ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" серпня 2016 р.Справа № 916/1772/16

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю „ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ

Відповідач: Центральна районна лікарня Ренійської районної ради Одеської області

Про: стягнення 1288,77 грн. пені та 87,87 грн. 3% річних.

Суддя Демешин О. А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність №21/р8-009 від 04.01.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 635676 від 25.07.2016 р.;

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю „ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ (далі - позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом та заявою про уточнення позовних вимог до Центральної районної лікарні Ренійської районної ради Одеської області (далі - відповідач) про стягнення 1288,77 грн. пені та 87,87 грн. 3% річних.

Відповідач відзиву на позов не надав, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами, в порядку ст. 75 ГПК України.

У судовому засіданні 25.08.2016 року представник відповідача уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі.

В С Т А Н О В И В:

23.07.2015 року між Позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю „ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ (Постачальник) та Відповідачем - Центральна районна лікарня Ренійської районної ради Одеської області (Споживач) укладено договір № 008450(3)-БТ від 23.07.2015 року на постачання природного газу для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів.

Пунктом 11.1 Договору від 23.07.2015 р. зазначено, що він укладається у частині постачання природного газу на термін до 31 грудня 2015 року, а у частині оплати за надані послуги - до їх повного здійснення Сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до умов Договору від 23.07.2015 р. Позивач зобов'язався надати Відповідачу послуги з постачання та розподілу природного газу до межі балансової належності об'єктів Споживача відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності Сторін, а Відповідач зобов'язується сплатити вартість послуги з постачання та розподілу природного газу ГРМ у розмірі, строки та порядку, передбаченими умовами Договору.

Пунктом 2.1 Договору від 23.07.2015 р. визначено, що Постачальник постачає природний газ Споживачеві в обсягах і порядку, передбачених Договором від 23.07.2015 р. для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

Предметом Договору від 23.07.2015 р. є постачання природного газу Споживачу в пункти споживання, обладнані вузлами обліку з коректором, які розташовані за адресами:

- Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 15(ЦРЛ-1)

- Одеська область, м. Рені, вул. Восточна, 1-А. (ЦРЛ-2)

Пунктом 5.1. Договору від 23.07.2015 р., передбачено що розрахунки за реалізований газ здійснюються за цінами, що встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (НКРЕКП).

Пунктом 5.3. Договору від 23.07.2015 р. передбачено, що Постачальник зобов'язується розміщувати інформацію про ціну газу та ії складові на своєму офіційному веб-сайті та засобах масової інформації.

Відповідно до п. 5.6 Договору від 23.07.2015 p., оплата за постачання природного газу здійснюється Споживачем грошовими коштами шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Позивача 100 % вартості газу, який запланований обсягів газу.

У випадку недоплати вартості послуг за спожитий у розрахунковому періоді природний газ. Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі рахунка-фактури.

Пунктом 3.6. Договору від 23.07.2015 р. передбачено, що обсяг спожитого природного газу підтверджується підписаними Сторонами актами прийому-передачі природного газу та прийняття послуг з його транспортування розподільними газопроводами, що оформляються на підставі даних комерційних вузлів обліку.

Пунктом 3.9 Договору від 23.07.2015 р. встановлено, що акти прийому-передачі газу та прийняття послуг з його транспортування розподільними газопроводами є підставою для остаточних розрахунків Споживача з Постачальником.

Вищенаведені істотні умови Договору від 23.07.2015 р. також були підтверджені в укладеному між Позивачем та Відповідачем договорі № 008450(3)-БО від 25.01.2016 р. на постачання природного газу для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів (далі - Договір від 25.01.2016 p.).

На виконання умов Договорів від 23.07.2015 р. Позивач поставив до пунктів споживання Відповідача, що підтверджується актами прийому-передачі природного газу: у жовтні 2015 p. на загальну суму 94892,03грн. та у листопаді 2015р. на суму 215071,51грн.

Пунктом 5.5 Договору 23.07.2015 р. передбачено, що розрахунковим періодом є один місяць, а пунктом 5.6 Договору встановлено, що Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі рахунка-фактури.

Підпунктом 7.2.1. пп. 7.2. п. 7 Договору від 15.09.2015 р. встановлено, що у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом V Договору, із Споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Протягом періоду постачання та розподілу природного газу Споживачем несвоєчасно проводилися розрахунки за поставлений природний газ, чим було порушено пп. 5.6 Договору від 23.07.2015 р.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст. 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК) майново- господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом. І Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 218 Господарського кодексу України передбачено, що підставою ґосподарсько-правої відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань від 22.11.1996 року (зі змінами та доповненнями) визначено, що пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних простроченої суми, якщо законом або договором не передбачений інший розмір відсотків.

Позивачем у відповідності до вищевказаних вимог чинного законодавства та умов договору, розраховано пеню та 3% річних, які слід стягнути з відповідача. Їх розміри, відповідно, становлять 1288,77 грн. пеня та 87,87 грн. сплата 3% річних.

Згідно ч. 5 ст. 78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

На думку суду визнання відповідачем позову щодо стягнення 1288,77 грн. пені та 87,87 грн. 3% річних не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

На підставі викладеного позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з покладанням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Центральної районної лікарні Ренійської районної ради Одеської області (вул. Дунайська, 15, м. Рені, Одеська обл., 68800, код - 01998868) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ (вул. Одарія, б.1, м. Одеса, 65003, код 39525257, р/р 1 в ПАТ „КБ „Центр, МФО 380742): 1288 гривень 77 коп. пені, 87 гривень 87 коп. сплати 3% річних та 1378 гривень судового збору

Рішення суду набирає законної сили, в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.А. Демешин