РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2016Справа №910/12610/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Оліверс Трейд»

до 1) Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк»

2) Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк»

про визнання недійсним договору

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Норов Г.О. (дов. від 05.07.16);

від відповідача-1 - Янкович В.О. (дов. №234 від 21.06.16);

Шеїн К.О. (дов. №232 від 21.06.16);

від відповідача-2 - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

11.07.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Оліверс Трейд» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про визнання недійсним договору цесії (відступлення прав вимоги), що посвідчений 23.07.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., який зареєстровано в реєстрі за №1031, щодо уступки прав вимоги виконання Договору іпотеки, укладений між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір цесії (відступлення прав вимоги), що посвідчений 23.07.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., який зареєстровано в реєстрі за №1031, щодо уступки прав вимоги виконання Договору іпотеки, є недійсним, оскільки він суперечить акту цивільного законодавства - ст. 19 Закону України «Про іпотеку», оскільки до основного іпотечного договору не було внесено зміни щодо суб'єктивного складу правовідношення.

Разом з позовною заявою, позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи до забезпечення позову, а саме:

- заборонити Публічному акціонерному товариству акціонерний банк «Укргазбанк» звертати стягнення на предмет іпотечного договору від 25.10.2013 р. №154, а саме на житлове приміщення загальною площею 459,7 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 48;

- заборонити будь-яке відчуження нежитлового приміщення загальною площею 459,7 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 48, що перебуває у власності Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Оліверс Трейд».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.07.2016 порушено провадження у справі №910/12610/16, розгляд справи призначено на 26.07.2016.

22.07.2016 відповідач-1 через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що сторонами при укладенні договору цесії було повністю дотримано вимоги ст. 203 ЦК України, оскільки сторони були наділені необхідним обсягом цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин було вчинено у формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, а також зазначав, що жодною нормою чинного законодавства України не передбачено обов'язкового внесення змін до іпотечного договору у випадку відступлення права вимоги за таким договором третій стороні.

25.07.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові докази по справі.

26.07.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про зупинення провадження у справі №910/12610/16 до вирішення господарським судом м. Києва пов'язаної з нею справи №910/13283/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Оліверс Трейд» до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» про визнання недійсним іпотечного договору від 25.10.2013 №1542.

Ухвалою господарського суду від 26.07.2016 у зв'язку із неявкою представника відповідача-2, а також необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 16.08.2016.

12.08.2016 представником відповідача-1 через загальний відділ суду було подано заперечення проти задоволення заяви про забезпечення позову та проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.

Крім того, 12.08.2016 представником відповідача-1 через загальний відділ суду було подано клопотання про витребування доказів.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.08.2016 суд відмовив в задоволенні п.3 клопотання, оскільки початок процедури ліквідації ПАТ «Комерційний Банк «Експобанк» є загальновідомою інформацією, а у зв'язку із неявкою представника відповідача-2, а також необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 23.08.2016.

23.08.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про колегіальний розгляд справи.

У судове засідання 23.08.2016 з'явилися представники позивача та відповідача-1.

Представник відповідача в судове засідання 23.08.2016 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Суд, розглянувши в судовому засіданні 23.08.2016 заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову дійшов висновку про відмову в її задоволенні з огляду на наступне.

Заява обґрунтована тим, що найближчим часом відповідач-1 вчинить дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а враховуючи високу ліквідність предмета іпотеки, він може бути перепроданий декілька разів з метою формування статусу добросовісного набувача. Також позивач зазначав, що предмет іпотеки - єдиний суттєвий об'єкт майна на балансі позивача, який забезпечує можливість здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

За змістом вищезазначеної статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до п.п. 1, 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також, відповідно до абзацу 1 пункту 4 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи щодо забезпечення позову обов'язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв'язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Проте, заява позивача ґрунтується виключно на припущеннях, а тому задоволенню не підлягає.

Розглянувши клопотання позивача про зупинення провадження у справі №910/12610/16 до вирішення господарським судом м. Києва пов'язаної з нею справи №910/13283/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Оліверс Трейд» до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» про визнання недійсним іпотечного договору від 25.10.2013 №1542, суд вирішив залишити без його задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зі змісту наведеної норми випливає, що причиною зупинення провадження у справі в даному випадку є неможливість її розгляду до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід з'ясовувати: як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору між сторонами є недійсність договору цесії.

Обставини даної справи суд може встановити самостійно в межах її розгляду, оскільки суд в даній ситуації жодним чином не обмежений ні своєю юрисдикцією, ні предметом позову щодо збирання та оцінки доказів.

Крім того, розглянувши в судовому засіданні 23.08.2016 п. 2 клопотання відповідача-1 про витребування у ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» докази належного перерахування кредитних коштів Спільному українсько-німецькому підприємству «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (платіжні доручення, банківські виписки), суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні у зв'язку із його безпідставністю, оскільки вказані докази були витребувані судом ухвалами суду від 26.07.2016 та від 16.08.2016.

У судовому засіданні 23.08.2016 судом розглянуто клопотання позивача про призначення колегіального розгляду даної справи та вирішено в його задоволенні відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 4-6 ГПК України, справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Проте, з поданого Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Оліверс Трейд» клопотання не вбачається жодних обставин, які б обґрунтовували складність справи № 910/12610/16, а його твердження, що справа є складною не ґрунтуються на жодних доказах.

В судовому засіданні 23.08.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

09.09.2013 між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» та Спільним українсько-німецьким підприємством «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії з графіком зменшення ліміту №17/13.

25.10.2013 між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» (іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Оліверс Трейд» (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, пунктом 1.1 якого визначено, що відповідно до цього договору забезпечується іпотекою виконання позичальником (Спільне українсько-німецьке підприємство «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) зобов'язань за договором кредиту. За умовами договору кредиту позичальник, зокрема, зобов'язаний повернути іпотекодержателю кредит в національній валюті України, доларах США, євро в межах загальної суми еквівалентної 60 000 000 грн. не пізніше 08.09.2016, сплачувати нараховані проценти за користування кредитом у розмірі, що встановлений договором кредиту, неустойку у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту і цим договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги. Іпотекодавець за цим договором діє як майновий поручитель позичальника.

Відповідно до пп. 1.2.1 п. 1.2 іпотечного договору для забезпечення зобов'язань позичальника за договором кредиту іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку наступне майно: нежитлове приміщення, загальною площею 459,7 кв. м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 48.

23.07.2014 між Публічним акціонерним товариством акціонерного банку «Укргазбанк» (балі - банк) та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» (далі - цедент) укладено договір цесії №1 (уступки прав вимоги), відповідно до якого ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» передав, зокрема, право вимоги за договором про надання відновлювальної кредитної лінії з графіком зменшення ліміту №17/13 від 09.09.2013, що укладений між ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» і СП «Марком» (сума кредиту - 60 000 000,00 грн., термін кредитування 08.09.2016), а також право вимоги за договором поруки №3 від 25.10.2013, що укладений між ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» та ТОВ з іноземною інвестицією «Оліверс Трейд».

Пунктом 1.2 договору цесії №1 встановлено, що внаслідок передані цедентом банку майнових прав по договорам, що вказані у п. 1.1, банку переходить (відступається) право вимагати (замість цедента) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за договорами, що визначені в п. 1.1 цього договору.

23.07.2016 між Публічним акціонерним товариством акціонерного банку «Укргазбанк» (балі - банк) та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» (далі - цедент) укладено договір цесії (уступки прав вимоги) за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. 25.10.2013 за реєстровим №1542 (далі - договір цесії). Вказаний договір цесії посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. та зареєстровано в реєстрі за №1031.

Відповідно до п. 1.1 договору цесії з моменту набрання чинності цим договором та на умовах, що в ньому передбачені, цедент передає, а банк приймає майнові права вимоги згідно з наступним договором: іпотечний договір, що укладений між ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» та ТОВ «Оліверс Трейд» (далі - боржник), який посвідчений 25.10.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., про що зроблено запис у реєстрі за №1542.

За умовами п. 1.2 договору цесії внаслідок передачі цедентом банку майнових прав по договору, що вказаний у п. 1.1, банку переходить (відступається) право вимагати (замість цедента) від боржника повного, належного та реального виконання обов'язків за договором, що визначений в п. 1.1 цього договору.

Згідно з п. 1.3 договору цесії право вимоги по цьому договору вважається відступленим цедентом і прийнятим (набутим) банком у разі настання будь-якого з випадків, визначених в п. 4.1 цього договору після отримання цедентом відповідного повідомлення від банку одним з Узгоджених каналів зв'язку без підписання Акту приймання-передачі або будь-якого іншого документу у підтвердження прийняття банком прав вимоги.

Пунктом 1.4 договору цесії сторони визначили, що відступлення права вимоги по цьому договору здійснюється частково або в повному обсязі в сумі невиконаного цедентом зобов'язання на дату реалізації права вимоги.

Цей договір складено з метою реалізації прав банку, що випливають з додаткового договору №2 від 23.07.2014 до Генеральної угоди №12-10-01 про загальні умови здійснення валютних операцій, міжбанківських кредитних (депозитних) операцій, операцій з купівлі/продажу готівкової валюти та нетінгу від 12 жовтня 2001 р., з усіма подальшими змінами до нього на підставі договору №23/07/2014-3 від 23.07.2014 застави майнових прав, що укладений між цедентом та банком (п. 1.5 договору цесії).

Відповідно до п. 2.1 договору при отриманні банком майнових прав, що передбачені у п. 1.1 цього договору, банк має право все, що буде належати йому в результаті переведення на банк заставлених майнових прав, направити в рахунок погашення заборгованості цедента по додатковому договору, укладеному між банком та цедентом №2 від 23.07.2014.

Банк користується майновими правами цедента в зобов'язані по договорах, що визначені в п. 1.1 цього договору, до моменту повного задоволення заборгованості цедента по додатковому договору (п. 2.3 договору цесії).

За умовами п. 4.1 договору цесії договір вступає в силу з моменту виникнення у банку права на звернення стягнення на майнові права, зазначені в п. 1.1 цього договору. Під моментом виникнення права на звернення стягнення на майнові права сторони договору розуміють:

- 4.1.1. Невиконання або неналежне виконання цедентом одного або декількох зобов1язань за додатковим договором №2 від 23.07.2014 до Генеральної угоди №12-10-01 про загальні умови здійснення валютних операцій, міжбанківських кредитних (депозитних) операцій, операцій з купівлі/продажу готівкової валюти та нетінгу від 12.10.2001, з усіма подальшими змінами до нього;

- 4.1.2. Невиконання вимог цедентом про дострокове виконання зобов'язання за додатковим договором №2 від 23.07.2014 до Генеральної угоди №12-10-01 про загальні умови здійснення валютних операцій, міжбанківських кредитних (депозитних) операцій, операцій з купівлі/продажу готівкової валюти та нетінгу від 12.10.2001, з усіма подальшими змінами до нього, зробленої на підставі закону;

- 4.1.3. Відкликання банківської ліцензії цедента та/або його ліквідації (незалежно від настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою);

- 4.1.4. Будь-яке порушення умов додаткового договору №2 від 23.07.2014 до Генеральної угоди №12-10-01 про загальні умови здійснення валютних операцій, міжбанківських кредитних (депозитних) операцій, операцій з купівлі/продажу готівкової валюти та нетінгу від 12.10.2001, з усіма подальшими змінами до нього (незалежно від настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою за цим договором);

- 4.1.5. Інші випадки, передбачені чинним законодавством України.

Відповідно до п. 4.2 договору цесії договір ді до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по додатковому договору.

Згідно з п. п. 5.1, 5.6 договору цесії, цедент гарантує банку, що ним надані всі документи стосовно повноважень керівника та інших органів управління цедента на підписання договору. Сторони гарантують, що вони належним чином зареєстровані відповідно до чинного законодавства України, мають повноваження та законне право укладати та виконувати цей договір та всі інші угоди, які повинні виконуватися у зв'язку з цим договором, та виконувати свої зобов'язання відповідно до цього договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що договір цесії (відступлення прав вимоги), що посвідчений 23.07.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., який зареєстровано в реєстрі за №1031, щодо уступки прав вимоги виконання Договору іпотеки, є недійсним, так як він суперечить акту цивільного законодавства - ст. 19 Закону України «Про іпотеку», оскільки до основного іпотечного договору не було внесено зміни щодо суб'єктивного складу правовідношення.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з частини 1 та частини 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Договір є погоджена дія двох або більше сторін спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частини 1, 2, 4 статті 202 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини 3 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, іншою особою якщо це встановлено договором або законом.

Як встановлено статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (ст.513 Цивільного кодексу України).

Відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (ч.ч. 1,3 ст.24 Закону України «Про іпотеку»).

З аналізу наведених норм вбачається, що заміна кредитора у зобов'язанні не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх обов'язків, не погіршує становище іпотекодавця і не зачіпає його інтересів, та здійснюється без згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 203 ЦК України, загальними вимогами додержання яких необхідне для чинності правочину є наступні:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За своєю правовою природою відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредитору і відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому зміна кредитора у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання.

Таким чином суд дійшов висновку, що сторонами при укладенні договору цесії було повністю дотримано вимоги ст. 203 ЦК України, оскільки сторони були наділені необхідним обсягом цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин було вчинено у формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Судом не встановлено факту невідповідності в момент вчинення спірного договору цісії положенням чинного законодавства, у т.ч. й приписам ЦК України та Закону України «Про іпотеку», на які посилається позивач у позовній заяві.

Отже, з огляду на все вищенаведене у сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з покладенням судових витрат в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене та підписане - 29.08.2016.

Суддя В.О. Демидов