ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2016 р. Справа № 922/863/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Івакіна В.О. , суддя Ільїн О.В.

при секретарі судового засідання Євтушенко Є.В.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, довіреність б/н від 27 квітня 2016 року;

відповідача ОСОБА_2, довіреність б/н від 04 січня 2016 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «Сбербанк», м.Київ, (вх.№1772Х/1-40) на рішення господарського суду Харківської області від 08.06.2016 року по справі №922/863/16,

за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк», м.Київ,

до Приватного акціонерного товариства «Термолайф», м.Харків,

про визнання недійсним рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Термолайф», в якому просило:

-визнати недійсним рішення від 30 листопада 2015 року загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Термолайф» про виділ з Приватного акціонерного товариства «Термолайф» юридичних осіб;

-визнати недійсним рішення від 15 лютого 2016 року загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Термолайф» про затвердження розподільчого балансу та про випуск акцій товариства з метою конвертації частини акцій товариства в акції створюваних товариств і про порядок такої конвертації.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08 червня 2016 року у справі №922/863/16 (суддя Ємельянова О.О.) у задоволені позову відмовлено.

Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» (позивач у справі) із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 08 червня 2016 року та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що боржник ОСОБА_3 «Термолайф», приймаючи рішення про виділ, в порушення вимог ст. 520 Цивільного кодексу України, фактично передав свої права та обов'язки перед банком новоствореним акціонерним товариствам; в порушення вимог ч.2 ст. 17 Закону України «Про заставу»; відчужив без згоди іпотекодержателя заставлене майно створеним акціонерним товариствам; в порушення вимог частини 1 ст. 82 Закону України «Про акціонерні товариства» не повідомив позивача у визначеному діючим законодавством порядку, про прийняте загальними зборами акціонерів рішення про виділ.

Скаржник зазначає, що він як застоводержатель акцій не надавав згоди на випуск акцій та їх подальшу конвертацію і вказане дає підстави стверджувати, що прийняття рішення про виділ з відповідача нових юридичних осіб шляхом випуску акцій товариства та її конвертація в акції новостворених товариств свідчить про порушення як норм права так і умов укладених договір застави цінних паперів, а саме п. 3.1.1. та п. 4.4.

Як вважає позивач, рішення від 30 листопада 2015 року та від 15 лютого 2016 року загальних зборів акціонерів ОСОБА_3 «Термолайф» про виділ з товариства та про затвердження розподільчого балансу і про випуск акцій, є правочинами і підлягають визнанню недійсними у звязку з тим, що вони не відповідають нормам законодавства.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04 липня 2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Відповідач 25 липня 2016 року надав через канцелярію суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№7343), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що на час прийняття рішень загальних зборів акціонерів ОСОБА_3 «Термолайф» про виділ з товариства та ін., позивач не був учасником вказаного товариства, засновники та учасники товариства відповідача не є сторонами кредитних договорів, прийняті загальними зборами оспорюванні рішення не містить висновків щодо припинення зобов'язань відповідача за кредитними договорами, вказані рішення були опубліковані в спеціалізованому друкованому органі «Бюлетень цінні папери України» №244 (4288) від 29 грудня 2015 року та в «Бюлетень цінні папери України» №3 (4291) від 12 січня 2016 року. Отже, за висновком відповідача, відсутні підстави стверджувати про порушення прав та інтересів ПАТ «Сбербанк Росії».

Також зазначає, що відповідач не знаходиться в процедурі припинення, стосовно нього акціонерами лише прийнято рішення про виділ, який відповідно до закону є окремою реєстраційною дією, що не охоплюється поняттями «реорганізація» чи «припинення» юридичної особи. Разом з цим, положеннями кредитних договорів (угод) між ОСОБА_3 «Термолайф» та ПАТ «Сбербанк» не передбачено жодних обмежень щодо здійснення боржником такого виділу.

Крім того, вказує на те, що ч.1 ст. 27 Закону України «Про заставу» передбачає збереження застави в разі переходу предмета застави у власність іншої особи.

Звертає увагу на те, що як на момент звернення з позовом так і станом на теперішній час процедура виділу є незавершеною, загальними зборами акціонерів ОСОБА_3 «Термолайф» лише затверджено розподільчий баланс та не зареєстровано жодне виділене акціонерне товариство.

Окрім цього, зазначає, що рішення загальних зборів акціонерів ОСОБА_3 «Термолайф» від 30 листопада 2015 року та від 15 лютого 2016 року за своєю правовою природою є індивідуальними актами ненормативного характеру, а не правочинами, у звязку з чим до спірних правовідносин неможливо застосування положень чинного законодавства України щодо недійсності правочинів, визначених ст.ст. 203 та 205 Цивільного кодексу України.

До початку судового засідання 25 липня 2016 року позивач надав до суду додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги (вх.№7346), які долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 25 липня 2016 року частково задоволено клопотання апелянта про витребування доказів та відкладено розгляд справи на іншу дату.

Представник відповідача надав через канцелярію суду додаткові заперечення на апеляційну скаргу (вх.№8032), які долучено до матеріалів справи.

Представник позивача 15 серпня 2016 року звернувся до суду з клопотанням (вх.№8015), в якому просить зупинити провадження у справі №922/863/16 до вирішення Дзержинським районним судом м.Харкова справи №2/638/4297/16 та господарським судом м.Києва справи №910/12929/16.

У судовому засіданні 29 серпня 2016 року представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та наполягав на задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Представники відповідача проти позиції позивача заперечували з підстав викладених у відзиві та додаткових письмових поясненнях, які були надані до матеріалів справи. Одночасно від відповідача 29 серпня 2016 року надійшли письмові заперечення на клопотання ПАТ «Сбербанк» стосовно зупинення провадження у справі (вх.№8101) з посиланням на його безпідставність та необгрунтованість нормами чинного законодавства.

Розглянувши заявлене клопотання про зупинення провадження у справі, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Згідно з п 3.16. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 Господарського процесуального кодексу України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Повязаність справи полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини мають бути такими, що мають значення для даної справи.

При цьому, неможливість розгляду конкретної справи до вирішення іншим судом іншої справи полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Як вказує позивач, предметом розгляду вищевказаних справ є зобовязання вчинити дії, а саме, передати в заставу весь пакет акцій, який належить на праві власності ТОВ «Менеджмент логістик компані» та ОСОБА_4 Отже, на думку позивача, під час розгляду справ №2/638/4297/16 та №910/12929/16 будуть встановлені обставини, що мають істотне значення для розгляду справи №922/863/16.

Однак, позивач не наводить обставин, що можуть мати істотне значення для розгляду справи №922/863/16. Колегія суддів вважає, що справи на які посилається позивач не є повязаними і обставини, які будуть встановлюватися під час їх розгляду не впливають на суть спору по даній справі.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність необхідної умови та правових підстав для зупинення провадження у справі №922/863/16 до вирішення справ №2/638/4297/16 та №910/12929/16 у звязку з чим відсутні підстави для задоволення клопотання ПАТ «Сбербанк».

Крім того, 29 серпня 2016 року ПАТ «Сбербанк» були подані клопотання про витребування доказів (вх.№8393, вх№8394), а саме: доказів повідомлення всіх кредиторів ОСОБА_3 «Термолайф» про прийняте загальними зборами рішення про виділ юридичних осіб; доказів погашення кредиторської заборгованості перед кредиторами, які заявились у результаті виділу з ОСОБА_3 «Термолайф»; копії розподільчого балансу,затвердженого 15 лютого 2016 року загальними зборами акціонерів ОСОБА_3 «Термолайф»; копії плану виділу нових юридичних осіб з ОСОБА_3 «Термолайф»; копії передавальних актів про передачу прав, обовязків та майна новим юридичним особам від ОСОБА_3 «Термолайф» та про необхідність відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю розгляду справи за відсутністю зазначених документів.

Розглянувши подані клопотання, колегія суддів звертає увагу заявника, що відповідно до ч.ч.1.2 ст.38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Однак, у поданих клопотаннях представник не вказує для підтвердження яких саме обставин справи необхідний такий доказ. Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання про витребування доказів не відповідає встановленим вище вимогам та не підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сбербанк» (банк, позивач у справі) та Приватним акціонерним товариством «Термолайф» (позичальник, відповідач у справі) було укладено договір про відкриття кредитної лінії №30-В/12/66/ЮО (кредитний договір -1) із наступними змінами та доповненнями, за умовами якого відповідачу було відкрито кредитну лінію та надано кредит у розмірі 30980000,00 дол. США .

Як зазначає позивач, станом на 15 лютого 2016 року за кредитним договором 1 обліковується загальна заборгованість відповідача у сумі 33338458,34 дол. США та 124092861,38 грн.

Також, 04 вересня 2012 року між сторонами було укладено договір про відкриття кредитної лінії №31-В/12/66/ЮО з наступними змінами та доповненнями (кредитний договір - 2), за умовами якого відповідачу було відкрито кредитну лінію та надано кредит у сумі 1000000,00 дол. США.

Як зазначає позивач, станом на 15 лютого 2016 року за кредитним договором 2 обліковується загальна заборгованість відповідача у сумі 1170472,40 дол. США та 5560249,79 грн.

Також позивач зазначає, що відповідач є фінансовим поручителем за зобов'язанням Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» та Публічного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» перед позивачем за договорами про відкриття кредитної лінії: №28-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, №29-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, №26-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року, №27-В/12/66/ЮО від 04 версеня 2012 року - на загальну суму понад 23933697,59 дол. США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за зазначеними вище кредитним договором 1 та кредитним договором 2 в заставу/іпотеку позивача передано наступне майно:

-відповідно до договору застави цінних паперів від 13 версеня 2012 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Менеджмент логістік компані» в забезпечення виконання зобов'язань боржника 1 (ОСОБА_3 «Харківський коксовий завод»), боржника 2 (ТОВ «Коксотрейд»); боржника 3 (ОСОБА_3 «Термолайф») в заставу ПАТ «Сбербанк» відповідно до п. 3.1. договору передано цінні папери, а саме: - прості іменні акції, бездокументальної форми, емітент ОСОБА_3 «Термолайф», міжнародний ідентифікаційний номер ЦП UA, кількість цінних паперів, що передана в заставу 450 штук, номінальна вартість одного ЦП 1000,00 грн., загальною номінальною вартістю 450000,00 грн., частка в статутному капіталі емітента, яка відповідає кількості ЦП 90%;

-відповідно до договору застави цінних паперів від 13 версеня 2012 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_4 в заставу ПАТ «Сбербанк» передано цінні папери, а саме: прості іменні акції, бездокументальної форми, емітент ОСОБА_3 «Термолайф», міжнародний ідентифікаційний номер ЦП UA, кількість цінних паперів, що передана в заставу 50 штук, номінальна вартість одного ЦП 1000,00 грн., загальною номінальною вартістю 50000,00 грн., частка в статутному капіталі емітента, яка відповідає кількості ЦП 10%.

Також, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами 1 та 2 було укладено:

-між позивачем (заставодержатель) та ПАТ «Харківський коксовий завод» (заставодавець) договір застави №1 від 12 вересня 2012 року основних засобів - обладнання, в кількості 690 одиниць, що знаходяться за адресою: м.Харків, Карачівське шосе, 44. Вартість предмету застави складає 233092180, 00 грн.;

-між позивачем (заставодержатель) та відповідачем (заставодавець) договір застави №1 від 22 січня 2013 року, предметом застави є транспортний засіб, що належить заставодавцю на праві власності, автомобіль марка Volkswagen, Myltivan, вартість застави складає 437022,00 грн.;

-між позивачем (заставодержатель) та ПАТ «Харківський коксовий завод» (заставодавець) договір застави №2 від 12 вересня 2012 року основних засобів - споруди та передавальні пристрої, у кількості 105 одиниць, які належать заставодавцю на праві власності. Вартість предмету застави складає 34821864,00 грн.;

-між позивачем (заставодержатель) та відповідачем (заставодавець) укладено договір застави №2 від 12 вересня 2012 року основних засобів - споруди з передавальними пристроями, у кількості 17 одиниць які належать відповідачу на праві власності, вартість предмету застави складає 4519305,00 грн.;

-між позивачем (заставодержатель) та ПАТ «Харківський коксовий завод» (заставодавець) договір застави №3 від 12 вересня 2012 року - предметом застави якого є - товари обігу в обігу, а саме вугільний концентрат (вуголь марки Ж і К, класу 0-100), загальною балансовою вартістю 7400000,00грн., що належить заставодавцю на праві власності (вугільний концентрат);

-між позивачем (заставодержатель) та ПАТ «Харківський коксовий завод» (заставодавець) укладено договір застави від 13 вересня 2012 року основних засобів в кількості 18 одиниць які належить відповідачу на праві власності, вартість предмету застави складає 9760500,00 грн.;

-між позивачем (іпотекодержатель) та іпотекодавцем ПАТ «Харківський коксовий завод» договір іпотеки від 13 вересня 2012 року;

-між позивачем (іпотекодержатель) та відповідачем (іпотекодавцем) укладено договір іпотеки нерухомого майна від 13 вересня 2012 року;

Як зазначає позивач, з повідомлення, розміщеного в Бюлетені цінні папери України №244 (4288) від 29 грудня 2015 року, він дізнався, що 30 листопада 2015 року позачерговими загальними зборами акціонерів відповідача ОСОБА_3 «Термолайф» прийнято рішення про виділ із товариства, без його припинення, юридичних осіб відповідно до чинного законодавства України. Вимоги кредиторів до товариства в процесі виділу приймаються до 10 лютого 2016 року включно.

Також, згідно оголошення в Бюлетені цінні папери України №3 (4291) від 12 січня 2016 року, відповідач ОСОБА_3 «Термолайф» повідомило про проведення позачергових загальних зборів акціонерів, які призначені на 15 лютого 2016 року об 11:00 із порядком денним (перелік питань, що виносяться на голосування), зокрема: прийняття рішення про затвердження розподільного балансу; прийняття рішення про затвердження плану виділу; прийняття рішення про випуск акцій товариства з метою конвертації частини акцій товариства в акції створюваних товариств і про порядок такої конвертації; внесення змін до статуту товариства; визначення уповноваженого(них) органу(ів) товариства, якому(им) надаються повноваження щодо випуску акцій, в тому числі щодо затвердження результатів розміщення (обміну) акцій.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову, виходив з того, що: рішення загальних зборів акціонерів ОСОБА_3 «Термолайф» про виділ з товариства, затвердження розподільчого балансу та ін. є не правочинами, а індивідуальними актами ненормативного характеру, у звязку з чим до них не можуть застосовуватись норми статей 203 та 215 Цивільного кодексу України; оспорюванні рішення загальних зборів не підпадають під встановлене застереження кредитними договорами, оскільки не передбачає припинення товариства відповідача; позивачем не доведено порушення у звязку із прийняттям такого рішення його прав та законних інтересів, в тому числі як застоводержателя; невиконанням відповідачем вимог ч. 1 ст. 82 Закону України «Про акціонерні товариства» щодо повідомлення позивача про виділ з товариства не є відповідно до законодавства підставою для визнання такого рішення недійсним, а матеріалами справи підтверджується, що відповідне повідомлення мало місце.

Колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У п. 17 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» №13 від 24 жовтня 2008 року вказано про те, що судам необхідно враховувати, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Окрім цього, п. 1 роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України №02-5/35 від 26 січня 2000 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» вказано, що нормативний акт це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

Отже, рішення загальних зборів акціонерів ОСОБА_3 «Термолайф» від 30 листопада 2015 року та від 15 лютого 2016 року за своєю правовою природою є не правочинами, а індивідуальними актами ненормативного характеру, оскільки визначають правовий статус новостворюваних в результаті виділу юридичних осіб, обов'язки акціонерів та органів управління ОСОБА_3 «Термолайф», його посадових осіб.

Зазначена обставина свідчить про неможливість застосування до спірних правовідносин положень статей 203 та 205 Цивільного кодексу України, які стосуються інституту визнання правочину недійсним.

Як вказано у п. 2 роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України №02-5/35 від 26 січня 2000 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Як вже зазначалося, позивач серед підстав для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів, вказував на порушення відповідачем, у звязку із прийняттям оспорюваних рішень загальних зборів, норми статті 520 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 521 Цивільного кодексу України встановлює, що форма правочину щодо заміни боржника у зобовязанні визначається відповідно до положень ст. 513 цього кодексу.

Зі змісту вказаних норм випливає, що вони регулюють інститут заміни боржника у зобовязанні на підставі правочину. Отже встановлене статтею 520 Цивільного кодексу України правило про обовязковість згоди кредитора на заміну боржника у зобовязанні поширюється лише на ті випадки, коли переведення боргу здійснюється на підставі правочину. Якщо підставою переведення боргу є інші юридичні факти, то згода кредитора може не мати значення.

Відповідно до ст. 109 Цивільного кодексу України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов'язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

Отже, при виділі відбувається сингулярне правонаступництво, тобто перехід від однієї юридичної особи до новоствореної певних прав та обовязків.

Таким чином, прийняття оспорюваних рішень загальних зборів акціонерів ОСОБА_3 «Термолайф» про виділ з товариства може свідчити про здійснення відповідачем заміни боржника у кредитних, заставних зобовязаннях не на підставі правочину, а на підставі юридичного факту правонаступництва, у звязку з чим згода кредитора на таку заміну сторони в зобовязанні не є обовязковою.

Слід також зазначити, що укладеними між позивачем та відповідачем договорами про відкриття кредитної лінії встановлені певні умови та правові наслідки прийняття відповідачем рішень про його припинення або припинення шляхом злиття, приєднання, поділу або перетворення без письмової згоди позивача.

Оспорюванні рішення загальних зборів акціонерів ОСОБА_3 «Термолайф» про виділ з товариства не підпадає під зазначені застереження, оскільки виділ є окремою реєстраційною дією, що не охоплюється поняттями «реорганізація» чи «припинення» юридичної особи.

Таким чином, твердження позивача є необґрунтованим та не можуть бути підставою вважати, що права позивача прийнятими рішеннями загальними зборами порушуються і не свідчить, що має місце невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства.

Також є необґрунтованими посилання позивача на здійснення відповідачем внаслідок прийняття оспорюваних рішень загальних зборів дій з відчуження заставленого майна без згоди банку всупереч ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу», зважаючи на таке.

Відповідно до частини 15 Цивільного кодексу України підставами для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Як зазначено в п.п. 4.3.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» №1 від 24.11.2014 року, ч.1 ст. 27 Закону України «Про заставу» передбачає збереження застави в разі переходу предмета застави у власність іншої особи. При цьому судам слід враховувати, що застава зберігає силу і у випадку переходу предмета застави у повне господарське відання іншої особи та у випадках заміни заставодавця правонаступником з підстав, передбачених законом.

Окрім цього, за змістом частини 3 ст. 109 Цивільного кодексу України юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.

Отже, перехід за результатами виділу частини права та обовязків відповідача до новоствореної особи жодним чином не свідчить про порушення прав позивача, в тому числі як заставодержателя

Окрім цього, більша частина майна, що забезпечує вимоги ОСОБА_3 «Термолайф», надана у заставу (іпотеку) третіми особами і ОСОБА_3 «Термолайф» не належать права власності на таке майно, у звязку з чим відсутні і підстави для його відчуження останнім.

Також слід зазначити, що як на момент звернення з позовом у даній справі, так і на час апеляційного провадження в матеріалах справи відсутні докази завершення процедури виділу.

Таким чином, твердження позивача про намагання відповідача ухилитись від здійснення обовязків за кредитними договорами, укладеними в їх забезпечення договорами застави не підтверджується матеріалами справи.

Крім того, позивач обґрунтовуючи свою позицію зазначає, що в порушення вимог ч.1 ст. 82 Закону України «Про акціонерні товариства» відповідачем не було повідомлено банк, у визначеному діючим законодавством порядку, про прийняте загальними зборами акціонерів рішення про виділ.

Проте таке посилання позивача колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 82 Закону України «Про акціонерні товариства» протягом 30 днів з дати прийняття загальними зборами рішення про припинення акціонерного товариства шляхом поділу, перетворення, а також про виділ, а в разі припинення шляхом злиття або приєднання з дати прийняття відповідного рішення загальними зборами останнього з акціонерних товариств, що беруть участь у злитті або приєднанні, товариство зобов'язане письмово повідомити про це кредиторів товариства і опублікувати в офіційному друкованому органі повідомлення про ухвалене рішення. Публічне товариство зобов'язане також повідомити про прийняття такого рішення кожну фондову біржу, на якій воно пройшло процедуру лістингу.

Кредитор, вимоги якого до акціонерного товариства, діяльність якого припиняється внаслідок злиття, приєднання, поділу, перетворення або з якого здійснюється виділ, не забезпечені договорами застави чи поруки, протягом 20 днів після надіслання йому повідомлення про припинення товариства може звернутися з письмовою вимогою про здійснення на вибір товариства однієї з таких дій: забезпечення виконання зобов'язань шляхом укладення договорів застави чи поруки, дострокового припинення або виконання зобов'язань перед кредитором та відшкодування збитків, якщо інше не передбачено правочином між товариством та кредитором. У разі якщо кредитор не звернувся у строк, передбачений цією частиною, до товариства з письмовою вимогою, вважається, що він не вимагає від товариства вчинення додаткових дій щодо зобов'язань перед ним.

Зі змісту вказаної норми випливає, що письмове повідомлення кредитора стосується випадків припинення товариства.

Проте, з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, який міститься в матеріалах справи (т.2 а.с. 75), вбачається, що ОСОБА_3 «Термолайф» не перебуває в процесі припинення.

Крім того, слід зазначити, що п. 23 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що прийняття рішення про виділ належить до виключної компетенції загальних зборів акціонерів товариства. Передбачене законом право акціонерів прийняти рішення про виділ не може бути обмежене, крім випадків, передбачених законом.

Однак, позивач не навів норми права, яка б надавала йому право обмежувати вищезазначене виключне право загальних зборів.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідач в заперечення порушення вимог ч.1 ст. 82 Закону України «Про акціонерні товариства» надав докази направлення письмового повідомлення позивачу про прийняття загальними зборами рішення акціонерів відповідача щодо виділу, відповідне підтверджується копією опису вкладення та фіскальним чеком (т. 1, а.с. 229 - 230). У той час, позивач не спростував та не довів того, що він відповідний лист не отримував.

Щодо посилань позивача на порушення відповідачем ч.2 ст. 157 Цивільного кодексу України в частині не повідомлення про ймовірне зменшення статутного капіталу та щодо порушення відповідачем ч.3 ст. 16 Закону України «Про господарські товариства в частині зменшення статутного капіталу при наявності заперечень кредиторів, колегія суддів зазначає наступне.

Так, позивачем не доведено та не надано доказів у підтвердження того, що мало місце прийняття рішення про зменшення статутного капіталу акціонерами відповідача. А посилання позивача на норми ч.3 ст. 16 Закону України «Про господарські товариства» не підлягають розгляду, оскільки вказана норма втратила чинність у частині, що стосується акціонерних товариств.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України здійснення суб'єктами господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання своєї діяльності у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства, є однією із конституційних основ правопорядку у сфері господарювання.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що позивачем не доведено, яким чином прийняття загальними зборами спірних рішень порушує права позивача як кредитора за кредитними договорами, а посилання позивача на те, що прийняття рішень загальних зборів відповідача від 30 жовтня 2015 року та від 15 лютого 2016 року повинні були прийматися за згодою позивача не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки таке обмеження, за змістом положень ст.ст. 5, 6 Господарського кодексу України, є неправомірним втручанням у здійснення господарської діяльності товариства (відповідача).

Отже, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки суд першої інстанції дослідив належним чином відсутність невідповідності оскаржуваних рішень загальних зборів вимогам чинного законодавства та факт відсутності порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у звязку з прийняттям оскаржуваних рішень загальних зборів, у тому числі відсутність порушення умов укладених між позивачем та відповідачем договорів.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 08 червня 2016 року по справі №922/863/16 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 08 червня 2016 року по справі №922/863/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду Україн

Повний текст постанови складено 02 вересня 2016 року

Головуючий суддя В.С.Хачатрян

Суддя В.О.Івакіна

Суддя О.В.Ільїн