ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.08.16р. Справа № 904/4784/16

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "ЦЕНТРАЛЬНИЙ УНІВЕРМАГ", м. Дніпропетровськ

до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровського головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області

про звільнення майна з під арешту

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. №1 від 12.05.2016 року, представник;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з додатковою відповідальністю "ЦЕНТРАЛЬНИЙ УНІВЕРМАГ", м. Дніпропетровськ звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровського головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення майна з під арешту.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником майна будівлі центрального універмагу загальною площею 15259,7 кв. м. і не може здійснювати повноваження власника через наявність арешту, а орган ДВС відмовляється вчиняти дії щодо зняття арешту через те, що виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт не збереглося. При цьому позивач посилається на ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»

Позивачем 15.08.2016 року було подано додаткові пояснення до позову з наданням підтверджуючих документів, в яких позивач додатково повідомив суд про те, що 05.11.2010 року Державним виконавцем Бабушкінського відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції на виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області по справі № 27/108-10 від 11.10.2010 року було прийнято постанову про арешт майна позивача та оголошення заборони його відчуження, якою і був накладений спірний арешт. Також позивачем надано в метеріали справи платіжне доручення про перерахування грошових коштів в сумі 34000,00грн. на виконання вищевказаного наказу господарського суду.

В силу ст. 20 Господарського кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист права здійснюється у спосіб, встановлений Законом, зокрема, шляхом визнання права або припинення дії, яка порушує право.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" розгляд господарськими судами скарг у порядку статті 1212 Господарського процесуального кодексу України є однією з форм судового контролю щодо виконання рішень, ухвал, постанов, а виконання рішення, ухвали постанови господарського суду є невід'ємною частиною судового процесу. Отже, зазначені скарги щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів підлягають розгляду господарським судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим господарським судом, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу). Розгляд таких скарг здійснюється господарськими судами за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Господарським судам підвідомчі на загальних підставах справи зі спорів, пов'язані з визнанням права на майно, на яке накладено арешт, і про зняття з нього арешту та з розглядом позовів до юридичної особи, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи (статті 60 і 87 Закону України "Про виконавче провадження"), - за умови, коли сторонами у судовому процесі є підприємства чи організації у розумінні статті 1 ГПК. Що ж до скарг, які подаються до суду на підставі статті 82 названого Закону та статті 1212 ГПК, то, за змістом останньої з названих норм, їх розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції (п. 11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам").

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", на яку посилається позивач, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Тобто, вказана норма визначає, якщо при проведенні виконавчих дій щодо боржника державним виконавцем буде помилково накладено арешт на майно інших осіб, то ці інші особи можуть звернутися з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.1976 року "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" та пунктом 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" передбачено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами у справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачам у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб'єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК.

Зі змісту заявлених вимог вбачається, що позивач не заявляє вимоги про право власності на майно, яке піддане арешту, а просить лише зняти арешт з нерухомого майна та вилучити з реєстру відповідний запис.

Отже, спору про право на майно зі стягувачами чи боржниками у позивача немає, що унеможливлює його захист у позовному провадженні відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає право на звернення відповідних осіб до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки дані вимоги не підлягають вирішенню в господарських судах в порядку позовного провадження, а позивач не позбавлений права за наявності відповідних підстав звернутися із скаргою на дії державної виконавчої служби в межах справи 27/108-10.

Аналогічного висновку про необхідність припинення провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, коли заявлена вимога підлягає розгляду в порядку ст. 1212 ГПК, а не в порядку позовного провадження, дійшов Вищий господарський суд при винесення постанови від 10.06.2015 року по справі № 904/4404/14.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Припинити провадження у справі № 904/4784/16 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "ЦЕНТРАЛЬНИЙ УНІВЕРМАГ", м. Дніпропетровськ до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровського головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення майна з під арешту.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її оголошення господарським судом та може бути оскаржена протягом пяти днів з дня її оголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через господарський суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_2