УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

19.08.2016Справа № 910/14978/16

Суддя Дупляк О.М., розглянувши

позовну заяву ОСОБА_1

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло"

2) Міністерства юстиції України

про визнання припиненим повноважень та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло"; 2) Міністерства юстиції України про визнання припиненими повноважень директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло" ОСОБА_2 та зобов'язання Міністерство юстиції України внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про зміну керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло" від 01.02.2016, яким було призначено директора ТОВ "НВП "Світло" ОСОБА_3, керівництво зазначеним Товариством продовжує здійснювати ОСОБА_2. При цьому, Міністерство юстиції України незаконно поновило в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про ОСОБА_2 як керівника ТОВ "НВП "Світло".

Відповідно до статей 1 і 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств і організацій, державних та інших органів, що звертаються до господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Питання про прийняття позовної заяви вирішується суддею, який має право відмовити у її прийнятті у випадках, передбачених статтею 62 ГПК України.

Перелік підстав відмови в прийнятті позовної заяви, встановлений частиною першою цієї статті, є вичерпним.

Так, згідно пункту 1 частини першої статті 62 ГПК України, суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України, тобто спір непідвідомчий господарському суду, зокрема, коли його вирішення законодавством України віднесено до компетенції іншого органу або заява взагалі не підлягає розглядові в судовому порядку.

Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Відповідно до ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

4 - 1) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю);

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, господарським судам підвідомчі не всі справи у спорах між господарським товариством та його учасником, а лише ті справи у спорах між вказаними суб'єктами, які виникають з корпоративних відносин.

Згідно зі ст. 167 Господарського кодексу України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Статтею 97 Цивільного кодексу України встановлено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 145 Цивільного кодексу України та ст. 58 Закону України "Про господарські товариства" вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. До виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить, зокрема, створення та відкликання виконавчого органу товариства.

Згідно ст. 98 Цивільного кодексу України, загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Як вбачається зі змісту заявлених позовних вимог, позивачем як учасником господарського товариства не оскаржуються рішення загальних зборів учасників товариства, пов'язаних з призначенням та звільненням керівництва товариства, що, виходячи з аналізу зазначених вище правових норм, безпосередньо відноситься до прав особи на участь в управлінні діяльністю товариства з обмеженою відповідальністю.

Позивачем на розгляд господарського передано спір, який фактично виник між бувшим керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло" ОСОБА_2, який не є учасником товариства, та новим керівництвом товариства щодо вчинення дій по передачі повноважень з управління ТОВ "НВП "Світло" та вчиненням дій, пов'язаних з державною реєстрацію змін щодо керівника товариства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спір між позивачем та відповідачем, не пов'язаний з реалізацією корпоративних прав відносно діяльності товариства, а відтак не є корпоративним спором.

Виходячи із суб'єктного складу сторін та підстав заявленого позову, даний спір в частині визнання припиненими повноважень директора, підлягає вирішенню в судах загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства за участі особи, якою безпосередньо вчиняються протиправні дії - ОСОБА_2, та яка не входить до складу учасників ТОВ "НВП "Світло".

Крім того, позивачем заявлено вимогу про зобов'язання Міністерства юстиції України внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості про зміну керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло".

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" від 24 жовтня 2011 року N 10 до компетенції господарських судів не відноситься розгляд справ у спорах, зокрема, про оскарження суб'єктом господарювання дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами, у сфері господарювання.

Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мін'юст України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної правової політики, політики з питань банкрутства та використання електронного цифрового підпису, з формування та забезпечення реалізації політики у сфері архівної справи, діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації, у сфері нотаріату, у сфері виконання кримінальних покарань, у сфері захисту персональних даних, у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, з питань реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів, друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності (п. 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого указом Президента України від 6 квітня 2011 року N 395/2011).

Отже, вказана позовна вимога заявлена до суб'єкта владних повноважень, і є вимогою про зобов'язання суб'єкта владних повноважень виконати певні дії. Таким чином позовна заява, в частині зобов'язання вчинити дії, виходячи із суб'єктного складу сторін та підстав позовної вимоги, також не підлягає розгляду в господарських судах України, оскільки повинна розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст.ст. 62, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у прийнятті позовної заяви.

Суддя О. М. Дупляк