ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2016 р. Справа № 917/916/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір"я молокопродукт", 37300, Полтавська область, м.Гадяч, вул.Героїв Майдану, 82, офіс 23

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001", 30600, Хмельницька область, смт.Теофіполь, вул.Леніна, 37В

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит-Траст", 37300, Полтавська область, Гадяцький район, м.Гадяч, вул.Героїв Майдану, 82, оф.4

про стягнення заборгованості в розмірі 181 772,20 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники :

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 31.03.2016р.

від відповідача: 1. ОСОБА_2, дов. № 33/1 від 10.06.2016р.,

2. не з"явився

Розглядається позовна заява про стягнення 181772,20 грн., у тому числі з відповідача 1 125 665,00 грн. збитків згідно договору відповідального зберігання № 10/48 та 9 500,00 грн. штрафу, 45 107,20 грн. реальних збитків; з відповідача 2 на підставі Договору поруки - 1500,00 грн. штрафу за невиконання відповідачем 1 договору відповідального зберігання № 10/48.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач 1 не виконав свої договірні зобов'язання, внаслідок чого просить відшкодувати вартість понесених ним збитків та сплатити штраф. Підставою вимог до відповідача 2 є укладений між позивачем та відповідачем 2 договір поруки.

30.06.16р. відповідач 1 через канцелярію суду надав відзив на позов, в якому він проти позову заперечує (вх. № 8126 від 30.06.16р.).

11.08.2016р. відповідач 1 через канцелярію суду надав додаткові пояснення № 1 в обгрунтування заперечень на позов (вх. № 9978 від 11.08.16р.).

11.08.2016р. позивачем через канцелярію суду надані заперечення на відзив та додаткові пояснення (вх. № 10026 від 11.08.2016р.).

22.08.2016р. відповідач 1 через канцелярію суду надав додаткові пояснення № 2 в обгрунтування заперечень на позов (вх. № 10384 від 22.08.16р.).

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням, наведеним у позовній заяві, запереченнях на відзив та додаткових поясненнях.

Представник відповідача 1 проти позову заперечує за обґрунтуванням, наведеним у відзиві та додаткових поясненнях.

Відповідач 2, повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, про що свідчать матеріали справи, відзив на позов не надав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, суд не оцінює вказану обставину як підставу для подальшого відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2012 року між ТОВ БІЛОГІР'Я МОЛОКОПРОДУКТ (надалі -Поклажодавець, або Позивач) та ТОВ Україна 2001 (надалі - ОСОБА_3, або Відповідач 1) було укладено Договір відповідального зберігання № 10/48 (далі - Договір).

Умовами договору визначено, зокрема, наступне:

- п.1.1.За умовами цього Договору ОСОБА_3 зобов'язується безоплатно зберігати передане ОСОБА_4 на відповідальне зберігання Обладнання, а саме: холодильна установка, компресор Копелан, об"єм 1950 л, 380 вт, БГ-671, насос молочний BGM-6, в подальшому-Обладнання.

- п.1.3.Протягом терміну дії Договору Поклажодавець має право розпоряджатися Обладнанням на свій розсуд, у порядку, обумовленому цим Договором.

- п.1.4. Строк зберігання починається з моменту підписання даного Договору та закінчується з моменту повернення Обладнання ОСОБА_4, але у будь-якому випадку не пізніше 31 грудня 2013 року.

- п.2.1. Прийом - передача обладнання здійснюється за ОСОБА_4 прийому - передачі обладнання на ; зберігання, який підписується ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (Додаток № 1).

- п.3.1. ОСОБА_3 протягом терміну зберігання забезпечує можливість передачі ОСОБА_4 Обладнання в потрібний час.

- п.3.2. ОСОБА_3 зобов'язаний: нести відповідальність за втрату або ушкодження майна ОСОБА_4, що знаходиться у нього, незалежно від причини ушкодження або втрати, з моменту одержання майна від ОСОБА_4 до закінчення терміну його зберігання; прийняти всі необхідні міри для забезпечення зберігання майна в належному стану в період дії цього Договору; виконати вимоги ОСОБА_3, пов'язані з розпорядженням Обладнання після закінчення терміну його зберігання; на першу вимогу ОСОБА_4 повернути Обладнання, навіть якщо строк його зберігання не закінчився.

- п.3.5. ОСОБА_3 зобов'язаний на першу вимогу ОСОБА_4 надати йому можливість вільного доступу до Обладнання і перевірки умов зберігання (та/або використання) у будь-який зручний для ОСОБА_4 час.

- п. 4.2. Поклажодавець має право у будь-який час вимагати у ОСОБА_3 повністю або часткового повернення Обладнання, яке знаходиться на зберіганні.

- п.5.1. ОСОБА_3 несе відповідальність перед ОСОБА_4 у випадку втрати, знищення, псування Обладнання:

- п.5.1.1. За нанесену шкоду Обладнанню ОСОБА_3 відшкодовує повну вартість такої шкоди.

- п.5.1.2. У разі неповернення ОСОБА_3 Обладнання ОСОБА_4, на першу вимогу останнього, ОСОБА_3 сплачує на користь ОСОБА_4 штраф в розмірі п'яти тисяч гривень та відшкодовує понесені ОСОБА_4 витрати (в т.ч., але не обмежуючись транспортні витрати, витрати по монтажу-демонтажу Обладнання тощо) у повному обсязі;

- п.5.1.5. За порушення вимог п. 3.5. цього Договору, ОСОБА_3 сплачує на користь ОСОБА_4 штраф у розмірі однієї тисячі гривень та відшкодовує понесені ОСОБА_4 витрати (в т.ч., але не обмежуючись транспортні витрати, витрати по монтажу-демонтажу Обладнання тощо) у повному обсязі.

- п.8.1. Цей Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2013 р. Договір продовжує свою дію, якщо жодна із Сторін не повідомить письмово про бажання припинити дію Договору.

- 9.1. При виявлені будь-якого порушення ОСОБА_3 умов даного Договору, стосовно зберігання (використання) Обладнання, ОСОБА_4 складається ОСОБА_4 щодо виявленого порушення за участю представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4. В ОСОБА_4 зазначаються перелік виявлених порушень та їх тривалість. Представник ОСОБА_3 зобов'язаний підписати складений ОСОБА_4. У випадку відмови від складання та/або підписання ОСОБА_3, ОСОБА_3 складається на місці виявленого порушення та підтверджується будь-яким зручним для ОСОБА_4 способом (залученням свідків, залученням незалежних спеціалістів, відео-, фото фіксацією тощо). Складений у такий спосіб ОСОБА_4, надсилається на юридичну адресу ОСОБА_3. Підтвердженням відправки ОСОБА_3 буде вважатися наявна у ОСОБА_4 квитанція установи поштового зв'язку на ім'я ОСОБА_3.

Сторони погодили, що ОСОБА_3 складений ОСОБА_4 з доданими до нього матеріалами є достаним підтвердженням порушення ОСОБА_3 умов цього Договору та може бути використаний у якості доказу в суді.

- 9.2. Обставини зазначені в п. 9.1. Договору є достатньою підставою для нарахування ОСОБА_4 ОСОБА_3 штрафних санкцій передбачених цим Договором та надає право ОСОБА_4 достроково розірвати цей Договір.

Для забезпечення виконання договору відповідального зберігання № 10/48 від 28.11.2012р., позивач уклав з ТОВ "Фаворит-Траст" (далі - Відповідач 2) Договір поруки від 28.11.2012р.

Умовами даного договору визначено, зокрема, наступне:

- п.1.1.Поручитель зобов'язується на умовах даного Договору відповідати за виконання зобов'язань Товариством з обмеженою відповідальністю Україна 2001 (далі - Боржник) перед Товариством з обмеженою відповідальністю Білогір'я молокопродукт (далі -Кредитор), що виникли з Договору відповідального зберігання № 10/48 від "28" листопада 2012р. (далі - Основний Договір), який був укладений між Кредитором та Боржником.

- п.2.1. Зобов'язання Боржника відшкодувати Кредитору збитки, завдані будь-якими діями Боржника, що спричинили неповернення обладнання його власнику, в тому числі, але не виключно втратою, знищенням або псуванням Обладнання, переданого на відповідальне зберігання, у розмірі повної вартості такого Обладнання або в частині нанесеної шкоди. А також сплатити в повному обсязі на користь Кредитора штрафні санкції та додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, відсотки тощо), понесені останнім, відповідно до умов Основного договору.

- п.3.2. Поручитель відповідає перед Кредитором за п. 2.1. даного Договору - у вигляді обов'язку з виконання зобов'язання Боржником за Основним Договором на суму, що дорівнює 1500,00 грн.

- п.4.1.1.При порушенні Боржником зобов'язання перед Кредитором за Основним Доювором. виконати за Боржника зобов'язання або сплатити вартість предмета зобов'язання на суму, визначену у п. 3.2 даного Договору, у триденний строк з дня отримання вимоги від Кредитора.

- п.4.4.1.У разі невиконання боржником своїх зобов'язань за Основним Договором, кредитор має право у 3-денний строк звернутися до Поручителя з вимогою про виконання таких зобов'язань.

- п.6.1. договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до моменту припинення дії основного договору, окрім випадків, визначених в ст.559 ЦК України.

Позивач вказує, що свої зобов'язання перед Відповідачем 1 виконав належним чином шляхом сплати передачі на відповідальне зберігання обладнання.

В підтвердження цього позивачем наданий суду ОСОБА_4 прийому-передачі Обладнання на відповідальне зберігання від 28 листопада 2012 року, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.

В п.1. акту відображено, що відповідно до умов договору поклажодавець передав, а зберігач прийняв на відповідальне зберігання Обладнання, а саме: холодильна установка, компресор Копелан, об"єм 1950 л, 380 вт, БГ-671, насос молочний BGM-6. В п.2 ОСОБА_4 зазначано, що загальна вартість Обладнання, що передається на відповідальне зберігання за цим Договором складає суму в розмірі 44800,00 грн., в тім числі ПДВ.

В п.3 акту сторони також підтвердили, що Обладнання ними оглянуто і перевірено та є придатним для його використання.

Позивач стверджує, що в 2015 році неодноразово усно та письмово звертався до Відповідача 1 з повідомленням про намір повернути передане майно із зберігання.

В підтвердження факту звернення до відповідача 1 позивачем наданий лист № 578 від 01.10.2015 року, в тексті якого відображена вимога повернути майно, передане за Договором на відповідальне зберігання, у строк до 09.10.2015р. Крім того, у листі повідомлялося, що позивач забезпечить явку представників для здійснення демонтажу Обладнання в період з 05.10.2015 по 09.10.2015р. за адресою розташування Обладнання: с. Волиця-Польова, Хмельницької області, та у зв'язку з цим вимагав надати вільний доступ представникам для проведення такого демонтажу, попереджаючи, що явка представників позивача буде фіксуватися засобами фото та відеофіксації.

У зв"язку з невиконанням відповідачем 1 вимоги, позивач повторно звернувся до нього Листом № 688/4 від 17.12.2015 р., в якому вимагав повернути передане на зберігання Обладнання в строк до 25 грудня 2015 року. Крім того, у вимозі повідомлялося, що позивач забезпечить явку представників для здійснення демонтажу Обладнання в період з 21.12.2015р. по 25.12.2015 р. за адресою розташування Обладнання: с.Волиця-Польова, Хмельницької області, та у зв'язку з цим вимагав надати вільний доступ представникам для проведення такого демонтажу, попереджаючи, що явка представників позивача буде фіксуватися засобами фото та відеофіксації.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що відповідач 1 вимоги отримав (підтверджується належними документами), однак відповіді не надав і жодних дій щодо створення сприятливих умов для демонтажу не вчинив. На підставі надісланих вимог та згідно Наказу № 192 Про виїзд на демонтаж обладнання від 04.12.2015 року, ТОВ Білогір'я молокопродукт було створено комісію, яку 22 грудня 2015 р. делеговано для демонтажу холодильного обладнання за адресою: с. Волиця-Польова Хмельницької області. Не дивлячись на письмові попередження у доступі до обладнання членам комісії було категорично відмовлено. Зазначені порушення було зафіксовано представниками позивача фото- та відео засобами, а також складено відповідний ОСОБА_4 про виїзд на демонтаж.

Таким чином, позивач вказує, що має місце грубе свідоме порушення відповідачем 1 своїх зобов'язань, зокрема п.п. 3.1., 3.2., 3.5. Договору щодо повернення обладнання та на час подання позову обладнання позивачу не повернуто, у вільному доступі до нього відмовлено, жодної інформації про умови зберігання та стан обладнання відповідач 1 не надає.

З огляду на це, виконання відповідачем 1 своїх зобов'язань за Договором щодо повернення обладнання втратило для ТОВ Білогір'я молокопродукт інтерес та в зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача 1 збитки у розмірі 125 665,00 грн., виходячи з ринкових цін за аналогічне обладнання станом на день подання позову.

Крім того, позивач заявив до стягнення 10 000,00 (десять тисяч) грн. штрафу згідно з п. 5.1.2. Договору та штраф у розмірі 1 (однієї) тисячі гривень згідно п. 5.1.5. Договору.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 1 реальні збитки в сумі 45 107,20 грн. В обґрунтування вказаної вимоги позивач посилається на наступне.

Так, позивач зазначає, що витребування майна із відповідального зберігання було зумовлено намірами останнього здійснити продаж належного йому обладнання третім особам. 06 серпня 2015 року між ТОВ «Білогір'я молокопродукт» та ТОВ «КМЗ-КАПІТАЛ» було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу обладнання № 12 (надалі - Попередній Договір).

З позовної заяви слідує, що оскільки визначене сторонами у Попередньому Договорі обладнання на сьогоднішній день не повертається відповідачем 1 зі зберігання, позивач прострочив виконання свого зобов'язання перед ТОВ КМЗ-КАПІТАЛ за Попереднім Договором щодо підписання основного договору та передачі цього обладнання у власність ТОВ КМЗ-КАПІТАЛ, у зв»язку чим змушений був сплатити ТОВ КМЗ-Капітал суму забезпечувального платежу (завдатку) в розмірі 38 830,49 грн.; плату за користування грошовими коштами Покупця за ставкою 25% річних за весь час користування раніше перерахованими коштами, починаючи з дня отримання коштів включно у сумі6 276,71 грн.; штраф у розмірі, що дорівнює сумі отриманого забезпечувального платежу і становить 38 830,49 грн.

В підтвердження сплати вказаних сум ТОВ КМЗ-КАПІТАЛ позивач надав платіжні доручення № 27117, № 27130, № 27104 від 13.05.2016р.

За даних обставин, позивач просить стягнути з відповідача 1 45 107,20 грн. (що не враховує суму повернутого завдатку) реальних збитків, яких він зазнав, сплативши на користь ТОВ «КМЗ-КАПІТАЛ» за невиконання умов Попереднього Договору.

Оскільки в забезпечення виконання договору відповідального зберігання № 10/48 від 28.11.2012р., позивач уклав з ТОВ "Фаворит-Траст" (Відповідач 2) Договір поруки від 28.11.2012р., позивач вказує, що 10.05.2016 р. звернувся до ТОВ «ФАВОРИТ-ТРАСТ» з вимогою № 1/05 про необхідність виконання зобов'язань (зокрема, стосовно сплати штрафних санкцій), які повинен сплатити Відповідач 1.

З огляду на невиконання відповідачем 2 вимоги щодо сплати передбаченого Договором поруки зобов'язання в розмірі 1500,00 грн., позивач у позові ставить вимогу про стягнення даного розміру заборгованості з відповідача 2, а саме: штраф у розмірі 1 000,00 (одна тисяча) гривень згідно п. 5.1.5. Договору відповідального зберігання та штраф у розмірі 500 грн. (п'ятсот гривень) згідно п. 5.1.2. Договору відповідального зберігання.

Відповідач 1 у відзиві проти позову заперечує, посилаючись на наступні обставини:

- збитки відшкодовуються зберігачем виключно у випадку втрати або пошкодження речей, що передані на зберігання, а позивач в обґрунтуванні позову зазначає про втрату інтересу до переданого на зберігання майна;

- позивачем не обґрунтовано розмір вартості майна, який визначено до стягнення як збитки;

- строк дії договору відповідального зберігання сплив 31.12.2013р., договір втратив чинність і відповідно до цього відсутні правові підстави використання умов договору для нарахування штрафних санкцій у 2016 році;

- штраф у розмірі 5000,00 грн. на підставі п.5.1.2 договору може вимагатись до сплати лише один раз, тому що перша вимога про повернення майна може бути лише одна, тобто не може існувати першої вимоги повернути обладнання в множині.

- у вимогах № 578 від 01.10.2015р. та № 688/4 від 17.12.2015р. не зазначено, що Позивач вимагає вільного доступу до обладнання саме для перевірки умов зберігання, а відтак вимога про сплату штрафу у розмірі 1000,00 грн., із посиланням на п.5.1.5. Договору відповідального зберігання є такою, що суперечить умовам Договору;

- відповідач 1 скористався правом притримання, як способом забезпечення виконання зобов'язання щодо сплати заборгованості позивачем відповідачу, яка визначена рішенням господарського суду Хмельницької області від 19.01.2016р. по справі № 924/1876/15;

- попередній договір купівлі-продажу обладнання № 12 від 06.08.2015р., укладений між позивачем та ТОВ «КМЗ-КАПІТАЛ», є удаваним;

- реальних перепон для укладення основного договору купівлі-продажу обладнання у позивача не було.

В додаткових поясненнях відповідача 1 також зазначено, що:

- відповідач визнає, що обладнання, перелік якого наведено в п. 1.1 Договору відповідального зберігання №10/48 від 28.11.2012 р. дійсно знаходиться на відповідальному зберіганні у ТОВ "Україна-2001", а відтак обладнання не є втраченим, знищеним або пошкодженим, в зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення збитків в розмірі ринкової вартості обладнання;

- позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між нібито допущеним господарським порушенням ТОВ "Україна-2001" щодо повернення обладнання із зберігання і збитками, які нібито були завдані позивачу, внаслідок неможливості укладення основного договору купівлі-продажу обладнання з ТОВ "КМЗ-КАПІТАЛ".

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору визначена статтею 3 Цивільного кодексу України, як одна із загальних засад цивільного законодавства. Отже, враховуючи зміст вищенаведених норм законодавства, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України зобов'язання припиняється, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін в частині, що охоплює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини зі зберігання.

За договором зберігання в силу п. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

ОСОБА_3 зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк (ст. 938 Цивільного кодексу України). ОСОБА_3 зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. ОСОБА_3 зобов'язаний передати плоди та доходи, які були ним одержані від речі. Тотожність речі, яка була прийнята на зберігання, і речі, яка була повернута поклажодавцеві, може підтверджуватися свідченням свідків (ст. 949 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ст. 623 Цивільного кодексу України).

Позивач просить стягнути збитки у розмірі ринкової вартості майна у сумі 125 665,50 грн. згідно Договору відповідального зберігання № 10/48 та реальні збитки в сумі 45 107,20 грн. у зв'язку з неповерненням майна на вимогу ОСОБА_4.

Згідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. У відповідності до частини 2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні не одержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Обов'язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язання.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності, відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, елементами якого є: а) протиправна поведінка особи, б) настання шкоди, в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, г) вина завдавача шкоди.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами Цивільного кодексу України відповідальність настає незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому розмір збитків (шкоди) має довести сторона, яка їх зазнала, а відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів цивільного правопорушення звільняє заподіювача шкоди від відповідальності.

Виходячи з цього, позивач повинен довести, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій відповідача, безпосередній причинний зв'язок між діями відповідача та заподіянням шкоди та її розмір.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При обґрунтуванні своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що відповідач порушив свої господарські зобов'язання та установлені вимоги, щодо здійснення господарської діяльності в частині повернення переданого на зберігання майна.

Матеріали справи свідчать про те, що обладнання, перелік якого наведено в п. 1.1 Договору відповідального зберігання №10/48 від 28.11.2012 р. згідно довідки №1849 від 08.08.2016 р. ТОВ "Україна 2001" дійсно знаходиться на зберіганні у відповідача 1.

Відтак, позивачем не доведено, що обладнання, що було прийнято на зберігання, є втраченим, знищеним або пошкодженим, а тому з урахуванням вимог ст. 225 ГК України, ст. 951 ЦК України відсутні підстави для стягнення збитків в розмірі ринкової вартості обладнання.

При цьому, судом також враховується, що заявляючи до стягнення збитки у розмірі 125 665,50 грн. ринкової вартості переданого на зберігання відповідачу 1 майна, позивач не вказує на втрату, знищення або пошкодження відповідачем 1 обладнання, а посилається саме на втрату для ТОВ Білогір'я молокопродукт інтересу до повернення предмету договору зберігання.

Також позивач просить стягнути 45 107,20 грн. реальних збитків, які складаються з 6 276,71 грн. процентів за користування коштами та 38 830,49 грн. штрафу за невиконання позивачем умов Попереднього договору, укладеного між останнім та ТОВ "КМЗ-КАПІТАЛ".

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що протиправна поведінка відповідача не слугувала перепоною для укладення договору купівлі-продажу та не перешкоджала здійсненню відчуження спірного майна. Згідно п. 6 попереднього договору покупцю відомо про місце його перебування. Також умовами попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу обладнання № 12 від 06.08.2015 р. не встановлено обов'язку поклажодавця спочатку витребувати обладнання із відповідального зберігання, а лише потім його реалізувати.

На підставі матеріалів справи та поданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 збитків у розмірі ринкової вартості майна у сумі 125 665,50 грн. та реальних збитків в сумі 45 107,20 грн. у зв'язку з неповерненням майна на вимогу поклажодавця є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення штрафу суд зазначає наступне:

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Пунктом 5.1.2 Договору зберігання передбачено, що у разі неповернення зберігачем обладнання поклажодавцю, на першу вимогу останнього, зберігач сплачує на користь поклажодавця штраф в розмірі 5000,00 грн та відшкодовує понесені поклажодавцем витрати (в т.ч., але не обмежуючись транспортні витрати, витрати по монтажу-демонтажу обладнання тощо) в повному обсязі.

На підставі вказаного пункту договору позивач нарахував штраф у розмірі 10000,00 грн в зв'язку з тим, що він двічі звертався до відповідача 1 з вимогою про повернення обладнання (лист №578 від 01.10.2015 р. та лист №688/4 від 17.12.2015 р.) і кожного разу вимоги залишились без задоволення.

Суд, приходить до висновку, що задоволенню підлягає позовна вимога про стягнення з відповідача 1 лише 5000,00 грн. штрафу, оскільки п. 5.1.2 спірного договору відповідального зберігання передбачено штраф за не виконання саме першої вимоги, а не кожної.

Посилання відповідача 1 на те, що дія договору зберігання №10/48 від 28.11.2012 р. припинена, в зв'язку з чим відсутні підстави для нарахування штрафів, судом до уваги не береться, оскільки п. 8.1 вказаного Договору передбачено, договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2013 року, однак продовжує свою дію, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про бажання припинити дію Договору. Доказів письмового повідомлення від однієї із сторін про припинення дії договору суду не надано. Таким чином, договір зберігання №10/48 від 28.11.2012 р. є таким, що не припинив свою дію.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 про стягнення штрафу у розмірі 1 000,00 гривень згідно п. 5.1.5. Договору відповідального зберігання та штрафу у розмірі 500 грн. згідно п. 5.1.2. Договору відповідального зберігання задоволенню не підлягають виходячи з наступного:

Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

За змістом ст. 554 ЦК України, при порушенні боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлена додаткова (субсидіарна) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, що спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 6.1 Договору поруки передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення дії Основного Договору, окрім випадків, визначених в ст. 559 ЦК України.

Враховуючи положення вищенаведеної статті 559 ЦК України, положення договору зберігання та договору поруки, суд приходить до висновку, що порука є такою, що припинила свою дію. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 згідно договору поруки заборгованості у сумі 1500,00 грн. задоволенню не підлягають.

Крім того, суд додатково зазначає, що позивач просить стягнути з відповідача 2 за договором поруки 2 штраф у розмірі 1000,00 грн. згідно п. 5.1.5 Договору зберігання. Згідно п. 5.1.5 Договору зберігання за порушення вимог п. 3.5 Договору, яким передбачено, що зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця надати йому можливість вільного доступу до обладнання і перевірки умов зберігання (та/або використання) у будь-який зручний для поклажодавця час, зберігач сплачує на користь поклажодавця штраф у розмірі 1000,00 грн та відшкодовує понесені поклажодавцем витрати (в. т.ч., але не обмежуючись транспортні витрати, витрати по демонтажу-демонтажу обладнання тощо) у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог на підставі вказаного пункту договору позивач вказує на те, що 22 грудня 2015 p. TOB Білогір'я молокопродукт було створено комісію, яку делеговано для демонтажу холодильного обладнання за адресою: с. Волиця-Польова, Хмельницької області. Відповідач 1 попереджався про це двічі листами №578 від 01.10.2015 р. та лист №688/4 від 17.12.2015 р. Не дивлячись на це у доступі до обладнання членам комісії було категорично відмовлено, що підтверджується складеним Позивачем ОСОБА_5 про виїзд на демонтаж.

Але жодного доказу щодо того, що місцем зберігання обладнання є с. Волиця-Польова, Хмельницької області і, чому саме туди було делеговано комісію, позивачем не додано. Згідно довідки №1849 від 08.08.2016 р. ТОВ "Україна 2001", обладнання, яке останнім було прийнято на зберігання згідно договору відповідального зберігання №10/48 від 28.11.2012 р. ніколи не зберігалось в с. Волиця-Польова , Хмельницької області.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення штрафу на підставі п. 5.1.5 Договору не обґрунтовані належними доказами.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача 1, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" (вул.Леніна, 37В, смт. Теофіполь, Хмельницька область, 30600, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір"я молокопродукт" (вул. Героїв Майдану, 82, оф.23, м. Гадяч, Полтавська область, 37300, ) 5000,00 грн. штрафу та 85,13 грн. витрат по сплаті судового збору

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" відмовити.

4. У позові до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-Траст» відмовити повністю.

Повне рішення складено 26.08.2016 р.

Суддя Киричук О.А.