КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2016 р. Справа№ 910/7361/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Рудченка С.Г.

при секретарі

судового засідання: Колеснік М.П.

за участі представників сторін:

позивач Замкова М.О. дов. від 13.01.2016 №199;

відповідач Вознюк Є.В. дов. від 11.06.2014 № 14-167.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги позивача ПАТ "Харківгаз"

на Рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.16

у справі № 910/7361/16 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом ПАТ "Харківгаз"

до відповідача ПАТ "НАК "Нафтогаз України"

про визнання недійсним розділу 9 Договору купівлі-продажу

природного газу №13-229-Н від 04.01.13.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ " Харківгаз " звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача ПАТ "Національна акціонерна компанія " "Нафтогаз України " про визнання недійсним розділу 9 «Порядок вирішення спорів» Договору на купівлю - продаж природного газу № 13-229-Н від 04.01.2013, з огляду на те, що вказаний Договір не відповідає Типовому договору, який затверджено Постановою НКРЕ від 05.07.2016 №849.

Відповідач за своїм Відзивом просив господарський суд застосувати строк позовної давності та у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2016 № 910/7361/16 у задоволенні позову відмовлено, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, позивач ПАТ "Харківгаз" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2016 № 910/7361/16 скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким задовольнити позов, посилаючись на те, що місцевим господарським судом неповно досліджено фактичні обставини спору, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема скаржник наголошує, що вказаний Договір не відповідає вимогам Типового договору на купівлю-продаж природного газу, який затверджений Постановою НКРЕ №849 від 05.07.2012. Крім того, позивач зазначив, що у зв'язку з тим, що відповідач є монополістом на ринку постачання газу, ПАТ «Харківгаз» було вимушено укласти Договір на завідомо невигідних умовах. Серед іншого, позивач вказував про неправомірність застосування місцевим господарським судом строку позовної давності та її правових наслідків.

За Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2016 для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Отрюха Б.В., Тищенко О.В.

Ухвалою КАГС від 28.07.2016 № 910/7361/16 порушено апеляційне провадження за скаргою позивача та призначено судове засідання на 02.08.2016. (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Отрюха Б.В., Тищенко О.В.).

Відповідач ПАТ «Національна акціонерна компанія» «Нафтогаз України» не скористався своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 96 ГПК України, та не надав колегії суддів письмовий відзив на скаргу позивача, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції. Під час судового засідання від 18.08.2016 представник відповідача просив колегію суддів залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва 30.06.2016 № 910/7361/16 без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

До судового засідання від 18.08.2016, за Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів КАГС, у зв'язку з перебуванням судді Отрюха Б.В. та судді Тищенко О.В. у чергових відпустках, які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами по справі, було здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів, за наслідком якої сформовано склад колегії: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Майданевич А.Г., Рудченко С.Г..

Ухвалою КАГС від 18.08.2016 № 910/7361/16 порушено апеляційне провадження за скаргою позивача та призначено судове засідання. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., суддів: Майданевича А.Г., Рудченка С.Г..

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу позивача ПАТ "Харківгаз" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2016 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.01.2013 між ПАТ " Національна акціонерна компанія " Нафтогаз України " (відповідачем, продавцем) та ПАТ " Харківгаз " (позивачем, покупцем) був укладений Договір №13-229-Н на купівлю - продаж природного газу, згідно якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору (п.1.1. Договору).

В подальшому до вказаного Договору купівлі-продажу вносились зміни відповідно до укладених між сторонами Додаткових угод.

Позивач просив господарський суд визнати недійсним Розділ 9 «Порядок вирішення спорів» Договору № 13-229-Н від 04.01.2013, посилаючись на те, що вказаний Договір не відповідає вимогам Типового договору на купівлю-продаж природного газу, який затверджений Постановою НКРЕ №849 від 05.07.2012. Крім того, позивач зазначив, що у зв'язку з тим, що відповідач є монополістом на ринку постачання газу, ПАТ «Харківгаз» було вимушено укласти Договір на завідомо невигідних умовах. При цьому, він посилався на ст.ст 6, 215, 526 ЦК України, ст.ст. 179, 207 ГК України та наголошував, що вказаний Договір не відповідає Типовому договору, який затверджено Постановою НКРЕ від 05.07.2016 №849.

Відповідач ПАТ "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" за своїм Відзивом на позов просив господарський суд застосувати строк позовної давності та у зв'язку з цим у задоволенні позову відмовити.

Суд першої інстанції, враховуючи доводи та зауваження обох сторін, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, у зв'язку з пропуском строку позовної давності. При цьому, господарським судом відзначено наступне.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ст.261 ЦК України ).

Договір на купівлю-продаж природного газу № 13-229-Н укладений 04.01.2013, отже позивач мав право подати до господарського суду позов про визнання недійсним договору чи його частини в строк до 04.01.2016 включно. Однак, позов до господарського суду подано лише 20.04.2016, тобто з пропуском строку позовної давності, більш ніж на 3 місяці.

При цьому, згідно пояснень відповідача, позивач підписав акти-приймання передачі природного газу та оплатив спожитий газ за вказаним Договором, що підтверджує факт того, що позивачу було відомо про умови Договору купівлі-продажу природного газу з моменту його укладання і саме з дати укладення Договору почався перебіг строку позовної давності.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Однак, колегія суддів не погоджується з наведеними правовими висновками місцевого господарського суду, вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, 04.01.2013 між ПАТ " Національна акціонерна компанія " Нафтогаз України " (відповідачем, продавцем) та ПАТ " Харківгаз" (позивачем, покупцем) був укладений Договір №13-229-Н на купівлю - продаж природного газу, згідно якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору (п.1.1. Договору).

Позивач просив господарський суд визнати недійсним Розділ 9 «Порядок вирішення спорів» Договору № 13-229-Н від 04.01.2013.

За Розділом 9 «Порядок вирішення спорів» означеного Договору сторонами визначено:

«9.1. У разі виникнення спорів (розбіжностей) за цим Договором спір передається на на вирішення в господарські суди України і розглядається в установленому порядку згідно з чинним законодавством України.

9.2. строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відстоків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 (три) роки.».

В подальшому, до вказаного Договору купівлі-продажу вносились зміни відповідно до укладених між сторонами Додаткових угод від 10.07.2013 № 1/640, від 31.12.2013 № 2/983, від 10.01.2014 №3/145, від 28.04.2014 №4/374, від 15.05.2015 №5/778, від 10.06.2014 №6/526, від 21.04.2014 №7/1330, від 23.03.2015 №8/254, від 19.06.2015 №9/582.

Так, за Додатковою угодою від 28.04.2014 №4/374 до Договору купівлі-продажу природного газу було внесено зміни, зокрема за пунктом 2 визначено:

«пункт 2. Викласти пункти 9.1 та 9.2 розділу 9 «Порядок вирішення спорів» Договору купівлі-продажу у наступній редакції:

9.1. Спори (розбіжності) за Договором вирішуються за домовленістю сторін.

9.2 У разі недосягнення сторонами згоди щодо вирішення спорів (розбіжностей) за цим Договором спір передається на вирішення в господарські суди України.». (а/с 16)

Таким чином, з огляду на пункт 2 Додаткової угоди від 28.04.2014 №4/374 до основного Договору купівлі-продажу, колегія суддів вважає помилковим правовий висновок суду першої інстанції, щодо застосування строку позовної давності у даному випадку.

Відтак, враховуючи те, що за пунктом 2 Додаткової угоди від 28.04.2014 №4/374 до Договору купівлі-продажу було внесено зміни до розділу 9 «Порядок вирішення спорів» та викладено його в новій редакції, строк позовної давності почав свій перебіг з 28.04.2014 (з моменту укладення додаткової угоди №4/374).

За статтею 257 ЦК України позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина перша статті 258 ЦК України). Водночас, законодавець не допускає зміни порядку обчислення позовної давності, встановленого імперативними нормами статей 253- 255 ЦК України.

Позивач ПАТ «Харківгаз» звернувся з позовом до господарського суду - 16.04.2016, що вбачається з відбитку поштового штемпелю на конверті в якому було подано позовну заяву.

Таким чином, за оцінкою колегії суддів, станом на момент звернення з даним позовом до господарського суду строк позовної давності ще не сплив.

Стосовно розгляду даного спору по суті, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про наступне.

Як зазначалось вище, позивач просив господарський суд визнати недійсним Розділ 9 «Порядок вирішення спорів» Договору № 13-229-Н від 04.01.2013.

За Розділом 9 «Порядок вирішення спорів» означеного Договору сторонами визначено:

«9.1. У разі виникнення спорів (розбіжностей) за цим Договором спір передається на на вирішення в господарські суди України і розглядається в установленому порядку згідно з чинним законодавством України.

9.2. строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 (три) роки.».

Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, в подальшому за Додатковою угодою від 28.04.2014 №4/374 до Договору купівлі-продажу природного газу було внесено зміни:

Пункт 2. «Викласти пункти 9.1 та 9.2 розділу 9 «Порядок вирішення спорів» Договору купівлі-продажу у наступній редакції:

9.1. Спори (розбіжності) за Договором вирішуються за домовленістю сторін.

9.2 У разі недосягнення сторонами згоди щодо вирішення спорів (розбіжностей) за цим Договором спір передається на вирішення в господарські суди України.». (а/с 16)

В обґрунтування позову, так і за доводами апеляційного оскарження позивач стверджує про те, що вказаний Договір не відповідає вимогам Типового договору на купівлю-продаж природного газу, який затверджений Постановою НКРЕ №849 від 05.07.2012. Також, позивач зазначав, що у зв'язку з тим, що відповідач є монополістом на ринку постачання газу, ПАТ «Харківгаз» було вимушено укласти Договір на завідомо невигідних умовах. При цьому, нормативним обґрунтуванням позивач називає ст.ст 6, 215, 526 ЦК України, ст.ст. 179, 207 ГК України, Постанову НКРЕ від 05.07.2016 №849 за якою затверджено Типовий договір купівлі-продажу газу.

Однак, колегія суддів, дослідивши матеріали даної справи, дійшла висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки розділ 9 «Порядок вирішення спорів» Договору купівлі-продажу не суперечить жодному законодавчому положенню, враховуючи таке.

Стаття 215 Цивільного кодексу України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, судами досліджувалося питання наявності тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Судами встановлено, що Договір купівлі-продажу та Додаткові угоди до нього підписані в двосторонньому порядку повноваженими представниками сторін без будь - яких зауважень і застережень та скріплений печатками.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Таким чином, з огляду на доводи позивача слід зазначити, що з матеріалів справи не вбачається, у чому саме полягає порушення прав та інтересів позивача за Розділом 9 «Порядок вирішення спорів» Договору купівлі-продажу природного газу, по всім умовам якого досягнуто згоди при його укладенні.

Між тим, слід відмітити, що посилання позивача на те, що умови Розділу 9 Договору відрізняються від умов Типового договору не може свідчити про недійсність договору, оскільки сторони можуть відійти від умов Типового договору, при умові, що це (умови угоди) не суперечить законодавству.

Аналогічна правова позиція, щодо відповідності договору умовам Типового договору, викладена у Постанові Вищого Господарського суду України від 25.10.2012 № 5011-35/4014.

У даному випадку, чинний на момент звернення з даним позовом розділ 9 «Порядок вирішення спорів» не суперечить жодному законодавчому положенню, а тому за висновком колегії суддів у заявленому позові слід відмовити, як заявленому необгрунтовано.

Відповідно до ч. 6 п.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що "…не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.".

Судові витрати покласти на сторони відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ПАТ "Харківгаз" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2016 № 910/7361/16 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 № 910/7361/16 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 № 910/7361/16 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/7361/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді А.Г. Майданевич

С.Г. Рудченко