КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2016 р. Справа№ 910/30830/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пашкіної С.А.

Чорної Л.В.

секретар судового засідання Білак В.Ю.

за участю представників:

від позивача: Герасименко Р.Г. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Бєляев Ю.Л. - за належним чином оформленою довіреністю;

від третьої особи: не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016р.

у справі №910/30830/15 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо"

до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування"

третя особа - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області

про стягнення 13389,97 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" про стягнення виплаченого страхового відшкодування, інфляційних втрат та 3% річних в сумі 13389,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як страховик за договором добровільного страхування майна потерпілого, виплатив страхове відшкодування страхувальнику 9992,51 грн. 08.08.2014р. і з моменту здійснення такої виплати замінив страхувальника у правовідносинах останнього особи, відповідальної за збитки, або у разі, якщо його відповідальність була застрахована, до його страховика.

Отримавши 16.10.2014р. вимогу позивача, відповідач (страховик особи, за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності), добровільно, упродовж 90 днів не відшкодував позивачу понесені ним витрати, за виключенням франшизи, тому з 12 січня 2015 року є боржником, який прострочив виконання грошового зобов'язання і повинен сплати суму боргу з урахуванням інфляції та 3% річних з простроченої суми, що за розрахунками позивача, становить 3726,64 грн. та 180,82 грн. відповідно.

Правове обґрунтування позову здійснено з посиланням на ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст. ст. 625 та 993 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2016р. у справі № 910/30830/15 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" 9482,51 грн. страхового відшкодування, 3726,64 грн. інфляційних втрат, 180,82 грн. 3% річних.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати в повному обсязі рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016р. у справі №910/30830/15 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга умотивована недотриманням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповним з'ясуванням усіх істотних обставин, які мали значення для справи.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2016р. апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016р. у справі №910/30830/15 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Кропивної Л.В., судді: Руденко М.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2016р. апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" у складі колегії суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Смірнова Л.Г., прийнято до провадження та призначено до розгляду на 08.06.2016р.

06.06.2016 року через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому його представник вказував про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2016р. розгляд апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" відкладено на 29.06.2016р.

29.06.2016 року через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу по справі №910/30830/15 з копіями листів від УДВС у донецькій області.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016р. розгляд апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" відкладено на 06.07.2016р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.07.2016р. у зв'язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. у відпустці, змінено склад колегії суддів та сформовано новий склад колегії: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2016р. розгляд апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" відкладено на 03.08.2016р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 02.08.2016р. у зв'язку з перебуванням судді Руденко М.А. у відпустці, змінено склад колегії суддів та сформовано новий склад колегії: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Пашкіна С.А., Чорна Л.В.

У судовому засіданні 03.08.2016р. представник позивача не погоджувався з мотивами апеляційної скарги, вказуючи на законне рішення суду першої інстанції. На думку представника відповідача оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Третя особа - УДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області до судового засідання, що відбулось 03.08.2016 року, не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників третьої особи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності третьої особи є можливим.

Заслухавши доводи сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає що апеляційна скарга ТОВ «Експрес Страхування» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими законом суду першої інстанції.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 23.10.2013р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" (страховик, позивач) та власником автомобіля "Toyota Corolla" д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_5 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №1-01, за умовами якого застраховано автомобіль марки "Toyota Corolla" д.н.з. НОМЕР_1, в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки ВДАІ Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві №9407645, 04.07.2014р., по вул. Кадетський Гай, 6, у м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Toyota Corolla", д.н.з.НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля марки "Chevrolet Aveo", д.н.з.НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, внаслідок чого пошкоджено зазначені автомобілі.

Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_6 п. 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001р., що встановлено постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 11.07.2014р. по справі №760/14566/14-п.

На виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту №1-01 від 23.10.2013р., на підставі страхового акту №3157-02 від 07.08.2014р., позивач визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "Toyota Corolla" шляхом перерахування коштів на рахунок СТО - Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Авто", в розмірі 9992,51 грн., згідно платіжного доручення №8909 від 08.08.2014р.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі рахунку-фактури СТО - Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОСАМІТ ЛТД" №С-00059702 від 09.07.2014р., згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "Toyota Corolla", д.н.з.НОМЕР_1, становить 14706,53 грн., включно з ПДВ.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Зі змісту статтей 1187, 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_2, застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3895644 у Товаристві з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування", чинного на момент скоєння ДТП (04.07.2014р.). Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 50000 грн., розмір франшизи - 510 грн.

Пунктом 36.4. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Позивач, відповідно до умов укладеного між ним (страховик) та власником автомобіля "Toyota Corolla" - ОСОБА_5 (страхувальник), договору добровільного страхування наземного транспорту №1-01 від 23.10.2013р., виплатив власнику пошкодженого автомобіля "Toyota Corolla", д.н.з.НОМЕР_1, страхове відшкодування в розмірі 9992,51 грн.

Отже до Позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, у розмірі виплаченого страхування, у межах передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, яке власник автомобіля марки "Toyota Corolla", д.н.з.НОМЕР_1, мав до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Заявою № 4563 від 13.10.2014р. позивач звернувся до відповідача про виплату страхового відшкодування у сумі 9992,51 грн. Вказана заява була отримана відповідачем 16.10.2014р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 13.10.2014р., наявним в матеріалах справи, проте була залишена без відповіді та задоволення.

Пунктом 36.4. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Також, Законом України "Про страхування" та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу (Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 15.04.2015р. у справі №3-50гс15).

Таким чином, реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення (аналогічна позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2011р. у справі № 42/92).

Враховуючи зазначене, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу у межах фактичних витрат останнього за мінусом франшизи, 9482,51 грн. (9992,51 грн. сума страхового відшкодування - 510,00 грн. франшизи),

Отже, висновок суду першої інстанції про стягнення вказаної суми з відповідача є вірним.

Стосовно заперечень апелянта про припинення його зобов'язань перед позивачем на підставі проведеного зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно із заявою №2222/3610/804 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.05.2015р., за якою у взаємозалік були включені вимоги до ПрАТ СК "ВУСО" з виплати страхового відшкодування в порядку регресу по рішенню Господарського суду Донецької області від 10.12.2013р. у справі №905/7938/13, то такі заперечення судовою колегією відхиляються з наступних мотивів.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 10.12.2013р. у справі 905/7938/13 позов Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення 29550,52 грн. суми виплаченого страхового відшкодування та 3% річних у розмірі 937,52 грн. задоволено.

Позивачем вищевказане рішення виконано в повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи Постановою від 23.05.2014р. про закінчення виконавчого провадження ВП №42475500 та платіжними дорученнями №5341, №5360, №5340 від 16.05.2014р. на загальну суму 32 208,54 грн.

Крім цього, з листа УДВС у Донецькій області від 18.04.2016р. вбачається, що на депозитному рахунку Ворошиловського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебувають кошти, стягнуті з примусового виконання наказу 905/7938/13.

Крім цього, при зверненні до суду позивач просив стягнути з відповідача 3726,64 грн. інфляційних втрат та 180,82 грн. 3% річних нараховані за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 13.01.2015р. по 01.09.2015р.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи відповідача (апелянта) про те, що до вимог позивача не підлягає застосуванню дія частини 2 ст. 625 ЦК України щодо нарахування інфляційних та 3% річних відхиляються колегією суддів, з огляду на те, що такі доводи не узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України щодо застосування цієї норми закону.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Верховний Суд України в постанові від 01.06.2016р. у справі №910/22034/15 (сторонами якої є приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" та приватне акціонерне товариство "Українська охоронно-страхова компанія") зробив висновок щодо можливості застосування ст. 625 ЦК України, зазначивши таке: «правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов'язанням. Грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема із факту завдання майнової шкоди іншій особі. Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК України.»

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для відступлення від зазначеної правової позиції Верховного Суду України, оскільки обставини даної справи є аналогічними обставинам справи, по якій надані висновки Верховним Судом України.

Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий кур'єр" та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. №23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997р. №62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012р. №52/30).

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів вказує на те, що заявлений період не відповідає дійсному, враховуючи п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" період прострочення зобов'язання по сплаті боргу починається з 15.01.2015р. (16.10.2014р. + 90 днів). Крім цього, розрахунок інфляційних втрат здійснено без урахування встановлених індексів інфляції, показник яких був менше 100% (липень, серпень 2015р.).

З огляду на встановлене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про правомірність вимог позивача щодо стягнення 3620,96 грн. інфляційних втрат та 3% річних 179,26 грн., але за період з 15.01.2015р.-01.09.2015р., тож позов, як обґрунтований, підлягає задоволенню у встановленому апеляційним судом розмірі.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Змістом ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

З огляду на встановлене, апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016р. у справі №910/30830/15 - зміні в частині задоволених вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

У судовому засіданні 03.08.2016р. оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016р. у справі №910/30830/15 - частково задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016р. - змінити.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 15/2; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31; ) 9482 (дев'ять тисяч чотириста вісімдесят дві) грн. 51 коп. страхового відшкодування, 3620 (три тисячі шістсот двадцять) грн. 96 коп. інфляційних втрат, 179 (сто сімдесят дев`ять) грн. 26 коп. 3% річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 1208 (одна тисяча двісті вісім) грн. 26 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.»

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31; ідентифікаційний код 31650052) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 15/2; ідентифікаційний код 36086124) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги 10 (десять) грн. 72 коп.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

6. Матеріали справи № 910/30830/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді С.А. Пашкіна

Л.В. Чорна