ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2016 р.Справа № 922/2518/16

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Погорелової О.В
при секретарі судового засідання Болтенко А.Ю.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків, м. Харків третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_1 , м. Харків
про стягнення коштів 19729,12 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Бабенко О.І., дов.№ 01-16 юр/4786 від 24.06.2016 року,

відповідача - Сумцова Н.В., дов.№ 3787 від 01.08.2016 року,

третя особа - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерна компанія "Харківобленерго", м. Харків, звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків, м. Харків про стягнення заборгованості у розмірі 19729,12 грн., з яких: 17188,82 грн. - пеня за період з квітня по червень 2016 року; 1368,08 грн. - 3 % річних за період з квітня по червень 2016 року; 1172,22 грн. - індекс інфляції за період з квітня по червень 2016 року. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії № 11058 від 25.04.2005 року в частині своєчасного виконання розрахунків за спожиту електричну енергію. В якості правових підстав посилається на положення ст. ст. 526, 610, 612 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду від 01.08.2016 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 16.08.2016 року об 10:15 годині. Цією ж ухвалою було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військову частину НОМЕР_1 .

16.08.2016 року до суду від позивача надійшла заява (вх.№ 27167), в якій він вказує на те, що ним, при виготовленні тексту позовної заяви, була допущена описка у визначенні періоду нарахування індексу інфляції та просить суд врахувати дану заяву при розгляду справи.

Суд приймає подану заяву та продовжує розгляд справи з її урахуванням.

16.08.2016 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 27168), в якому відповідач зазначив, що ним було вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення та, у зв`язку зі скрутною ситуацією у Збройних силах України, звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру пені на 90%, у відповідності до ст. 233 ГК України та ст. 83 ГПК України.

У судове засідання, призначене на 16.08.2016 року, з`явився представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Проти зменшення пені заперечував.

Присутній у судовому засіданні 16.08.2016 року представник відповідача позовні вимоги визнав, але просив суд зменшити розмір пені на 90%, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем відповідача.

Третя особа правом на участь представника у судовому засіданні не скористалася, причину неявки не повідомила, витребуваних судом документів не надала. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві та повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

25.04.2005 року між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (позивач, постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 (третя особа, споживач) було укладено договір №11058 про постачання електричної енергії, відповідно до умов якого позивач (постачальник) зобов`язався постачати електричну енергію третій особі (споживач), а споживач - оплачувати її вартість та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до нього, що є його невід`ємними частинами.

30 грудня 2011 року між АК "Харківобленерго" (постачальник), Військовою частиною НОМЕР_1 (споживач) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова (відповідач, платник) було укладено додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії, якими сторони змінили в п.п.4.4.,4.5,6,8 додатку № 2 до договору "Порядок розрахунків" слова "Споживач" на "Платник".

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди від 30.12.2011 року до договору № 11058 від 25.04.2005 року змінено п. 4.2 додатку № 2 до Договору, та викладено в наступній редакції: Плата за такі види нарахувань, як надання послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії з ПДВ, сума пені, 3% річних, індекс інфляції, плата за надання споживачу додаткових послуг (повторне підключення, перевірка та ремонт лічильника та інші послуги, надання яких погоджено з НКРЕ та Глав КЕУ ЗС України) та інші платежі перераховуються Платником на поточний рахунок Постачальника в термін 10 операційних днів після отримання Споживачем рахунку, акту звіряння, взаєморозрахунків або акту виконаних робіт.

У зв`язку з прийняттям нової редакції Правил користування електричною енергією згідно Постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України № 105 від 04.02.2010 року, 28.01.2014 року між Акціонерною компанією Харківобленерго та Військовою частиною А 1215 було укладено Додаткову угоду про внесення змін до Договору про постачання електричної енергії № 11058 від 25.04.2005 року. На підставі п. 9.4. Договір пролонговано на 2016 рік.

Відповідно до п. 1 Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та додатками до Договору.

Згідно з п. 2.2.2 договору, що Постачальник електричної енергії зобов`язується постачати Споживачу електроенергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 Договору, з урахуванням умов розділу 6 Договору, відповідно до додатку № 1 «Договірні величини споживання». Відповідно до п. 2.3.3 Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку № 2 «Порядок розрахунків».

Відповідно до п. 4.2.1 Договору Споживач за внесення платежів, передбачених п. 2.3.3 цього Договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 2 Порядок розрахунків, сплачує Постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений в додатку № 2 Порядок розрахунків, до дня сплати заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав повністю та належним чином у період з березня 2016 року по червень 2016 року здійснив відпуск електричної енергії споживачу.

Втім відповідач за отриману електричну енергію вчасно не розрахувався, внаслідок чого останньому позивач нарахував: 17188,82 грн. - пеня за період з квітня по червень 2016 року; 1368,08 грн. - 3 % річних за період з квітня по червень 2016 року; 1172,22 грн. - індекс інфляції за період з березня по травень 2016 року.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 275 ГК України за договором енергопостачання, енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлено строк (дату) його виконання, то воно повинно бути виконано в цей строк (дату).

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами 1, 3 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов`язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.ст. 202-205 ГК України, ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, виконання своїх зобов`язань за договором, яке виконано боржником з порушенням строків, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, на які заборгованість за грошовим зобов`язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання, зокрема, за період прострочення платежу.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст.625 ЦК України).

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України визначено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 17188,82 грн. - пеня за період з квітня по червень 2016 року; 1368,08 грн. - 3 % річних за період з квітня по червень 2016 року; 1172,22 грн. - індекс інфляції за період з березня по травень 2016 року, є законними та обґрунтованими.

Разом з тим, відповідачем до суду заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 90% відсотків. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, дослідивши доводи відповідача, дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача, виходячи з наступного.

За приписами пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Згідно Бюджетного кодексу України, бюджетна установа - це орган, установа або організація, визначена Конституцією України, а також установа або організація, створена у встановленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування, яка повністю утримується за рахунок відповідно державного бюджету або місцевого бюджетів, бюджетні установи є неприбутковими.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків (відповідач) є неприбутковою установою та утримується за рахунок коштів відповідного (державного) бюджету. Всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат.

Згідно ч. 2 ст. 5 Закону України від 21.09.1999 року № 1076-ХІV "Про господарську діяльність в Збройних Силах України", Квартирно - експлуатаційний відділ м. Харків як суб`єкт господарської діяльності за своїми зобов`язаннями відповідає коштами, що надходять на його рахунок по відповідних статтях кошторису (крім захищених статей), а в разі їх недостатності відповідальність за зобов`язаннями військової частини (установи) несе Міністерство оборони України.

Як роз`яснено у п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що відповідачем було вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення невиконання господарського зобов`язання, враховуючи відсутність вини відповідача у несвоєчасному виконанні договірних зобов`язань, суд визнав за можливе частково задовольнити клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки та зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на 50%.

Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 8594,41 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 525, 526, 530, 610, 611, 612, 624, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 276 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки (пені) на 90% задовольнити частково.

Зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача, на 50%.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61; ; р/р 5404 ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149; ; р/р НОМЕР_2 в АТ "Райффайзен Банк Аваль" м. Києва, МФО 380805) - 8594,41 грн. пені за період з квітня 2016 року по червень 2016 року; 1368,08 грн. 3% річних за період з квітня 2016 року червень 2016 року; 1172,22 грн. індексу інфляції за березень 2016 року та травень 2016 року, та 1378,00 грн. витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 8594,41 грн. пені - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.08.2016 р.

Суддя О.В. Погорелова