РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2016 р. Справа № 903/298/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Демидюк О.О.

суддів Мамченко Ю.А.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юван" на рішення господарського суду Волинської області від 07.06.16 р.

у справі № 903/298/16 (суддя Костюк Софія Василівна )

позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство "Луцьк Фудз"

відповідач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юван"

про стягнення 173 913, 00 грн.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 (довіреність №6 від 04.01.2015 року);

відповідача - ОСОБА_4 (довірнеість б/н від 01.06.2016 року).

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 07.06.2016 року у справі № 903/298/16 позов Публічного акціонерного товариства "Луцьк Фудз" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юван" про стягнення 173 913, 00 грн. задоволено.

Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юван" на користь Публічного акціонерного товариства "Луцьк Фудз" 173 913,00 грн. безпідставно отриманих коштів та 2 608,69 витрат на сплату судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Волинської області скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Волинської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представники позивача та відповідача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ПАТ "Луцьк Фудз" перерахувало ТзОВ "Юван" кошти в розмірі 173 913,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №5200 від 15.02.2016 року, №5214 від 16.02.2016 року, №1056 від 18.02.2016 року (а.с. 9-11).

При цьому, в даних платіжних дорученнях в графі призначення платежу вказано "оплата за будівельні роботи згідно рахунку №СФ-3 від 15.02.2016 року без ПДВ".

Як вбачається з позовної заяви, зазначені кошти були перераховані відповідачу наперед до укладення письмового договору на виконання ремонтних робіт, який в свою чергу в зв'язку з недосягненням між сторонами домовленостей щодо його істотних умов, в тому числі і щодо вартості робіт, укладено не було. Зазначене сторонами не оспорюється.

Відтак, 07.04.2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів в сумі 173 913,00 грн. до 13.04.2016 року, яка отримана останнім 16.04.2016 року (а.с. 12-13). Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та належного реагування.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що вищевказані кошти відповідач не повернув, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення даних коштів в судовому порядку, як отриманих відповідачем без достатніх правових підстав, на підставі ст.1212 ЦК України.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Як встановлено судами обох існтанцій, відповідач посилаючись на норми ст.ст.207,208 ЦК України, стверджує, що між сторонами по справі було укладено усний договір на виконання будівельно-вантажних робіт в офісному приміщенні ПАТ "Луцьк Фудз", при цьому в підтвердження укладення договору посилається на рахунок-фактуру №СФ-3 від 15.02.2016 року, по якому позивач перерахував кошти в сумі 173 913,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний рахунок не є товарно-розпорядчим документом, що підтверджує укладення між сторонами господарської операції та не визначає істотних умов необхідних для договорів підряду.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.318 ГК України, ст.875 ЦК України істотним у договорі підряду є умови, що стосуються його предмета, ціни та строку виконання.

Згідно ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що між сторонами договір підряду так і не був укладений, оскільки не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, колегія суддів погоджується висновком суду першої існтації, що спірні грошові кошти в сумі 173 913 грн. є такими, що перераховані без достатніх правових підстав.

Згідно зі ст.ст. 11, 509 ЦК України безпідставне отримання чужого майна є підставою виникнення особливого позадоговірного зобовязання.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, обовязковою умовою набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має бути відсутність правової підстави (поза юридичним фактом, передбаченим законом чи правочином) для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, коли мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обовязків (ст.11 ЦК).

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобовязання передбачені ст.1212 ЦК України, відноситься також перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобовязаннях.

Для виникнення зобовязання з безпідставного збагачення необхідна наявність таких умов: збільшення або зберігання майна однією стороною з одночасним зменшенням його в іншої сторони та відсутність правової підстави для набуття або зберігання майна.

Відповідно до ч.1 ст.1213 ЦК України, набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що кошти в розмірі 173 913,00 грн. перераховані позивачем відповідачу за відсутності будь-яких правових підставі на момент розгляду даного спору повернуті не були, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для їх стягнення з ТОВ "Юван" на підставі ст.1212 ЦК України як безпідставно отриманих.

При цьому, посилання скаржника на те, що отримані від позивача кошти були перераховані на закупівлю матеріалів для позивача, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки долучені накладні не підтверджують їх придбання саме для позивача, а між сторонами не узгоджувався перелік робіт, їх ціна, тощо.

Крім того, згідно ч.1 ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються у момент їх вчинення, тоді як скаржником ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано доказів виконання будь-яких робіт.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Волинської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юван" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Волинської області від 07.06.2016 року у справі №903/298/16 - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Мамченко Ю.А.