РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2016Справа № 913/474/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом публічного акціонерного товариства "УКРТЕЛЕКОМ" (далі - Товариство) в особі Харківської філії публічного акціонерного товариства "УКРТЕЛЕКОМ" до публічного акціонерного товариства акціонерного банку "УКРГАЗБАНК" (далі - Банк) про стягнення 665,57 грн.,

за участі представників:

позивача: не з'явились,

відповідача: Лінніченко І.В., за довіреністю від 21 червня 2010 року № 361,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2016 року Товариство звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Банку про стягнення заборгованості за договором про надання послуг бізнес-мережі від 30 грудня 2011 року № 2303522, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, у розмірі 665,57 грн., з яких: 519,03 грн. - інфляційні нарахування, 146,54 - три проценти річних.

Ухвалою суду від 29 березня 2016 року (суддя Ворожцов А.Г.) порушено провадження в справі № 913/474/16 та призначено її до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 1 червня 2016 року вищезазначену справу направлено за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

За результатами проведеного автоматичного розподілу дана справа передана на розгляд судді Павленку Є.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 8 червня 2016 року справу № 913/474/16 прийнято до свого провадження суддею Павленком Є.В. та призначено її до розгляду на 14 липня 2016 року.

Ухвалою суду від 14 липня 2016 року продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів за клопотанням представника відповідача та відкладено розгляд справи на 23 серпня 2016 року.

15 серпня 2016 року через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшов лист, в якому Товариство просило здійснювати розгляд справи за відсутності його повноваженого представника.

Під час судового засідання 23 серпня 2016 року представник відповідача просив про відкладення розгляду справи з метою надання додаткового часу для мирного врегулювання даного спору.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено можливість відкладення розгляду справи в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Беручи до уваги те, що відповідачу надавалось достатньо часу для висловлення своєї правової позиції по суті спору, подання письмових пояснень та додаткових документів, а також зважаючи на те, що чергове відкладення розгляду справи спричинить до виходу за межі встановленого статтею 69 ГПК України граничного строку вирішення спору, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та необхідність розгляду даної справи відповідно до статті 75 ГПК України за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2011 року між Товариством та Банком в особі Луганської філії ПАТ «Укргазбанк» було укладено договір про надання послуг бізнес-мережі № 2303522 (далі - договір), за умовами якого позивач зобов'язався надавати відповідачу телекомунікаційні послуги бізнес-мережі, а Банк - отримувати та оплачувати вартість вказаних послуг.

Згідно з пунктом 4.1 укладеного правочину надання послуг за цим договором є платним.

Порядок оплати наданих телекомунікаційних послуг: в кредит. Не пізніше десятого числа місяця, що настає за розрахунковим, позивач зобов'язався виставляти Банку рахунок для оплати вартості наданих послуг. Розрахунковим місяцем вважався кожний календарний місяць року, у межах якого надавалися послуги (пункт 4.2 та 4.3 зазначеної угоди).

Відповідно до пункту 4.4 договору в разі кредитної системи оплати, відповідач повинен був оплатити рахунок за послуги не пізніше останнього числа місяця, наступного за розрахунковим, шляхом перерахування належної до сплати суми на розрахунковий рахунок Товариства.

У разі авансової системи оплати, Банк для одержання послуг зобов'язаний був проводити щомісячно, до 20 числа поточного місяця, попередню оплату їх вартості в розмірі не менше суми послуг, наданих у попередньому розрахунковому періоді, з подальшим перерахунком (до 10 числа місяця, що настає після розрахункового періоду), виходячи з фактично наданих послуг. Залишок авансу переноситься на наступний розрахунковий період (пункт 4.5 правочину).

Листом від 9 вересня 2015 року № 12234/7831/2015 відповідач повідомив Товариство, що Банк звертався у вересня 2014 року із заявами про припинення послуг за договором у попередні періоди, що є підставою для уточнення суми боргу за вказаним правочином. Виходячи з цього, відповідач просив врахувати зазначені звернення та уточнити суму боргу, яка підлягає до сплати.

Зважаючи на те, що відповідно до пункту 8.3 договору Банк мав право в односторонньому порядку відмовитись від отримання послуг у будь-який час, письмово попередивши про це Товариство за 30 календарних днів, позивачем було проведено перерахунок нарахувань та встановлено, що станом на 1 січня 2016 року заборгованість відповідача, яка виникла з 1 липня 2014 року по 11 жовтня 2014 року, склала 57 670,28 грн.

15 січня 2016 року на адресу Банку була направлена претензія № 26-12/02 щодо необхідності сплатити борг з урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції, який в сумі складав 89 007,71 грн.

Оскільки відповідач не здійснив погашення наявної суми заборгованості, Товариство звернулось з даним позовом до Господарського суду Луганської області з вимогою про стягнення 57 670,28 грн. основного боргу, інфляційних втрат у розмірі 29 489,17 грн. та 2 513,83 грн. трьох процентів річних.

Надалі, у зв'язку з частковою сплатою Банком суми боргу в розмірі 89 007,71 грн. Товариство зменшило розмір позовних вимог та просило стягнути з відповідача 519,03 грн. інфляційних втрат та 146,54 трьох відсотків річних. До того ж, у зв'язку з ліквідацією Луганської філії відповідача справа № 913/474/16 була передана для розгляду за місцезнаходженням відповідача до Господарського суду міста Києва.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами статті 903 ЦК України замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На підставі статті 625 ЦК України Товариство просило суд стягнути з відповідача три проценти річних в сумі 2 513,83 грн., нараховані з 1 липня 2014 року по 31 січня 2016 року, а також 29 489,17 грн. втрат від інфляційних процесів, нарахованих за той самий період. Як судом було зазначено вище, Банк у межах розгляду справи частково сплатив суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних, а тому залишок компенсаційних витрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 519,03 грн. інфляційних втрат та 146,54 трьох відсотків річних.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту вищезазначених нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що обов'язковою умовою для застосування відповідальності за неналежне виконання особою взятих на себе грошових зобов'язань є наявність прострочення боржником виконання такого зобов'язання.

Судом встановлено, що Банк обов'язок внесення оплати за надані послуги виконав з порушенням строків, передбачених умовами укладеного договору, а тому позивач набув права на стягнення з відповідача суми компенсаційних витрат.

Оскільки заявлені позивачем до стягнення розміри трьох процентів річних та інфляційних втрат є арифметично вірними, відповідають вимогам чинного законодавства і не суперечать положенням договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача вищевказаних сум підлягають задоволенню в повному обсязі.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 32-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" (03087, міста Київ, вулиця Єреванська, будинок 1, ідентифікаційний код 23697280) на користь публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, місто Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 18, ідентифікаційний код 21560766) в особі Харківської філії (61002, місто Харків, вулиця Іванова, 7/9, ідентифікаційний код 25614660) три проценти річних у розмірі 146 (сто сорок шість) грн. 54 коп., 519 (п'ятсот дев'ятнадцять) грн. 03 коп. інфляційних втрат, а також 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30 серпня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко