ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2016 року Справа № 904/2064/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Чус О.В., Джихур О.В.

при секретарі судового засідання: Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №14-255 юр від 30.06.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність №10 від 15.02.2016 р.;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", Дніпропетровська область на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2016 року у справі № 904/2064/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", Дніпропетровська обл.

до Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА", м. Кривий Ріг

про визнання факту відсутності дебіторської заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" до Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" про визнання факту відсутності дебіторської заборгованості у розмірі 244 184, 45 грн., стягнення судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договорів № 775 від 26.05.2003 року, № 917 Н від 30.07.2003 року, № 740 Н від 24.10.2005 року, № 679 від 17.04.2003 року та № 1392S09 від 01.12.2009 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2016 року (головуючий суддя Панна С.П.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що визначений позивачем предмет даного позову не відповідає встановленим законом або договорами способам захисту прав.

Не погодившись з зазначеним рішенням Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

При цьому скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що рішення є незаконним тане обґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

А саме, при винесенні рішення судом протиправно не було взято до уваги та проігноровано доводи позивача, щодо наявності правових підстав для припинення грошового зобовязання Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на суму 244 184,45 грн.

Зазначає, що спір з приводу визнання факту відсутності дебіторської заборгованості позивача за господарським договором, як наслідку реалізації заліку зустрічних однорідних грошових вимог та припинення відповідних грошових зобовязань за господарськими договорами, підвідомчий господарському суду за критерієм виникнення при реалізації господарських договорів, що спростовує наведені вище оціночні судження суду першої інстанції та свідчить про прийняття ним помилкового оскаржуваного рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з мотивів їх непідвідомчості господарському суду.

Представник Позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Комунальне підприємство теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" відзив на апеляційну скаргу не надало.

В судовому засіданні 17.08.2016 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

01.04.2005 року між комунальним підприємством теплових мереж Криворіжтепломережа та відкритим акціонерним товариством "Криворізький гірничо-металургійний комбінат "Криворіжсталь" (ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг") було укладено договір за № 785/2625 на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару, відповідно до умов якого Відповідач відпускає позивачу теплову енергію в гарячій воді на потреби опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і у вигляді пару, а позивач оплачує отриману теплову енергію по встановленим тарифам (цінам) у строки передбачені договором (а.с. 9-12).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору відповідачем належним чином надавалися позивачу послуги з постачання теплової енергії, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт на загальну суму 244 184 грн. 45 коп. (а.с. 124-137).

На підставі укладених між позивачем та відповідачем договорів:

- № 775 Н від 26.05.2003 року про спільне використання технологічних мереж, відповідно до якого Позивач зобовязується забезпечити передачу електричної енергії в межах величин, дозволених Відповідачу, а Відповідач своєчасно сплачувати послуги за використання електричної мережі, отримані послуги, в тому числі за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії;

- № 917 Н від 30.07.2003 року про постачання води і прийом стоків, згідно якого Позивач здійснює послуги по подачі питної води і прийому стоків, а Відповідач приймає послуги та оплачує їх вартість;

- № 740 Н від 24.10.2005 року про транспортування природного газу, умови якого передбачають здійснення Позивачем транспортування природного газу по своїх газових мережах, а Відповідач приймає природний газ і робить оплату послуг по транспортуванню газу;

- № 679 від 17.04.2003 року про постачання підживлюючої води, відповідно до якого Позивач здійснює послуги з постачання підживлючої води для водогрійної котельні Відповідача, який зобовязався оплатити обумовлені договором послуги;

- № 1392S09 від 01.12.2009 року про технічне забезпечення електропостачання споживача, згідно якого ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг забезпечує технічну можливість передачі (транзит) електроенергії власними технологічними мережами Відповідачу, а Відповідач зобовязаний своєчасно сплачувати отримані послуги;

виникла заборгованість КПТМ Криворіжтепломережа перед ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг.

ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг було направлено на адресу відповідача заяви про залік зустрічних однорідних вимог від 27.02.2015, 28.04.2015, 07.05.2015, 28.12.2015 , якими, зокрема заявило про припинення зустрічних однорідних вимог на суму 244 184,45 грн. за Договорами № 785/265 від 01.04.2005 року, № 775 Н від 26.05.2003 року, № 917 Н від 30.07.2003 року, № 740 Н від 24.10.2005 року, № 679 від 17.04.2003 року, № 1392S09 від 01.12.2009 року.

Листами від 23.05.2015 року № 841/04, 18.05.2015 року № 1411/04, від 11.06.2015 року № 1747/04, від 13.01.2016 року № 84/04, КПТМ Криворіжтепломережа відмовилось від проведення заліку однорідних зустрічних вимог, посилаючись на ст.191 Закону України Про теплопостачання, якою передбачено, що оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії шляхом перерахування грошових коштів на рахунки зі спеціальним режимом використання. Оплата на інші рахунки заборонена (а.с. 139-147).

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Відповідно до приписів статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, до господарського суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, при цьому має бути визначено які права позивача порушені відповідачем та якими законодавчими актами передбачено право позивача на звернення із заявленим позовом.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ст. 4-1 ГПК України, господарські суди вирішують господарські спори в порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи даний спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем направлено на адресу відповідача заяви про залік зустрічних однорідних вимог, якими заявлено про припинення зустрічних однорідних вимог на суму 244 184,45 грн.

Згідно ст. 601 ЦК України, частини третьої статті 203 Господарського кодексу України господарське зобовязання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви одної сторони.

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням субєкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. При цьому, в силу положень ст. 204 ЦК України, правочин про зарахування зустрічних вимог є правомірним, якщо він не визнаний судом недійсним, або якщо його недійсність прямо не встановлена законом.

Однак, Комунальне підприємство теплових мереж Криворіжтепломережа» відмовилось від проведення заліку однорідних зустрічних вимог, посилаючись на ст. 191 Закону України «Про теплопостачання», якою передбачено, що оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії шляхом перерахування грошових коштів на рахунки зі спеціальним режимом використання. Оплата на інші рахунки заборонена.

На думку позивача, така відмова відповідача є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Вимогою позивача є визнання факту відсутності дебіторської заборгованості у розмірі 244 184 грн. 45 коп.

Порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими; обов'язком позивача, відповідно до ст. 33 ГПК України є доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Вищий господарський суд, у своєму листі від 07.04.2008 року № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарських кодексів України» розяснив, що заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобовязань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобовязання (наприклад за відсутністю зобовязання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частиною четвертою, пятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

В матеріалах справи відсутні докази того, що КПТМ «Криворіжтепломережа» зверталося до суду щодо примусового стягнення кредиторської заборгованості з ПАТ «АМКР» у розмірі 244 184,45 грн. за Договором № 785/2625 від 01.04.2005 року або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відмова відповідача від проведення заліку зустрічних однорідних вимог, незалежно від мотиву, є формою реалізації прав відповідача. При цьому права позивача не порушуються.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази порушення прав та інтересів Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" з боку Комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа».

Таким чином, враховуючи викладене, положення ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що чинним законодавством України не передбачений такий спосіб захисту цивільного права та інтересу як визнання факту відсутності дебіторської заборгованості. Вказана вимога позивача за своєю правовою природою є вимогою про встановлення факту. Розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників правовідносин.

Діючим законодавством не передбачено встановлення певних фактів у порядку господарського судочинства як спосіб захисту прав. Юридичні факти можуть встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне (господарське). Тобто його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

На відміну від норм Цивільного процесуального кодексу України (пункт 5 частини 2 статті 234, глава 6 Розділу IV), яким передбачено можливість розгляду судами в порядку окремого провадження справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, Господарський процесуальний кодекс України не містить положень щодо можливості розгляду таких спорів господарськими судами.

У пункті 4.3 постанови пленуми Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України.

Відтак, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що визначений позивачем предмет даного позову не відповідає встановленим законом або договорами способам захисту прав.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Вищого господарського суду України від 12.02.2013 у справі №5011-34/12256-2012, а також постановах Верховного Суду України від 21..05.2012 у справах №6-69цс11 та №6-88цс11.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12 р. "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

За таких обставин, вимога позивача про визнання факту відсутності дебіторської заборгованості, підставно визнана господарським судом необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, та відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Оскільки предметом позову у даній справі було визнання факту відсутності дебіторської заборгованості, а не стягнення заборгованості за порушення грошового зобовязання, то господарський суд, прийшовши до правильного висновку, що предмет даного позову не відповідає встановленим законом або договорами способам захисту прав, при винесенні рішення підставно не досліджував доводи позивача, щодо наявності чи відсутності правових підстав для припинення грошового зобовязання Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на суму 244 184,45 грн.

Колегія суддів зазначає, що спір між сторонами з приводу реалізації заліку зустрічних однорідних грошових вимог та припинення відповідних грошових зобовязань за господарськими договорами, підвідомчий господарському суду за критерієм виникнення при реалізації господарських договорів, у звязку з чим в цій частині погоджується з доводами апеляційної скарги. Однак обраний позивачем спосіб захисту (визнання факту відсутності заборгованості) не відповідає визначеним чинним законодавством засобам захисту прав.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не відповідають визначеним чинним законодавством засобам захисту прав є правильними. Інші доводи апеляційної скарги є неспроможними і висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 104 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", Дніпропетровська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2016 року у справі № 904/2064/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 22.08.2016 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Чус

Суддя О.В. Джихур