РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2016Справа №910/8261/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Столиця-Сервіс»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Інженерний Захист Споруд»
простягнення 559000,00 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаВласенко Г.А. - представник
від відповідачаКучинський Д.О. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Столиця-Сервіс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерний Захист Споруд» заборгованості у розмірі 559000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем на рахунок відповідача в якості попередньої оплати за поставку товару - піску річкового було перераховано суму коштів у розмірі 559000,00 грн, однак, відповідний товар поставлено відповідачем не було, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність підстав для повернення суми передоплати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/8261/16 та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні 21.07.2016 оголошувалась перерва до 11.08.2016. При цьому, з метою вирішення заявленого позивачем клопотання про призначення експертизи судом було викликано в судове засідання керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Столиця-Сервіс».

В судове засідання, призначене на 11.08.2016, представник позивача з'явився, підтримав раніше подане клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи, а також просив суд відкласти розгляд справи у зв'язку з перебуванням у відрядженні керівника позивача та неможливістю його явки в судове засідання.

Розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд відзначає, що ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Про необхідність явки в судове засідання керівника позивача судом було повідомлено повноважного представника позивача в судовому засіданні 21.07.2016 (тобто за три тижні до відповідного судового засідання). Наказ №08-ОС про відрядження ОСОБА_3, на який посилається позивача в обґрунтування клопотання про відкладення розгляду справи, датований 09.08.2016, тобто після виклику судом керівника в судове засідання, призначене на 11.08.2016.

За таких обставин, керівник позивача мав можливість спланувати відповідне відрядження, не зачіпаючи дати судового засідання, на яке його викликано судом. Доказів невідкладності такого відрядження та неможливості відбуття у відрядження в інший період часу, позивач суду не надав.

Враховуючи наведене, клопотання позивача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Як наслідок - судом також відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечив. В обґрунтування своїх заперечень відповідач вказує, що сума передоплати була здійснена відповідачем у відповідності до умов укладеного між сторонами договору №ДГ-0068 від 14.07.2014, поставка товару за яким здійснена відповідачем в повному обсязі.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

В період з 23.07.2014 по 11.09.2014 Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Столиця-Сервіс» було перераховано на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерний Захист Споруд» суму коштів у загальному розмірі 559000,00 грн в якості передоплати за поставку товару - піску річкового, що підтверджується реєстром документів від 14.04.2016, наданим Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк».

Позивач зазначає, що станом на дату звернення до суду відповідачем жодної поставки обумовленого товару (піску річкового) здійснено не було.

14.06.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Столиця-Сервіс» звернулося до відповідача з претензією вих. №14/04-1, в якій позивач вимагав протягом 5 банківських днів з моменту отримання претензії перерахувати на його рахунок суму заборгованості у розмірі 559000,00 грн, що становить собою суму сплаченої попередньої оплати за поставку піску річкового.

Однак, вимога позивача задоволена відповідачем не була, а тому позивач просить суд стягнути наведену заборгованість в судовому порядку.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Згідно з ч.1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Частиною 1 ст. 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що сума коштів у розмірі 559000,00 грн сплачена ним як передоплата на виконання досягнутої між сторонами 14.07.2014 усної домовленості, відповідно до якої відповідач зобов'язався поставити пісок річковий, а позивач - оплатити поставку вказаного товару.

Отже, фактично доводи позивача зводяться до того, що зобов'язання щодо поставки товару та на виконання якого сплачено суму передоплати виникло внаслідок усної домовленості сторін, а окремого договору у формі єдиного документа сторонами укладено не було. Оскільки на виконання таких домовленостей поставка товару здійснена відповідачем не була, позивач з посиланням на положення ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України вказує на наявність підстав для повернення суми попередньої оплати.

Водночас, суд відзначає, що безпосередньо у реєстрі документів від 14.04.2016 (наданим Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк»), на який позивач посилається як на підтвердження факту перерахування коштів, призначенням здійснених позивачем платежів вказано: «Передоплата за пісок згідно договору ДГ-0068 від 14.07.2014».

Отже, відповідні платежі здійснювались позивачем з посиланням на конкретний договір - №ДГ-0068 від 14.07.2014.

В ході розгляду справи відповідачем для долучення до матеріалів справи було надано копію договору купівлі-продажу №ДГ-0068 від 14.07.2014 (надалі - Договір), за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити будівельні матеріали, а саме - пісок, на умовах і в порядку, обумовлених цим договором.

Пунктами 3.1, 3.2 Договору передбачено, що відвантаження товару здійснюється партіями на підставі заявок покупця. Доставка товару здійснюється автотранспортом покупця та/або автотранспортом третіх осіб за рахунок покупця зі складу продавця.

Відповідно до п.3.4 Договору продавець зобов'язується надати покупцеві наступні документи: видаткову накладну, податкову накладну, рахунок-фактуру, радіаційний сертифікат, сертифікат відповідності.

За змістом п. 3.3 Договору право власності на товар переходить від продавця до покупця в момент передачі товару покупцю, що засвідчується підписом в ТТН (товарно-транспортній накладній), видатковій накладній уповноваженого представника покупця.

Як свідчать обставини справи, товарно-транспортні накладні щодо поставки обумовленого Договором товару не складались.

Водночас, з огляду на положення п. 3.3 Договору, одним із документів, яким може бути підтверджено факт поставки (передачі) товару покупцю, є також і видаткова накладна.

Для долучення до матеріалів справи відповідачем було подано видаткові накладні, а саме: №РН-0000006 від 05.09.2014 на суму 60000,00 грн; №РН-0000007 від 06.09.2014 на суму 60000,00 грн; №РН-0000008 від 07.09.2014 на суму 60000,00 грн; №РН-0000009 від 08.09.2014 на суму 60000,00 грн; №РН-0000010 від 09.09.2014 на суму 60000,00 грн; №РН-0000011 від 10.09.2014 на суму 60000,00 грн; №РН-0000012 від 11.09.2014 на суму 60000,00 грн; №РН-0000013 від 12.09.2014 на суму 60000,00 грн; №РН-0000014 від 23.09.2014 на суму 60000,00 грн; №РН-0000015 від 24.09.2014 на суму 19000,00 грн.

У названих видаткових накладних міститься посилання на те, що поставка товару (піску) здійснювалася на підставі договору №ДГ-0068 від 14.07.2014.

Вказані видаткові накладні від імені позивача (покупця) підписано представником, прізвище та ініціали якого зазначено як «ОСОБА_3», представництво якого здійснюється на підставі довіреності №73 від 05.09.2016 (копія якої також долучена відповідачем до справи).

Позивач стверджує, що ОСОБА_3 (який є директором товариства) дані видаткові накладні та довіреність не підписував.

Суд відзначає, що за приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В ході розгляду справи позивачем було заявлено клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи. Для вирішення вказаного клопотання позивача судом було викликано в судове засідання керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Столиця-Сервіс» ОСОБА_3 (що відображено в протоколі судового засідання від 21.07.2016).

Однак, керівник позивача в судове засідання на виклик суду не з'явився, мотивуючи свою відсутність перебуванням у відрядженні, а тому (з огляду на специфіку проведення почеркознавчої експертизи, що передбачає необхідність попереднього відібрання вільних зразків підпису), у задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи судом відмовлено.

Отже, належними та допустимими доказами факту підписання видаткових накладних повноважним представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Столиця-Сервіс» позивачем не спростовано.

Таким чином, оскільки наявні в матеріалах справи документи свідчать про те, що сума коштів у розмірі 559000,00 грн була сплачена позивачем в якості передоплати за поставку товару згідно договору №ДГ-0068 від 14.07.2014 (а не усних домовленостей між сторонами, як зазначено в позовній заяві), а також з огляду на наявність в матеріалах справи копій видаткових накладних за період з 05.09.2014 по 24.09.2014 (факту підписання яких повноважним представником покупця позивачем допустимими доказами не спростовано), суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми попередньої оплати у розмірі 559000,00 грн є необґрунтованими та задоволенню не піддягають.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 25.08.2016

Суддя Ю.М. Смирнова