ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2016 року Справа № 904/2688/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

судді: Чус О.В., Дармін М.О.

при секретарі: Логвіненко І.Г.

Представники сторін у судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи попереджені належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», м. Павлоград,

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року по справі № 904/2688/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Лугстройексперт», м. Харків,

до: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», м. Павлоград,

про стягнення 38 572,55 грн. заборгованості за виконані роботи, 17 302,32 грн. пені, 2 619,08 грн. інфляційних втрат, 1478,05 грн. 3% річних

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року (суддя Бондарєв Е.М.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Лугстройексперт» - задоволені.

Суд стягнув з публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Лугстройексперт" 38 572,55 грн. заборгованість за виконані роботи, 17 302,32 грн. пені, 2 619,08 грн. інфляційних втрат, 1 478,05 грн. 3% річних, судовий збір у сумі 1 378,00 грн. та витрати по оплаті послуг адвоката у сумі 2 000,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, та відмовити у позові.

В обґрунтування своєї скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права, не повно зясував обставини справи та зробив висновок, який не ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства.

Так, апелянт посилається на те, що про строчка виконання зобовязання з оплати повинна відраховуватись з дати, коли підрядник надав замовнику рахунок для здійснення оплати. Оскільки доказів надання замовнику рахунків на оплату позивач не надав, суд першої інстанції необґрунтовано дійшов до висновку про прострочку оплати та безпідставно застосував положення статті 625 ЦК України.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення суду та відмови у позові.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25 липня 2016 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 30 серпня 2016 року колегією суддів у складі : головуючого судді Березкіної О.В.( доповідача); суддів: Чус О.В., Подобєд І.М.

Зміна складу судової колегії відбулась на підставі розпорядження керівника апарату суду ОСОБА_1 від 29.08.2016р., справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Березкіна О.В. (доповідач), суддів: Чус О.В., Дармін М.О.

В судове засідання сторони, які були належним чином повідомлені про дату і час розгляду справи, не зявились, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови).

Суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, за відсутності представників сторін, оскільки про час та місце розгляду справи вони повідомлені належним чином, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 26.01.2015 року між публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі - замовник, відповідач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Лугстройексперт" (далі - підрядник, позивач) укладено договір на виконання проектних робіт № 10-ПУ-ЕП (далі - договір) відповідно до пункту 1.1 якого в порядку і на умовах, визначених договором, підрядник прийняв на себе зобов'язання за плату і за завданням замовника виконати роботи по розробці Проектної документації: Обстеження, оцінка технічного стану будівельних конструкцій будівель і споруд філії "Павлоградське енергопідприємство" ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі - Проектна документація).

Замовник зобов'язався прийняти розроблену Проектну документацію та оплатити її в порядку, передбаченому договором ( п.1.2. договору).

Види і зміст робіт з розробки Проектної документації (далі - Роботи), вимоги до Проектної документації, визначаються в Технічному завданні на розробку Проектної документації (далі - Завдання), яке є невід'ємною частиною договору (додаток №1) (п.1.3 договору).

Згідно з п. 1.4 договору та календарним планом (Додаток № 3), сторони узгодили строк виконання підрядних робіт - лютий - липень 2015 року.

Узгоджена сторонами загальна вартість проектних робіт згідно з п. 2.1. договору становить 98 273, 14 грн., в т.ч. ПДВ 16 378,85 грн.

Відповідно до п. 2.3. договору розрахунок за виконані підрядником роботи здійснюється замовником шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника протягом 5 робочих днів починаючи з 90 календарного дня з дати підписання відповідного Акту здачі-приймання виконаних робіт на підставі отриманого замовником рахунку. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку замовника (п. 2.3 договору).

Пунктом 4.1 договору сторони встановили, що здача оформленої у встановленому порядку Проектної документації здійснюється з наданням підрядником замовнику підписаних зі свого боку 2 (двох) примірників Актів здачі-приймання виконаних робіт не пізніше 3 днів з моменту виконання робіт.

Замовник протягом 10 календарних днів з дня отримання Проектної документації та Акту здачі-приймання виконаних робіт зобов'язаний направити Підряднику підписаний зі свого боку Акт здачі-приймання виконаних робіт (п. 4.2. договору).

За умовами п. 4.3 договору, в разі невідповідності виконаних робіт умовам, викладеним в Завданні замовника і договорі, замовник направляє підряднику Акт з переліком необхідних доробок, які підрядник зобов'язаний усунути за власний рахунок протягом 10 календарних днів з моменту направлення Акту з переліком необхідних доробок (п.4.4 договору).

Звертаючись до публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" із позовом ( з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) про стягнення заборгованості на загальну суму 59 972,00 грн., з яких:

- 38 572,55 грн. заборгованість за виконані роботи;

- 17 302,32 грн. пеня за період з 06.07.2015 року по 05.02.2016 року;

- 2 619,08 грн. інфляційні втрати за період з серпня 2015 року по лютий 2016 року;

- 1 478,05 грн. 3% річних за період з 06.07.2015 року по 07.04.2016 року, а також 2 000,00 грн. витрат на правову допомогу, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Лугстройексперт" посилався на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором на виконання проектних робіт № 10-ПУ-ЕП від 26.01.2015 року в частині своєчасної та повної оплати за роботи виконані на загальну суму 98 273,13 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав обумовлені договором підряду роботи, що підтверджується актами виконаних робіт, підписаних відповідачем. Проте, у порушення умов договору, відповідач вартість виконаних робіт оплатив частково, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 38 572,55 грн., що є підставою для нарахування інфляційних, 3% річних та пені.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

В силу ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов укладеного договору. Відповідно до вимог ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору підрядником протягом лютого-квітня 2015 року були виконані проектні роботи, які замовник прийняв без зауважень та вимог про доробку, що підтверджується Актами здачі-приймання виконаних робіт на загальну суму 98 273,13 грн.:

- № 1 за лютий 2015 року від 26.02.2015 року на суму 9 700,58 грн.;

- № 2 за квітень 2015 року від 01.04.2015 року на суму 88 572,55 грн.

26.02.2015 року підрядник надав замовнику рахунок № 1 на сплату виконаних та прийнятих за актом № 1 від 26.02.2015 року підрядних робіт вартістю 9 700,58 грн., який з огляду на положення п. 2.3 Договору, відповідач мав оплатити протягом 5 робочих днів починаючи з 90 календарного дня з дати підписання відповідного Акту здачі-приймання виконаних робіт, тобто до 03.06.2015 року.

Згідно з платіжним дорученням №20F38DВ180 від 12.06.2015 року відповідачем зазначений рахунок був оплачений в повному обсязі 12.06.2015 року.

01.04.2015 року підрядник надав замовнику рахунок № 2 на оплату виконаних та прийнятих за актом № 2 від 01.04.2015 року підрядних робіт вартістю 88 572,55 грн., який з огляду на положення п. 2.3 Договору, відповідач мав оплатити протягом 5 робочих днів починаючи з 90 календарного дня з дати підписання відповідного Акту здачі-прийняття виконаних робіт, тобто до 06.07.2015 року.

Відповідачем зазначений рахунок був оплачений частково:

- 05.10.2015 року згідно з платіжним дорученням №29FВ6А9В6 на рахунок позивача було зараховано грошові кошти у сумі 20 000,00 грн.;

- 05.02.2016 року згідно з платіжним дорученням №2В0DЕDВОЕD на рахунок позивача було зараховано грошові кошти у сумі 10 000,00 грн.;

- 01.04.2016 року на рахунок позивача було зараховано грошові кошти у сумі 10 000,00 грн., що підтверджується випискою з поточного рахунку позивача;

- 29.04.2016 року згідно з платіжним дорученням №ЗС2А8С3СD0 на рахунок позивача було зараховано грошові кошти у сумі 10 000,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, є порушенням зобовязання.

Проте, на час розгляду справи доказів сплати суми в розмірі 38 572,55 грн. за роботи, виконані згідно Акту № 2 за квітень 2015 року від 01.04.2015 року сторонами суду не надано, тому господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення означеної суми заборгованості з відповідача.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 Цивільного кодексу України).

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п.6 ст.231 Господарського кодексу України).

Згідно п. 5.7 договору в разі несвоєчасної оплати виконаних робіт, замовник на письмову вимогу підрядника сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 17 302,32 грн. за період з 06.07.2015 року по 05.02.2016 року відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, тому висновки суду першої інстанції в цій частині є законними та обґрунтованими.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено прострочення виконання грошового зобов»язання, то заявлені позивачем до стягнення 3% річних у сумі 1 478,05 грн. за період з 06.07.2015 року по 07.04.2016 року та інфляційні втрати у сумі 2 619,08 грн. за період з серпня 2015 року по лютий 2016 року є також законними та обґрунтованими.

При цьому, доводи апелянта про те, що за відсутності доказів надання замовнику рахунків на оплату, факт прострочки не доведений позивачем, є безпідставними.

Так, відповідно до п. 2.3. договору, розрахунок за виконані підрядником роботи здійснюється замовником шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника протягом 5 робочих днів починаючи з 90 календарного дня з дати підписання відповідного Акту здачі-приймання виконаних робіт на підставі отриманого замовником рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, рахунок для перерахування грошових коштів зазначений у договорі у якості реквізитів сторін, акти виконаних робіт відповідачем підписано без зауважень, що свідчить про його обізнаність про суми, які він повинен сплатити.

Рахунок № 2 на оплату виконаних та прийнятих за актом № 2 від 01.04.2015 року підрядних робіт вартістю 88 572,55 грн., відповідач мав оплатити протягом 5 робочих днів починаючи з 90 календарного дня з дати підписання відповідного Акту здачі-прийняття виконаних робіт, тобто до 06.07.2015 року, а тому наявність чи відсутність доказів надання рахунку на оплату не звільняє відповідача від обовязку з оплати виконаних робіт.

Доводи апелянта про відсутність підстав для нарахування 3% річних та інфляційних з тих підстав, що у договорі сторони передбачили у якості відповідальності лише пеню, є неспроможними, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.11.2012 N 5011-32/5219-2012).

Відповідно до ст.44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної судом, витрат, повязаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, повязаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на послуги адвоката в сумі 2 000,00 грн. були надані копії угоди про надання юридичної допомоги № 1/18/03/2016г від 18.03.2016 року, протоколу узгодження гонорару та порядку відшкодування фактичних витрат за угодою від 18.03.2016 року, акту здачі-приймання робіт від 07.04.2016 року, квитанції до прибуткового касового ордеру № 2 від 18.03.2016 року на суму 2 000,00 грн., свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 844 від15.03.2007 року, тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача витрати за послуги адвоката.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і обєктивно зясував всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст.103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року по справі № 904/2688/16 - залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 31.08.2016р.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О.Дармін

Суддя О.В.Чус