ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2016 р. Справа № 911/1584/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Споживчого кооперативу Гаражно-будівельний кооператив «Сосновий-2011»

до Української міської ради

за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області та Відділу архітектурного будівельного контролю Виконавчого комітету Української міської ради

про визнання права власності на самочинне будівництво

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 26-04/16 від 26.04.2016 року);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 24.03.2016 року);

від третьої особи 1: ОСОБА_3 (довіреність № 40-702-10/8417 від 14.09.2015 року);

від третьої особи 2: не з'явився.

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Споживчого кооперативу Гаражно-будівельний кооператив «Сосновий-2011» до Української міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.05.2016 року порушено провадження у справі № 911/1584/16 та призначено справу до розгляду на 15.06.2016 року.

08.06.2016 року від представника відповідача через канцелярію суду надійшла заява про визнання позову.

13.06.2016 року відповідачем подано заяву про розгляд справи без його участі, за наявними в справі матеріалами.

В судове засідання, яке відбулось 15.06.2016 року представник відповідача не зявився.

Заявлені у справі позовні вимоги ґрунтуються на визнанні за позивачем в порядку ст. 376 Цивільного кодексу України права власності на самочинне будівництво - одноповерхову нежитлову будівлю, яка складається з восьми гаражних боксів, збудовану для позивача згідно Договору підряду № 03/09-11 від 03.09.2011 року на земельній ділянці, переданій позивачу в строкове платне користування для розміщення обєктів інженерно-транспортної інфраструктури (будівництво гаражних боксів) за Договором оренди б/н від 24.10.2012 року, укладеним між позивачем та відповідачем, відтак, оскільки позивач у 2013 році звертався до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області із декларацією про готовність спірного обєкта до експлуатації, яка виявила, що остання оформлена з порушенням встановлених вимог, а саме незазначено інформації про дозвільний документ, відповідно пояснення Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області як структурного підрозділу Державної архітектурно-будівельної інспекції України мають значення для правильного вирішення спору.

Ухвалою від 15.06.2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області та відкладено розгляд справи на 05.07.2016 року.

05.07.2016 року представник третьої особи в судовому засіданні на виконання вимоги ухвали від 15.06.2016 року надав обґрунтовані письмові пояснення по справі. В судове засідання 05.07.2016 року представник відповідача не зявився. Розгляд справи відкладався до 19.07.2016 року та було витребувано у позивача пояснення та докази щодо причин неотримання документа, який дає право виконувати будівельні роботи; пояснення та докази розроблення проекту на будівництво і здійснення будівництва у відповідності до розробленого проекту; пояснення щодо причин затвердження чи незатвердження проекту на будівництво; докази дотримання при будівництві архітектурних, будівельних, санітарних та екологічних норм і правил; обґрунтувати позовні вимоги з посиланням на факти порушення прав позивача саме відповідачем,а саме, які дії чи бездіяльність відповідача (який надав земельну ділянку в користування) призвели до не можливості реалізації позивачем права власності на новостворене майно (з обставин справи вбачається ,що неможливість реалізації права власності на новостворене майно повязане з діями Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області (реєстраційного органу, а не відповідача).

12.07.2016 року позивачем через канцелярію суду подано заяву про уточнення позовних вимог. 19.07.2016 року від відповідача надійшли письмові пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 19.07.2016 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділ архітектурного-будівельного контролю Виконавчого комітету Української міської ради та відкладено розгляд справи на 02.08.2016 року.

В судовому засіданні 02.08.2016 року позивач підтримав позовні вимоги, відповідач проти позову не заперечував, третя особа 1 заперечувала проти задоволення позову, третя особа 2 в судове засідання не з'явилася, письмових пояснень по суті спору не надала.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши в судовому засіданні 02.08.2016 року матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників провадження, дослідивши надані докази, суд

встановив:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 03.08.2011 року фізичними особами, які мешкають в м. Українка Обухівського району Київської області було засновано Гаражно-будівельний кооператив «Сосновий-2011», з метою задоволення потреб членів Кооперативу в гаражах для автомобілів шляхом їх будівництва, придбання та забезпечення зберігання та охорони автомобілів за рахунок власник та залучених засобів.

Надалі Гаражно-будівельний кооператив «Сосновий-2011» (позивач) з метою реалізації статутних цілей звернувся до Української міської ради з проханням виділення земельної ділянки для будівництва гаражів.

Рішенням 15 сесії 6 скликання Української міської ради від 09.09.2011 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання в оренду для розміщення обєктів інженерно-транспортної інфраструктури - будівництво гаражних боксів по вул. Соснова в місті Українка» було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,058 га по вул. Соснова в м. Українка для надання в оренду Споживчому кооперативу гаражно-будівельний кооператив «Сосновий-2011» для розміщення обєктів інженерно-транспортної інфраструктури - будівництво гаражних боксів.

03.09.2011 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Київська пересувна механізована колона-2» укладено договір підряду № 03/09-11.

На виконання умов даного договору Публічним акціонерним товариством «Київська пересувна механізована колона-2» було збудовано для позивача одноповерхову нежитлову будівлю загальною площею 188,8 м2, яка складається з восьми гаражних боксів: гаражний бокс № 1 загальною площею 23,6 м2, гаражний бокс № 2 загальною площею 23,6 м2, гаражний бокс № З загальною площею 23,6 м2, гаражний бокс № 4 загальною площею 23,6 м2, гаражний бокс № 5 загальною площею 23,6 м2, гаражний бокс № 6 загальною площею 23,6 м2, гаражний бокс № 7 загальною площею 23,6 м2, гаражний бокс № 8 загальною площею 23,6 м2 (надалі Обєкт будівництва).

Про здійснені будівельні роботи сторонами було підписано Акт № 1 здачі-приймання виконаних підрядних робіт від 29.08.2012 року. Загальна вартість будівельних робіт згідно з п. 2.2 Договору підряду становила 24 960 грн.

Позивач зазначає, що під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом.

24.10.2012 року між Споживчим кооперативом гаражно-будівельний кооператив «Сосновий-2011» (позивач) та Українською міською радою Київської області (відповідач) було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,058 га, кадастровий номер :01:026:0020. Зазначена земельна ділянка була передана позивачу в строкове платне користування для розміщення обєктів інженерно-транспортної інфраструктури (будівництво гаражних боксів) в м. Українка, по вулиці Сосновій.

На замовлення позивача, КП «Обухівське бюро технічної інвентаризації» провело технічну інвентаризацію щодо збудованої нежитлової будівлі, яка складається з восьми гаражних боксів, за результатами якої виданий технічний паспорт.

Рішенням Виконавчого комітету Української міської ради №196 від 15.08.2013 року земельній ділянці, орендарем якої є позивач на підставі Договору оренди від 24.10.2012 року площею 0,058 га, було присвоєно тимчасову (будівельну) адресу: м. Українка, вул. Соснова 1 «Б».

Позивач зазначає, що після закінчення будівництва позивач звертався до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області з декларацією про готовність обєкта до експлуатації за результатами розгляду якої інспекцією виявлено, що в пункті 10 декларації не зазначена інформація про дозвільний документ. Усунути вказані недоліки у позивача не має можливості, так як повідомлення про початок виконання будівельних робіт до Інспекції не подавалося та дозвільна документація на виконання будівельних робіт не отримувалася.

Згідно експертного висновку, виготовленого на замовлення позивача приватним підприємством «ТРИТЕТПРОЕКТ», встановлено готовність до експлуатації будівлі, яка розташована за адресою: Київська обл., Обухівський район, м. Українка, вул. Соснова, будинок 1 «Б», загальною площею 188 кв. м. та складається з восьми гаражних боксів: гаражний бокс № 1 площею 23,6 кв.м, гаражний бокс № 2 площею 23,6 кв.м, гаражний бокс № 3 площею 23,6 кв.м, гаражний бокс № 4 площею 23,6 кв.м, гаражний бокс № 5 площею 23,6 кв.м, гаражний бокс № 6 площею 23,6 кв.м, гаражний бокс № 7 площею 23,6 кв.м, гаражний бокс № 8 площею 23,6 кв.м Будівлі гаражів по вул. Соснова в м. Українка Обухівського району Київської області вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливість його безпечної експлуатації усі основні будівельні конструкції знаходяться в задовільному технічному стані та можуть використовуватися за призначенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, згідно з якими кожен володіє, користується та розпоряджається своєю власністю на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності, відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України становлять три складові - право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Володіння майном - це юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю.

Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певну користь та вигоду. Право розпорядження - це можливість власника установлювати, змінювати та припиняти юридичне існування майна.

Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.І ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Позивач зазначає, що всупереч викладеним вище нормам позивач не може в повній мірі здійснити своє право власності щодо зазначених нежитлових споруд, позивач обмежений у своєму праві розпоряджатися своїм майном.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а відповідно до ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права є його визнання.

Також, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно до ч. 5 ст. 376 Цивільного кодексу України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Позивач вважає свої позовні вимоги законними та обґрунтованими, оскільки, надані ним докази у сукупності підтверджують правомірність користування земельною ділянкою, приналежність йому даного обєкту нерухомості, виконання будівельних робіт підрядником на замовлення позивача, оплату будівельних робіт позивачем, відповідність збудованого нерухомого майна будівельним нормам та можливість його безпечної експлуатації. Нежитлова будівля, яка складається з восьми гаражних боксів не порушує права інших осіб.

Просить в позові визнати за Споживчим кооперативом гаражно-будівельний кооператив «Сосновий-2011» право власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: Київська обл., Обухівський район, м. Українка, вул. Соснова, будинок 1 «Б», загальною площею 188 кв. м. та складається з восьми гаражних боксів: гаражний бокс № 1 площею 23,6 м2, гаражний бокс № 2 площею 23,6 м2, гаражний бокс № 3 площею 23,6 м2, гаражний бокс № 4 площею 23,6 м2, гаражний бокс № 5 площею 23,6 м2, гаражний бокс № 6 площею 23,6 м2, гаражний бокс № 7 площею 23,6 м2, гаражний бокс № 8 площею 23,6 м2, на земельній ділянці з кадастровим номером :01:026:0020.

Однак, позивач в позові посилається на статті, які визначають та захищають вже існуюче право власності, при цьому не обґрунтував, з посилання на відповідні норми законодавства, факту та правомірності підстав набуття права власності на спірний Обєкт та не навів обставин, які свідчать про заперечення чи не визнання саме відповідачем права позивача.

Стаття 392 Цивільного кодексу України, на яку позивач посилається, передбачає підставою захисту права власності його невизнання іншою особою чи втрату документу. Тобто відповідачами за відповідними позовами можуть бути особи, які не визнають право власності або особи, які уповноважені оформлювати правовстановчі документи (в тому числі в разі їх втрати).

Вирішуючи спори про захист права власності, необхідно дослідження факту наявності права власності в особи та підстав його набуття.

Як визначено ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивач в позові посилається на будівництво ним Обєкту, тобто створення нового майна.

Згідно зі ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Частиною 2 відповідної ст. 331 Цивільного кодексу України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 331 Цивільного кодексу України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Стаття 375 Цивільного кодексу України визначає, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч.2 ст. 375).

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч.3 ст. 375).

Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу (ч.4 ст. 375).

Позивач, посилаючись на ст. 376 Цивільного кодексу України визнає факт самочинного будівництва.

Стаття 376 Цивільного кодексу України визначає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч. 1 ст. 376).

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376).

Частиною 3 ст. 376 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376).

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376).

Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене (ч. 6 ст. 376).

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (ч. 7 ст. 376).

Таким чином, з огляду на наведені норми чинного законодавства, право власності на майно, яке є самочинним будівництвом не виникає у звязку з його створенням.

Згідно з ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, відповідна стаття передбачає можливість визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за рішенням суду в разі здійснення такого будівництва на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

В той же час, відповідна ст. 376 Цивільного кодексу України не передбачає можливості визнання права власності на обєкти самочинного будівництва, збудовані без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Натомість, з огляду на ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, яка визначає ознаки обєктів самочинного будівництва, згідно з ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Також, ч. 3 ст. 375 Цивільного кодексу України визначає право власника на забудову земельної ділянки за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

З огляду на наведені норми законодавства, не передбачено можливості визнання права власності за рішенням суду на обєкти самочинного будівництва в разі наявності одночасно всіх ознак визначених ч. 1 ст.376 Цивільного кодексу України, а саме одночасно будівництва на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, належно затвердженого проекту, з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як зазначено Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області під час розгляду декларації про готовність обєкта до експлуатації на обєкт «Гаражні бокси по вул. Соснова в м. Українка Обухівський р-н, Київська обл.» встановлено, що у забудовника був відсутній дозвільний документ на будівництво.

Порядок набуття права на виконання будівельних робіт визначено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком виконання будівельних робіт, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №466 від 13.04.2011 року.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник будівництва має право на виконання будівельних робіт після:

1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо обєктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком обєктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;

2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо обєктів будівництва, що належать до І-ІІІ категорій складності;

3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо обєктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

Щодо посилань позивача на п. 10. Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджених Постановою КМ України від 13.04.2011 року № 461, який передбачає, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта.

Відповідне визнання стосується ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України, яка, як встановлено судом, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки позивачем не надано доказів здійснення будівництва, хоч і на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, однак за наявності відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, належно затвердженого проекту, з дотриманням будівельних норм і правил.

Наданий позивачем ОСОБА_4 звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж Обєкта, розроблений експертами ПП «ТРИТЕТПРОЕКТ», які мають кваліфікацію виконавців окремих видів робіт (послуг), повязаних із створенням обєкта архітектури, засвідчує лише технічні характеристики Обєкта, містить дані обстеження та огляду основних несучих та огороджувальних конструкцій. При цьому, в Звіті відсутні достатні дані про обстеження, які дають змогу обґрунтовано стверджувати, що Обєкт готовий до експлуатації, в Звіті відсутні дані про дослідження на відповідність Обєкту будівельним нормам і правилам, додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що спірний Обєкт придатний до безпечної експлуатації, відповідає архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним нормам і правилам.

Також, відсутність належним чином затвердженої проектної документації, про що також зазначено і в експертному Звіті, не дозволяє встановити відповідність обєкта ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України, а саме, що обєкт збудовано без істотних відхилень від проекту, будівництво не суперечить суспільним інтересам та не порушує права інших осіб, без істотного порушення будівельних норм і правил, що забезпечує можливість безпечної експлуатації Обєкту.

Крім того, за відсутності проектної документації взагалі не можливо встановити обсяг, якість та вартість виконаних робіт. З наданого позивачем ОСОБА_5 виконаних робіт вбачається їх вартість в сумі 24960 грн., що з врахуванням встановленої при обстеженні площі створеного обєкту 188,8 кв.м, виходить по 132,20 грн. за один гаражний бокс площею 23,6 кв. м. капітального будівництва з бетонним фундаментом, бетонними перекриттями та несучими зовнішніми стінами, що взагалі ставить під сумнів сам факт будівництва.

Таким чином, саме лише отримання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно, за відсутності належних доказів відповідності збудованого майна проектній документації, будівельним нормам та правилам, що необхідне для встановлення можливості безпечної експлуатації, не достатньо для визнання права власності на спірний Обєкт самочинного будівництва.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені та не обґрунтовані, тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

вирішив:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 29.08.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін