РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2016Справа №910/12836/16

За позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Холдинг Груп",

про: розірвання договору оренди та повернення майна

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін

від позивача: Гармашов Б.С. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явились.

У судовому засіданні 23 серпня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву, 14.07.2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 30-10/4966 від 29.04.2016 року до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Холдинг Груп" про розірвання договору оренди та повернення майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2016 рокузадоволено клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі, порушено провадження у справі № 910/12836/16 та призначено розгляд справи на 09.08.2016 року.

Ухвалою суду від 09.08.2016 року розгляд справи було відкладено до 23.08.2016 року

У судовому засіданні 23.08.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення по суті спору, а також на виконання вимог ухвали суду подав для долучення до матеріалів справи документи.

Представник відповідача у судове засідання 23.08.2016 року не з'явився, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки до суду не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (02.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд -

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2013 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (надалі - позивач, Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гарант Холдинг Груп" (надалі - відповідач, Орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 6645 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, по тексту - Договір), відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частина внутрішньої поверхні стін нежилих приміщень в учбовому корпусі № 4, загальною площею 8,64 кв.м, розміщене за адресою: 01001, м. Київ, вул. Немировича-Данченка, 4, що перебуває на балансі Київського Національного університету технологій та дизайну, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.05.2013 року і становить 52 800,00 грн. Майно передається в оренду з метою розміщення носіїв соціальної та комерційної реклами, без права виробництва реклами на площах, що орендуються.

Згідно з п. 3.1. Договору, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. №786 (зі змінами), становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - травень 2013 року 660,00 грн. без ПДВ. Орендна плата за перший (повний) місяць оренди - листопад 2013 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за червень - листопад 2013 року.

Пунктом 3.6 Договору встановлено, що орендна плата перераховується до держаного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

За приписами п. 5.3 Договору орендар зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу.

Відповідно до п. 10.1. Договору, цей Договір укладено строком на два роки 11 місяців що діє з 07.11.2013 року по 07 жовтня 2016 року.

Вказаний Договір підписаний представниками орендаря та орендодавця, а також скріплений печатками сторін.

Позивач зазначив, що 07 листопада 2013 року між сторонами було підписано акт приймання - передачі орендованого майна, відповідно до якого Орендодавець, згідно з Договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 6645 від 07.11.2013р. передає, а Орендар приймає в строкове платне користування майно частину внутрішньої поверхні стіни нежитлового приміщення (далі - Майно) загальною площею 8.64 кв. м, розміщене за адресою: 01011, м. Київ, вул. Немировича-Данченка, 4. на 1 поверсі учбового корпусу № 4, що перебуває на балансі Київського Національного університету технологій та дизайну, (копія акту наявна в матеріалах справи).

Позивач стверджує, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором оренди майна, зокрема, у визначені договором строки не здійснив оплату орендних платежів, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за період з липня 2015 року по березень 2016 року в розмірі 5 264,78 грн.

Таким чином, позивач просить суд розірвати договір та зобов'язати відповідача повернути державне нерухоме майно - частина внутрішньої поверхні стін нежилих приміщень в учбовому корпусі № 4, загальною площею 8,64 кв.м, розміщене за адресою: 01001, м. Київ, вул. Немировича-Данченка, 4, за неналежне виконання умов договору щодо сплати орендних платежів.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Так, приписами ст. 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Положеннями ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За умовами ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 4 ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Частиною 2 статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Приписами ч. 3 ст. 291 Господарського кодексу України визначено, що договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

За умовами ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 782 Цивільного кодексу України визначено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Тобто, ст.782 Цивільного кодексу України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування об'єктом оренди протягом трьох місяців. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 08.05.2012 року Верхового Суду України у справі №3-26гс12 та у постанові від 12.06.2007 року Верховного суду України у справі № 24/272.

Відповідно до п.5.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» №12 від 29.05.2013 року, у вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі, протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково.

Положеннями частин 2, 3, 4 ст. 188 Господарського кодексу України унормовано, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Водночас, право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною першою статті 782 Цивільного кодексу України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

Частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Як було встановлено судом, 07 листопада 2013 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гарант Холдинг Груп" укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 6645, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частина внутрішньої поверхні стін нежилих приміщень в учбовому корпусі № 4, загальною площею 8,64 кв.м, розміщене за адресою: 01001, м. Київ, вул. Немировича-Данченка, 4, що перебуває на балансі Київського Національного університету технологій та дизайну, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.05.2013 року і становить 52 800,00 грн. Майно передається в оренду з метою розміщення носіїв соціальної та комерційної реклами, без права виробництва реклами на площах, що орендуються.

Матеріалами справи встановлено, що 07 листопада 2013 року між сторонами було підписано акт приймання - передачі орендованого майна, відповідно до якого Орендодавець, згідно з Договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 6645 від 07.11.2013р. передає, а Орендар приймає в строкове платне користування майно частину внутрішньої поверхні стіни нежитлового приміщення (далі - Майно) загальною площею 8.64 кв. м, розміщене за адресою: 01011, м. Київ, вул. Немировича-Данченка, 4. на 1 поверсі учбового корпусу № 4, що перебуває на балансі Київського Національного університету технологій та дизайну, (копія акту наявна в матеріалах справи).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором оренди майна, зокрема, у визначені договором строки не здійснив оплату орендних платежів, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за період з липня 2015 року по березень 2016 року в розмірі 5 264,78 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою, підписаною начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву О.Є. Кучеренко.

За приписами ст.785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

У разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини (ч.1 ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Відповідно до п. 10.9. договору, у разі припинення або розірвання договору майно протягом 3 робочих днів повертається орендарем орендодавцю/балансоутримувачу.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами, не з'явився у судові засідання, про дату і місце проведення яких був повідомлений належним чином, доказів на спростування доводів позивача суду не надав.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 6645 від 07.11.2013 року та зобов'язання відповідача повернути державне нерухоме майно - частина внутрішньої поверхні стін нежилих приміщень в учбовому корпусі № 4, загальною площею 8,64 кв.м, розміщене за адресою: 01001, м. Київ, вул. Немировича-Данченка, 4, за неналежне виконання умов договору щодо сплати орендних платежів.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню про розірвання договору оренди та зобов'язання повернути майно.

Судові витрати на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України в розмірі 2756,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 07.11.2013 р. № 6645, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 50-Г, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант Холдинг груп» (03049, м. Київ, вул. Солом'янська, буд. 3, офіс 920, код ЄДРПОУ - 37982944).

3. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант Холдинг груп» (03049, м. Київ, вул. Солом'янська, буд. 3, офіс 920, код ЄДРПОУ - 37982944) повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна України по м. Києву (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 50-Г, ) державне нерухоме частину внутрішньої поверхні стін нежилих приміщень в учбовому корпусі № 4, загальною площею 8,64 кв.м, розміщене за адресою: 01001, м. Київ, вул. Немировича-Данченка, 4, що перебуває на балансі Київського національного університету технологій та дизайну.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Холдинг груп» (03049, м. Київ, вул. Солом'янська, буд. 3, офіс 920, код ЄДРПОУ - 37982944) на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 2756,00 грн. (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість гривень).

5. Копію рішення надіслати відповідачу у справі 910/12836/16.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 29.08.2016 року.

Суддя О.С. Комарова