РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2016Справа №921/280/16-г/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс Лімітед", м. Тернопіль

до відповідача-1: Головного управління національної поліції в Тернопільській області, м. Тернопіль,

та відповідача-2: Державної казначейської служби, м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Приватне підприємство "Продсервіс Україна 2012"

про: відшкодування шкоди в розмірі 1 538 258,55 грн.

Суддя Комарова О.С.

Представники сторін:

від позивача: Гнитка Т.В. (представник за довіреністю)

від відповідача-1: не з'явились

від відповідача-2: не з'явились

від третьої особи: Луценко Д.О. (представник за довіреністю)

В судовому засіданні 23 серпня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ресурс Лімітед", 16.05.2016 року звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою б/н від 13.05.2016 року до відповідача-1, Головного управління національної поліції в Тернопільській області та відповідача-2, Державної казначейської служби, в якій просить суд стягнути за рахунок державного бюджету (через Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс Лімітед" завдану йому Головним управлінням національної поліції в Тернопільській області майнову (матеріальну) шкоду у розмірі 1 538 258,55 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправною поведінкою (бездіяльністю) органом дізнання і досудового слідства, що проявляється у затягуванні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001604, порушеному 16.06.2015 року за фактом підроблення листа Слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області лейтенанта міліції Бачинського П.Р. №24/10 від 01.10.2014 року за правовою кваліфікацією ч.1 ст.358 Кримінального кодексу України. Позивач стверджує, що зазначений лист є ключовим доказом у справі господарського суду Львівської області №914/4176/14 про стягнення з ТОВ "Ресурс Лімітед" на користь ТОВ "Продсервіс Україна 2012" 1 538 258,55 грн. збитків, 30 765,48 грн. судового збору та 8050,99 грн. витрат, пов'язаних з проведенням експертизи. Крім того, позивач зазначає, що досудове розслідування у кримінальній справі №0001604 триває вже понад 10 місяців та на день подання позову відповідачем-1 не вчинено жодних слідчих дій, зокрема, щодо встановлення підозрюваного у скоєнні відповідного злочину, а на звернення позивача Головним управлінням національної поліції в Тернопільській області, Слідчим відділом Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області не надано інформації про хід досудового розслідування по факту підроблення службового листа №24/10 від 01.10.2014 року, згідно якого було повідомлено Господарський суд Львівської області щодо факту досудового розслідування кримінального провадження №0003344. Таким чином, бездіяльністю органу досудового розслідування Головного управління національної поліції в Тернопільській області, завдано позивачу майнової (матеріальної) шкоди в сумі 1 538 258,55 грн., які позивач просить стягнути в судовому порядку.

Господарським судом Тернопільської області (суддя Андрусик Н.О.) 19.05.2016 року порушено провадження у справі № 921/280/16-г/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс Лімітед" до відповідача-1, Головного управління національної поліції в Тернопільській області, та відповідача-2, Державної казначейської служби, про відшкодування шкоди в розмірі 1 538 258,55 грн.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 30.06.2016 року зазначену справу було передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

12.07.2016 року зазначену справу було зареєстровано в Господарському суді міста Києва. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва від 12.07.2016 року, справу № 921/280/16-г/17 передано на розгляд судді Комаровій О.С.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2016 року прийнято до провадження справу № 921/280/16-г/17, розгляд справи призначено на 09.08.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2016 року розгляд справи відкладено на 23.08.2016 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Приватне підприємство "Продсервіс Україна 2012" та продовжено строк вирішення спору на 15 днів відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Через відділ діловодства суду 12.08.2016 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, засідання у якій призначене на 09.08.2016 року, яке було долучено судом до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 18.08.2016 року від представника третьої особи надійшли письмові пояснення № 17/08/16 від 17 серпня 2016 року та документи на виконання вимог ухвали суду, оформлені супровідним листом № 16/1/08/16 від 16 серпня 2016 року, які було долучено судом до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 23.08.2016 року від представника позивача надійшли пояснення на виконання вимог ухвали суду, які було долучено судом до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 811 Господарського процесуального кодексу України, на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

По справі № 921/280/16-г/17 в судовому засіданні 23.08.2016 року за ініціативою суду, у відповідності до вимог до частини 7 статті 811 Господарського процесуального кодексу України, ухвалено здійснювати по справі фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні 23.08.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та дав пояснення по суті спору. Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог та дав пояснення по суті спору.

Представники відповідачів-1, 2 у судове засідання 23.08.2016 року не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 за позовом Приватного підприємства «Продсервіс Україна 2012» до відповідача-1:Приватного підприємства «Оптторгресурс» та відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Лімітед» про стягнення 1 538 258,55 грн. збитків, 153 825,85 грн. штрафу, позовні вимоги Приватного підприємства «Продсервіс Україна 2012» задоволено повністю, стягнуто з Приватного підприємства «Оптторгресурс» на користь Приватного підприємства «Продсервіс Україна 2012» 153 825,85 грн. штрафу, 3076,21 грн. судового збору та 805,01 грн. витрат, пов'язаних з проведенням експертизи; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Лімітед» на користь Приватного підприємства «Продсервіс Україна 2012» 1 538 258,55 грн. збитків, 30 765,48 грн. судового збору та 8050,99 грн. витрат, пов'язаних з проведенням експертизи.

В рішенні Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 встановлено, що з листа Слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області №24/10 від 01.10.2014 року вбачається, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0003344 зафіксовано факт перешкоджання доступу працівникам ПП «Продсервіс Україна 2012» до орендованого вказаним підприємством приміщення (магазину «Світоч») за адресою: м. Тернопіль, бульв. Шевченка, 23 з боку працівників ТОВ «Ресурс Лімітед» у серпні 2013 року, а також факти самовільного вивезення працівниками ТОВ «Ресурс Лімітед» належних ПП «Продсервіс Україна 2012» товаро-матеріальних цінностей із приміщення вказаного магазину транспортним засобом «ЗИЛ» та псування невивезених продовольчих товарів.

28.05.2015 року Господарським судом Львівської області на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі 914/4176/14 було видано наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Лімітед» на користь Приватного підприємства «Продсервіс Україна 2012» 1 538 258,55 грн. збитків, 30 765,48 грн. судового збору та 8050,99 грн. витрат, пов'язаних з проведенням експертизи, який пред'явлено до виконання до Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції та відкрито виконавче провадження №47734471.

Як зазначає позивач, він не брав участі у розгляді справи № 914/4176/14 та вказує, що вже після прийняття Господарським судом Львівської області рішення від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 виявилось, що одним із ключових доказів, покладених в основу рішення, був лист Слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області №24/10 від 01.10.2014 року лейтенанта міліції Бачинського П. P., який був підробленим.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.06.2015 року Тернопільським MB УМВС України в Тернопільській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено інформацію про відкриття кримінального провадження №0001604 за ознаками підроблення службового листа від 01.10.2014 року, кваліфікованого за ч.1 ст. 358 КК України.

Позивач вказує, що дізнавшись про факт підроблення листа Слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області №24/10 від 01.10.2014 року, звернувся до Господарського суду Львівської області із заявою про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.12.2015 року відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Лімітед» про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 за нововиявленими обставинами.

Постановами Львівського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 року та Вищого господарського суду України від 19.04.2016 року ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.12.2015 року про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Лімітед» про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 за нововиявленими обставинами залишено без змін.

Як стверджує позивач, підставою для відмови судами усіх трьох інстанцій у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Лімітед» про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 за нововиявленими обставинами стала відсутність вироку у кримінальній справі №0001604, а відтак і недоведеність факту підроблення листа слідчого.

На думку позивача, для справи №914/4176/14 результати розслідування кримінальної справи №0001604 мають неабияке значення, адже спростування такого доказу як підроблений лист слідчого № 24/10 від 01.10.2014 року спростовує висновок суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з позивача збитків в розмірі 1 538 258,55 грн., оскільки він був предметом дослідження при прийнятті рішення Господарським судом Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 і жодних інших доказів на підтвердження факту псування продуктів, завдання збитків ПП «Продсервіс Україна 2012», чи взагалі знаходження матеріальних цінностей у приміщенні за адресою: м. Тернопіль, бульвар Т.Шевченка, 23 у справі №914/4176/14 не було.

Так, як зазначає позивач, підроблення листа Слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області №24/10 від 01.10.2014 року підтверджується листом Управління національної поліції в Тернопільській області №9/1-1101 від 07.12.2015 pоку, в якому повідомляється про досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001604 за фактом підроблення листа № 24/10 від 01.10.2014 року та про те, що в ході проведення слідчих дій вже встановлено, що слідчий Бачинський П. Р. вказаного листа не підписував, вказаний лист в матеріалах кримінального провадження №0003344 відсутній та взагалі не зареєстрований у спосіб, передбачений законодавством, та листом № 24/10-14142 від 20.07.2015 року Слідчого СВ Тернопільського MB УМВС України в Тернопільській обл., з якого позивачу вперше стало відомо про фальсифікацію листа № 24/10 від 01.10.2014 року та розслідування по даному факту.

Втім, досудове розслідування у кримінальній справі №0001604 триває вже 10 місяців, в межах досудового розслідування не проведено жодних слідчих дій для встановлення підозрюваного, не проведено почеркознавчу експертизу підробленого підпису на листі, тому бездіяльність відповідача-1 призвела до того, що позивачу завдано матеріальної шкоди у вигляді стягнення з нього за рішенням Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 збитків в сумі 1 538 258,55 грн., яких він не завдавав.

Відповідач-1 у запереченнях на позов та додаткових запереченнях на позов проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що в ході службового розслідування та за матеріалами кримінального провадження №0001604, порушеного за фактом підроблення невідомою особою службового листа за №24/10, було встановлено, що слідчим Слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України у Тернопільській області Бачинським П.Р. здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003344, порушеному 30.08.2013 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.356 Кримінального кодексу України, провадження у якому було закрите 30.11.2013 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України. Крім того, відповідач-1 зазначив, що журнал вихідної кореспонденції Слідчим відділом Тернопільського міського відділу УМВС України в Тернопільській області заповнювався до червня 2013 року із зазначенням початкового номеру документа тобто індексу Слідчого відділу 24/10, після якого вказувався вихідний номер документа. В подальшому вся вихідна кореспонденція слідчого відділу проводилася канцелярією Тернопільського міського відділу УМВС України в Тернопільській області. З даних журналу вихідної кореспонденції 01.10.2014р. такий лист за №24/10 на адресу господарського суду Львівської області не направлявся, що додатково підтверджується протоколом допиту свідка від 26.02.2016р., здійсненого в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0001604, порушеного за фактом підроблення листа №24/10.

Третя особа у письмових поясненнях проти позовних вимог заперечила, посилаючись на те, що позивачем, в порушення вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, належними та допустими доказами не доведено факт заподіяння йому шкоди, а також того, що ця шкода могла бути заподіяна виключно, у зв'язку із затягуванням досудового розслідування.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Норми ст. 16 Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Виходячи з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з матеріально-правовою вимогою про стягнення за рахунок державного бюджету (через Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області) на його користь завданої Головним управлінням національної поліції в Тернопільській області майнової (матеріальної) шкоди в розмірі 1 538 258,55 грн.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Згідно з ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до положень ст. 1176 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1173 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті 1173 Цивільного кодексу України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Тобто, для настання вказаної деліктної відповідальності в сукупності необхідна наявність наступних елементів складу правопорушення, а саме: наявність завданої шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача шкоди та вина. Обов'язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано шкоду.

В свою чергу, в ч. 2 ст. 19 Цивільного кодексу України встановлено, що способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням.

Таким чином, звертаючись з позовом до суду за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який узгоджується з двома критеріями: (1) має відповідати змісту права, що порушене й здатний таке право відновити, а також (2) має бути передбачений приписами ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами договором.

Стаття 56 Конституції України проголошує право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Дане положення Основного Закону України реалізується нормами статті 1173 Цивільного кодексу України, якими закріплено спеціальний випадок відшкодування шкоди, що має певні особливості порівняно з загальними правилами про деліктну відповідальність.

За змістом ст. 1 Закону України «Про національну поліцію», Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до ст. 45 Бюджетного Кодексу України, казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Статтею 22 Бюджетного Кодексу України встановлено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно, за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників (ст. 22 Бюджетного Кодексу України).

У відповідності до положень ст. 23 Бюджетного Кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Положеннями ст. 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Як вже було встановлено судом, рішенням Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 за позовом Приватного підприємства «Продсервіс Україна 2012» до відповідача-1:Приватного підприємства «Оптторгресурс» та відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Лімітед» про стягнення 1 538 258,55 грн. збитків, 153 825,85 грн. штрафу, позовні вимоги Приватного підприємства «Продсервіс Україна 2012» задоволено повністю, стягнуто з Приватного підприємства «Оптторгресурс» на користь Приватного підприємства «Продсервіс Україна 2012» 153 825,85 грн. штрафу, 3076,21 грн. судового збору та 805,01 грн. витрат, пов'язаних з проведенням експертизи; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Лімітед» на користь Приватного підприємства «Продсервіс Україна 2012» 1 538 258,55 грн. збитків, 30 765,48 грн. судового збору та 8050,99 грн. витрат, пов'язаних з проведенням експертизи.

В рішенні Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 встановлено, що з листа Слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області №24/10 від 01.10.2014 року вбачається, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0003344 зафіксовано факт перешкоджання доступу працівникам ПП «Продсервіс Україна 2012» до орендованого вказаним підприємством приміщення (магазину «Світоч») за адресою: м. Тернопіль, бульв. Шевченка, 23 з боку працівників ТОВ «Ресурс Лімітед» у серпні 2013 року, а також факти самовільного вивезення працівниками ТОВ «Ресурс Лімітед» належних ПП «Продсервіс Україна 2012» товаро-матеріальних цінностей із приміщення вказаного магазину транспортним засобом «ЗИЛ» та псування невивезених продовольчих товарів.

Як зазначає позивач, він не брав участі у розгляді справи № 914/4176/14 та вказує, що вже після прийняття Господарським судом Львівської області рішення від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 виявилось, що одним із ключових доказів покладеного в основу рішення, був лист Слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області №24/10 від 01.10.2014 року лейтенанта міліції Бачинського П. P., який був підробленим.

Судом встановлено, що 16.06.2015 року Тернопільським MB УМВС України в Тернопільській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено інформацію про відкриття кримінального провадження №0001604 за ознаками підроблення службового листа від 01.10.2014 року, кваліфікованого за ч.1 ст. 358 КК України.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався до Господарського суду Львівської області із заявою про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 за нововиявленими обставинами.

Водночас, ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.12.2015 року, залишеною без змін постановами Львівського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 року та Вищого господарського суду України від 19.04.2016 року, відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Лімітед» про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 за нововиявленими обставинами.

Позивач в позові зазначає, що досудове розслідування у кримінальній справі №0001604, порушеній 16.06.2015 року за фактом підроблення листа Слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області лейтенанта міліції Бачинського П.Р. №24/10 від 01.10.2014 року триває вже 10 місяців, в межах досудового розслідування не проведено жодних слідчих дій для встановлення підозрюваного, не проведено почеркознавчу експертизу підробленого підпису на листі, що призвело до завдання позивачу матеріальної шкоди у вигляді стягнення з нього за рішенням Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 збитків в сумі 1 538 258,55 грн., яких він не завдавав.

Водночас, твердження позивача про те, що в межах досудового розслідування не проведено жодних слідчих дій для встановлення підозрюваного, судом відхиляються, з огляду на те, що відповідно до наданого позивачем листа Головного управління національної поліції в Тернопільській області № 8908/9/2-2016, наданого у відповідь на звернення позивача щодо того, на якій стадії знаходиться кримінальне провадження №0001604 вбачається, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в період з 20.06.2015 року по 11.08.2016 року було проведено ряд слідчих (розшукових) дій.

За умовами ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, позивачем, в розумінні положень статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не доведено належними та допустимими доказами, а також не підтверджено факт завдання позивачеві шкоди неправомірними діями або бездіяльністю державного органу, зважаючи на відсутність складових цивільного правопорушення, необхідних для відшкодування шкоди, зокрема, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою (діями та бездіяльністю) Головного управління національної поліції в Тернопільській області та наявністю заявленої до відшкодування позивачем шкоди.

З огляду на недоведеність викладених у позові обставин щодо неправомірності дій державного органу та завдання такими діями шкоди позивачеві, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Відтак, оскільки позов заявлено позивачем про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органу державної влади, судовий збір за подання такого позову в порядку п. 13 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» не справляється, отже відсутні і підстави для здійснення розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Копію рішення надіслати відповідачам-1, 2 у справі № 921/280/16-г/17.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 25.08.2016 року.

Суддя О.С. Комарова