ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2016 р. Справа № 917/1051/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, адреса листування: АДРЕСА_2

до Товарситва з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", вул. Героїв Майдану, 82, офіс 24, м. Гадяч, Полтавська область, 37300

про стягнення 109 356,67 грн.,

Суддя Мацко О.С.

Представники у судових засіданнях 18.08.2016 року та 25.08.2016 року:

від позивача: ОСОБА_2, посв. № 071 від 11.02.2016 року

від відповідача: Декрач І.В., довіреність від 18.05.2016 р.

У судовому засіданні 25.08.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення, повідомлено дату складання повного рішення згідно ст.85 ГПК України.

У судовому засіданні 16.08.2016р. на підставі ст.77 ГПК України було оголошено перерву до 25.08.2016р., про що представники сторін повідомлялися під розписку (у матер. справи). У судовому засіданні 25.08.2016р. оголошувалася перерва до 14 год. 20 хв. для надання сторонам можливості подати додаткові матеріали до справи.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява про стягнення 109 356,67 грн., з яких - 92 234,00 грн. - основна заборгованість за договором перевезення вантажів № 05.04-1 від 04.05.2015р., 1 501,01 грн. - три проценти річних за період з 01.12.2015р. по 15.06.2015р.,

5 718,51 грн. - інфляційні за період з грудня 2015р. по травень 2016 р., 9 903,15 грн. пені за період з 01.12.2015р. по 01.06.2016р.

Позивач на задоволенні позову наполягає, посилаючись на порушення відповідачем умов договору перевезення вантажів № 05.04-1 від 04.05.2015р.

Відповідач просить суд відмовити у позові, позовні вимоги в сумі 54 400 грн. (вартість перевезень за жовтень 2015р.) не визнає, посилаючись на відсутність підписаних обома сторонами актів наданих послуг; надає заяву про застосування строку позовної давності (вих.№16-08/16 від 01.08.2016р., арк. справи 61-64). Крім того, відповідач повідомляє суду, що він намагався врегулювати спір шляхом укладення мирової угоди з позивачем, однак останній на таку пропозицію не погодився. Представник позивача повідомляє суду, що відповідні пропозиції щодо мирової угоди від відповідача не надходили.

23.08.2016р. позивач надав суду заяву (вх.№10506) з додатковим обґрунтуванням позовних вимог та клопотанням про поновлення пропущеного строку звернення до суду; також повідомив суд про сплату 02.08.2016р. відповідачем частини заборгованості за договором у сумі 4 000,00 грн. та надав підтверджуючі документи (копія платіжного доручення від 02.08.2016р. №7939 - у матер. справи, оригінал оглянуто у засіданні). Відповідач факт оплати підтвердив та просив суд припинити провадження у справі в цій частині у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

04 травня 2015 року між позивачем (Перевізник) та відповідачем (Замовник) був укладений договір про перевезення вантажів № 05.04-1 (Договір, арк. справи 11-12).

За умовами п. 1.1. Договору Замовник доручає, а Перевізник на умовах даного Договору власними (орендованими, іншими) транспортними засобами, за відповідну оплату здійснює перевезення визначеного товаротранспортними накладними вантажу з визначеного Замовником місця завантаження до пункту його розвантаження.

Договір набирає чинності в момент його підписання і діє до 31.12.2015р. (п.9.1 договору).

Як вказує позивач, ним на виконання даного договору здійснено перевезення за товаротранспортними накладними вантажу з визначеного Замовником місця завантаження до пункту його розвантаження, про що були складені Акти наданих послуг з перевезення вантажу. Перевезення вантажу відбулось, зокрема, 08 жовтня 2015 року, 24 жовтня 2015 року, 30 жовтня 2015 року, 05 листопада 2015 року, 11 листопада 2015 року та 15 листопада 2015 року, про що складені Акти наданих послуг з перевезення вантажу № 10.08/1 від 08 жовтня 2015 року на суму 14 080 грн., № 10.24/1 від 24 жовтня 2015 року на суму 20 160 грн., № 10.30/1 від 30 жовтня 2015 року на суму 20 160 грн., № 11.05/1 від 05 листопада 2015 року на суму 20 160 грн., № 11.11/1 від 11 листопада 2015 року на суму 13 120 грн., № 11.15/1 від 15 листопада 2015 року на суму 12 160 грн. (копії - арк. справи 17-22, оригінали оглянуто у засіданні).

Як встановлено судом, загальна вартість наданих послуг - 99 840 грн., з яких 10 000,00 грн. було оплачено відповідачем 30.10.2015р., призначення платежу - «за перевезення вантажу згідно договору №05/04-1 від 04.05.2015р.» (арк. справи 15).

За умовами Договору, викладеними у п. 5.1, розрахунки за Договором здійснюються Сторонами за кожні 15 (п'ятнадцять) днів перевезення у безготівковій формі в національній валюті України шляхом перерахування Замовником грошових коштів на рахунок Перевізника в термін десять банківських днів з моменту отримання документів за умови підписання Замовником акту виконаних робіт згідно п. 5.З. Договору.

Відповідно до умов п. 5.З. Договору Замовник повинен підписати акт виконаних робіт або надати вмотивовану письмову відмову щодо не підписаного акту в строк не пізніше сім робочих днів з моменту отримання акту від Перевізника.

Пунктом 5.2. Договору передбачається, що підставою для розрахунків за договором є: рахунок Перевізника з додатком про розрахунок вартості перевезення, акт виконаних робіт, оригінали товарно-транспортних накладних з відмітками Вантажовідправника, Вантажоодержувача, водія Перевізника. Додаток про розрахунок вартості перевезення повинен в себе включати дані за кожен день перевезень з зазначенням: назв маршрутів (пункти завантаження та розвантаження) рейсів, пробігу кожного з рейсів (в км), суми перевезення за кожен рейс та загальну суму всіх перевезень за вказаний термін. Вищезазначені документи передаються рекомендованим листом поштою або особисто представником (водієм) Перевізника.

До теперішнього часу, як вказує позивач, відповідач не розрахувався за надані послуги перевезення вантажу, тим самим порушив свої договірні зобов'язання, на претензію № 12.23-1 від 23 грудня 2015 року (отримана 29.12.2015р., арк.справи 24-25) не відреагував, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом, за яким позивач просить стягнути з відповідача 92 234 грн. - заборгованість за договором, 1501,01 грн. - три проценти річних, 5 718,51 грн. інфляційних та 9903,15 грн. пені (в ред. позовної заяви). В процесі розгляду справи відповідачем було оплачено 4 000,00 грн. заборгованості.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У п. 6.1. Договору передбачено, що за порушення умов даного Договору Сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства України.

Суд, дослідивши умови укладеного між сторонами договору, встановив, що замовник зобов'язаний оплатити Відповідачу надані транспортні послуги на 11 банківський день з моменту підписання Замовником Акту приймання-передачі наданих послуг та отримання від Позивача рахунку з додатком про розрахунок вартості перевезення, оригіналів товарно-транспортних накладних з відмітками Вантажовідправника, Вантажоодержувача, водія Перевізника.

Позивачем надано суду товарно-транспортні накладні від 08.10.2015р., 24.10.2015р., 30.10.2015р., 05.11.2015р., 11.11.2015р., 15.11.2015р., оформлені відповідно до встановлених вимог, що містять печатки відповідача та підписи відповідальних осіб відповідача про відпуск вантажу, відмітку про виїзд транспорту перевізника з території відповідача з печаткою та підписом охоронців вантажовідправника про дозвіл на виїзд, підписи відповідальних осіб вантажовідправника (відповідача) про здачу вантажу для перевезення, підписи відповідальних осіб вантажоодержувача та печатки, підписи водія перевізника про отримання вантажу для перевезення та його видачу.

Суд вважає, що позивачем доведено факт існування заборгованості та її розмір -

89 840 грн - за надані послуги за вказаним договором. Неподання позивачем рахунків з розрахунками вартості перевезення, які передбачені п.5.2 договору, не спростовує фактів надання відповідних послуг у вказаний період та їх вартість. Судом враховано, що 30 листопада 2015 року Сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків, згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 92 234 грн. Зокрема, у даному акті вказана заборгованість по актам від 05.11.2015р., 11.11.2015р., 15.11.2015р. - окремими рядками, та одним рядком - сальдо на 01.11.2015р. - заборгованість 46 794,00 грн., яка складається з сум заборгованості за надані послуги перевезення по даному договору у жовтні 2015 року (44 400,00 грн., підтверджується актами за жовтень) та раніше існуючої заборгованості 2394,00 грн. (будь-яких доказів у підтвердження цієї частини заборгованості та пояснень стосовно її походження позивачем не подано).

Враховуючи, що п. 5.З. Договору встановлено обов'язок Замовника підписати акт виконаних робіт або надати вмотивовану письмову відмову щодо не підписаного акту в строк не пізніше сім робочих днів з моменту отримання акту від перевізника, а будь-якої письмової відмови щодо непідписаних актів за жовтень 2015 року відповідачем не надано, в той же час - сума заборгованості за ними фактично визнана, суд критично ставиться до доводів відповідача стосовно того, що ним не визнається заборгованість за жовтень 2015 року через відсутність підписаних з його боку актів наданих послуг. До того ж, відповідач підтверджує отримання від позивача поштою актів виконаних робіт та товарно-транспортних накладних до них 12.11.2015р. (довідка відповідача від 25.08.2016р. - у матер. справи).

З матеріалів справи вбачається, що 02.08.2016р. - після порушення провадження у справі - відповідач сплатив 4 000, 00 грн. заборгованості, вказавши у графі «призначення платежу» - «за перевезення вантажу згідно договору №05/04-1 від 04.05.2014р.». Таким чином, провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Стосовно заявленої до стягнення суми 2 394,00 грн., суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні, оскільки жодних доказів у підтвердження того, що дана заборгованість виникла за вказаним договором, позивачем не надано. У підтвердження наявності даної заборгованості позивач посилається тільки на акт звірки взаємних розрахунків між сторонами станом на 30.09.2015р. (арк. справи 13), з якого вбачається наявність заборгованості відповідача перед позивачем станом на 01.09.2015р. у сумі 12 394,00 грн. та її зменшення до 2394,00 грн. внаслідок проведення останнім оплати 10 000,00 грн. в погашення заборгованості за договором №05/04-1. Суд зазначає, що сам факт включення певної суми заборгованості до акту звірки (без будь-кого обґрунтування, подання належних та допустимих доказів у підтвердження її існування і т.д.) не може бути підставою для її стягнення. Жодних доказів у підтвердження існування даної заборгованості та її утворення саме за договором №05.04-1 від 04.05.2015р. , порушення умов якого є підставою даного позову, позивачем не надано.

Таким чином, суд вважає, що позивач довів та обґрунтував належними доказами наявність заборгованості у відповідача за договором №05.04-1 про перевезення вантажів від 04.05.2015р. у розмірі 89 840 грн. (на час прийняття рішення заборгованість становить 85 840 грн. з урахуванням припинення провадження в частині стягнення 4 000,00 грн.), однак звернувся до суду з позовом про її стягнення за межами строку позовної давності, встановленого законодавством, про що відповідачем зроблено відповідну заяву (арк. справи 61).

Так, як уже зазначалося вище, за умовами Договору, викладеними у п. 5.1., розрахунки за Договором здійснюються Сторонами за кожні 15 (п'ятнадцять) днів перевезення у безготівковій формі в національній валюті України шляхом перерахування Замовником грошових коштів на рахунок Перевізника в термін десять банківських днів з моменту отримання документів за умови підписання Замовником акту виконаних робіт згідно п. 5.3 Договору.

Як вбачається з пояснень сторін та викладено у поданій позивачем претензії від 23.12.2015р., 06.11.2015р. позивачем були відправлені відповідачу документи, зокрема - акти виконаних робіт та товарно-транспорті накладні - за жовтень 2015 року (рекомендований лист №639), а 24.11.2015 року - за листопад 2015 року (рекомендований лист №203). Відповідь була направлена відповідачем позивачу 30 листопада 2015 року разом з підписаними оригіналами документів за листопад 2015 року. Враховуючи викладене вище положення договору, десятиденний строк оплати послуг перевезення за листопад сплив до 14 грудня 2015 року (14 грудня 2015 року - максимальний граничний термін, адже з огляду на відсутність точних даних стосовно дати отримання вказаних відправлень відповідачем, їх неповідомлення сторонами суду, суд вважає граничною максимальною датою такого отримання 30.11.2015 року - коли була надана відповідь). Саме з цього моменту починається відлік шестимісячного строку позовної давності. Стосовно Актів за жовтень, які були отримані відповідачем 12.11.2015р. та не підписані ним, то з урахуванням встановлених договором семиденного строку для їх підписання або надання вмотивованої відмови від підписання та десятиденного строку для оплати, строк позовної давності почав перебіг ще раніше (з 08.12.2015р.).

Згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки, проте до окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Так, згідно ст.258 ЦК України позовну давність один рік встановлено, зокрема, до вимог, що виникають у зв'язку з перевезенням вантажу.

Частиною 2 ст.9 Цивільного кодексу України визначено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Відповідно до ч.5 ст.315 Господарського кодексу України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відтак, при зверненні до суду із позовом, предметом якого є невиконання умов договору перевезення, для перевізника законодавець встановив скорочений (шестимісячний) строк позовної давності.

В той же час, як вбачається з накладної кур'єрської служби, дана позовна заява була здана позивачем для доставки до суду 17.06.2016 р., тобто, з пропуском шестимісячного строку позовної давності.

Положенням ч. З ст. 267 ЦК передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач, як зазначалося вище, звернувся до суду з заявою про застосування позовної давності (арк. справи 61-64).

Як роз'яснив Вищий господарський суд України у постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності при вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013р., перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Положенням ч. 4 ст. 267 ЦК закріплено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 85 840,00 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі сплином позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені, річних та інфляційних, нарахованих на вказану суму основного боргу, задоволенню не підлягають.

Судом також враховано заперечення позивача в тій частині, що відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Дійсно, 02.08.2016р. відповідач сплатив частину основного боргу (4 000,00 грн.), але оскільки такі дії вчинені ним уже поза межами позовної давності, то переривання строку позовної давності не відбувається (див. 4.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності при вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013р.).

Позивач звернувся до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку позовної давності. Так, відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини попуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. У обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, позивач вказує на те, що ним вживалися заходи досудового врегулювання спору, направлялася відповідачу претензія від 23.12.2016р. та нагадування про неї у квітні та травні 2016 року. Позивач вважав, що строк позовної давності починає перебіг саме з дня направлення претензії, а отже він був пропущений з поважної причини.

Згідно роз'яснень Вищого господарського суду України, викладених у вказаній вище постанові Пленуму, питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо. Стосовно підприємства (установи, організації) зазначені обставини не можуть братися судом до уваги, оскільки за відсутності (в тому числі й з поважних причин) особи, яка представляє його в судовому процесі, відповідне підприємство (установа, організація) не позбавлене права і можливості забезпечити залучення до участі у такому процесі іншої особи; відсутність зазначеної можливості підлягає доведенню на загальних підставах.

У даному випадку суд не вважає обставини, на які посилається позивач, поважними причинами пропуску звернення до суду в розумінні чинного законодавства та відмовляє у захисті порушеного права.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні у судовому процесі всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.33,43,49, п.1-1 ч.1 ст.80, ст.ст.82-85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 4 000,00 грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору.

2. В іншій частині позову - відмовити.

Повне рішення складено 30.08.2016р.

Суддя О.С.Мацко