014 року, в сумі 1 098 грн. 30 коп. за період з 15.04.2014 року по 14.10.2014 року, виходячи з суми боргу за березень 2014 року, в сумі 255 грн. 25 коп. за період з 15.11.2014 року по 19.01.2015 року, виходячи з суми боргу за жовтень 2014 року, в сумі 452 грн. 87 коп. за період з 15.12.2014 року по 19.01.2015 року, виходячи з суми боргу за листопад 2014 року, в сумі 615 грн. 24 коп. за період з 15.01.2015 року по 25.01.2015 року, виходячи з суми боргу за грудень 2014 року з урахуванням часткових оплат; 3% річних 3 359 грн. 74 коп. та інфляційні збитки в сумі 34 888 грн. 15 коп., 3% річних в сумі 687 грн. 85 коп. інфляцій в сумі 4 810 грн. 72 коп. за період з 15.02.2014 року по 18.12.2014 року, виходячи з суми боргу за січень 2014 року з урахуванням часткових оплат, 3% річних в сумі 2 300 грн. 43 коп. та інфляція в розмірі 23 800 грн. 60 коп. за період з 15.03.2014 року по 19.01.2015 року, виходячи з суми боргу за лютий 2014 року з урахуванням часткових оплат, 3% річних в сумі 229 грн. 67 коп. та інфляцій в розмірі 2 491 грн. 70 коп. за період з 15.04.2014 року по 19.01.2015 року, виходячи з суми боргу за березень 2014 року з урахуванням часткових оплат, 3% річних в сумі 27 грн. 35 коп. та інфляція в розмірі 413 грн. 93 коп. за період з 15.11.2015 року по 19.01.2015 року, виходячи з суми боргу за жовтень 2014 року, 3% річних в сумі 48 грн. 52 коп. та інфляція в розмірі 1 015 грн. 57 коп. за період з 15.12.2014 року по 19.01.2015 року, виходячи з суми боргу за листопад 2014 року, 3% річних в сумі 65 грн. 92 коп. та інфляцій в розмірі 2 355 грн. 63 коп. за період з 15.01.2015 року по 25.01.2015 року, виходячи з суми боргу за грудень 2014 року з урахуванням часткових проплат.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми Ліга:Закон Еліт 9.4.1. ТОВ «Інформаційно-аналітичний центр «Ліга», ТОВ «Ліга Закон», 2016 та долучений до матеріалів справи.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, враховуючи, що право позивача щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних, інфляційних збитків передбачене діючим законодавством України та умовами договору, правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 14 503 грн. 95 коп. пені, 3 359 грн. 74 коп. 3% річних, 34 888 грн. 15 коп. інфляційних збитків.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 110 грн. 34 коп. пені, 26 грн. 32 коп. 3 % річних та 1 048 грн. 91 коп. інфляційних збитків суд відмовляє, за необґрунтованістю.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 80%, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за виняткових умов на розсуд суду.

Відповідно до п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру пені таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В обґрунтування клопотання про зменшення пені відповідач повідомив суду, що затримки зі сплати вартості спожитого газу стались не з вини відповідача, а в силу того, що до теперішнього часу відповідачу не сплачена заборгованість за отриману теплову енергію протягом 2014-2016 років Комунальним підприємством «Аптека № 226», а також просить врахувати факт повного погашення основної заборгованості. Також відповідач вказує, що знаходиться в скрутному фінансовому становищі і стягнення додаткових коштів з відповідача приведе до колапсу в системі тепло забезпечення міста Конотоп.

Проте суд вважає, що наведені відповідачем обставини передусім є наслідком господарської діяльності відповідача.

Даний висновок суду ґрунтується на наступному.

Так, відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Таким чином, в розумінні ст. 617 Цивільного кодексу України обставини недодержання своїх обов'язків контрагентами боржника (бюджетні установи, державні та комунальні підприємства) чи відсутність у боржника необхідних коштів, не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Слід також зазначити, що відповідно до ст. 42 та абзацу 5 ст. 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

Отже, наведені відповідачем обставини передусім є наслідком господарської діяльності відповідача, його власного комерційного розрахунку та ризику, а не виникли в силу якихось обєктивних та незалежних від боржника обставин.

Разом з тим, суд враховує матеріальні інтереси позивача, фінансовий стан, наявність інфляційних процесів у економіці держави, внаслідок яких позивач зазнає значних збитків з огляду на несвоєчасні розрахунки відповідача.

Таким чином суд вважає недопустимим зменшення розміру пені як таке, що суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності, встановленими п. 6 ч. 1 ст. 3 та ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України. Таке зменшення є неспіврозмірним в контексті інтересів обох сторін, а не лише відповідача.

Враховуючи вищезазначене оскільки позивач категорично заперечує проти зменшення розміру пені, а відповідач жодними належними та допустимими доказами не довів винятковості випадку для зменшення пені, то суд відмовляє в задоволенні клопотання про зменшення пені.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 378 грн. 00 коп..

Керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тепловодпостач» (41600, Сумська область, м. Конотоп, вул. Вирівська, буд. 60, код 31589837) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, код 20077720) 14 503 грн. 95 коп. пені, 3 359 грн. 74 коп. 3% річних, 34 888 грн. 15 коп. інфляційних збитків, 1 378 грн. 00 коп. судового збору.

3. У задоволенні позову в частині стягнення 110 грн. 34 коп. пені, 26 грн. 32 коп. 3% річних та 1 048 грн. 91 коп. інфляції відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07.09.2016 року.

Головуючий суддя Н.П. Лугова

Судді В.В. Яковенко

ОСОБА_3