КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2016 р. Справа№ 910/3703/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Федорчука Р.В.

Майданевича А.Г.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 01.09.2016 року по справі №910/3703/16 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АФТ ГРУП"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2016р.

у справі №910/3703/16 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОФОРМАТ Стальконструкція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АФТ ГРУП"

про стягнення 34 597,31 грн.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОФОРМАТ Стальконструкція" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АФТ ГРУП" (далі-відповідач) 34 600,42 грн., з яких: 18 194,52 грн. - основного боргу, 1 617,41 грн. - 3% річних, 14 788,49 грн. - інфляційних втрат.

22.04.2016 року позивачем подано до Господарського суду міста Києва заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 34 597,31 грн., з яких 18 194,52 грн. - основного боргу, 1 614,30 грн. - 3% річних, 14 788,49 грн. - інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2016р. у справі №910/3703/16 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АФТ ГРУП" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОФОРМАТ Стальконструкція" 18 194,52 грн. основного боргу, 14 656,56 грн. інфляційних втрат, 1 614,30 грн. 3% річних та 1 372,75 грн. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції від 26.04.2016р., відповідач звернувся з апеляційної скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове, в яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для справи; на порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Розглянувши в судовому засідання, яке відбулося 01.09.2016р., дане клопотання, дослідивши матеріали справи та заслухавши думку представників сторін, судова колегія зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи вважає, що зазначене клопотання не підлягає задоволенню. Крім того, судовою колегією враховано твердження представника відповідача про те, що в офісі останнього були викрадені документи, з приводу чого відкрито кримінальне провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, судова колегія встановила наступне.

21.01.2013 року між відповідачем, як замовником, та позивачем, як підрядником, було укладено договір №2-ц (далі - Договір), відповідно до умов якого підрядник зобов'язався на свій ризик виконати гаряче цинкування (обробку) металевих виробів за завданням (заявкою) замовника, а замовник зобов'язався прийняти та повністю оплатити виконану роботу.

Найменування (номенклатура) металевих виробів, найменування, обсяги, вартість робіт, та інші умови указуються у специфікаціях до цього Договору, які є невід'ємною частиною цього Договору (п.1.3 Договору).

Положеннями п. 2.3 Договору встановлено, що підрядник визначає остаточну вартість робіт та зазначає її в Специфікації після приймання металевих виробів у замовника. Специфікація набирає чинності та стає частиною цього Договору з дати її підписання обома сторонами та скріплення їх печатками сторін. Після підписання сторонами Специфікацій, сторони керуються Специфікаціями.

Положеннями п. 2.9 Договору встановлено, що факт виконання підрядником робіт підтверджується Актом виконаних робіт.

Цинковані металеві вироби повертаються замовнику на підставі Акту прийому-передачі (п. 2.10 Договору).

Умовами п. 3.2.1 Договору встановлений обов'язок замовника прийняти виконані роботи та оплатити їх в порядку, передбаченому цим Договором.

У відповідності до п.4.1, 4.2 Договору оплата за роботи за цим Договором здійснюється шляхом 100% попередньої оплати. Замовник зобов'язаний оплатити суму, зазначену у Специфікації, до виконання робіт підрядником, але в будь-якому випадку не пізніше 3 (трьох) банківських днів з дати підписання Специфікації сторонами.

Пунктом 4.3 Договору сторони погодили, що оплата за роботи здійснюється замовником на підставі Специфікації та/або рахунку підрядника. Рахунок складається підрядником на підставі та у день підписання Специфікації сторонами та направляється замовнику засобом факсимільного зв'язку, з подальшим відправленням оригіналу поштою.

Відповідно до п.4.4 Договору, якщо замовник не сплатив встановленої ціни роботи, підрядник має право притримати результат роботи, а також залишок необроблених металевих виробів замовника до повної оплати.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами були погоджені, підписані та скріплені печатками товариств Специфікації до Договору, а саме: №1 від 21.01.2013р. на суму 7 043,04 грн., № 2 від11.02.2013р. на суму 9 390,72 грн., № 3 від 18.02.2013р. на суму 9 390,72 грн., № 4 від 05.03.2013р. на суму 12 618,78 грн. та № 5 від 26.03.2013р. на суму 5 575,74 грн.

Так, на виконання умов Договору позивачем виконані роботи з цинкування металоконструкцій замовника на загальну суму 44 019,00 грн., що підтверджується Актами надання послуг № 324 від 04.04.2013р. на суму 7 043,04 грн., № 325 від 04.04.2013р. на суму 9 390,72 грн., № 326 від 04.04.2013р. на суму 9 390,72 грн., №367 від 18.04.2013р. на суму 12 618,78 грн., № 368 від 18.04.2013р. на суму 5 575,74 грн.

При цьому, Акти надання послуг №324 від 04.04.2013р., № 325 від 04.04.2013р., № 326 від 04.04.2013р. підписані представниками обох сторін та скріплені їх печатками, однак Акти надання послуг №367 від 18.04.2013р. та №368 від 18.04.2013р. підписані лише зі сторони позивача.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що відповідачем виконано зобов'язання з оплати робіт з цинкування металоконструкцій лише за Специфікаціями № 1 від 21.01.2013р., №2 від11.02.2013р. та № 3 від 18.02.2013р., при цьому Специфікації №4 від 05.03.2013р. на суму 12 618,78 грн. та №5 від 26.03.2013р. на суму 5 575,74 грн. залишилися неоплаченими зі сторони відповідача.

17.02.2015р., 07.05.2015р., 04.02.2016р. позивач звертався до відповідача з проханням підписати акти надання послуг (виконання робіт), а також погасити заборгованість за виконані роботи з цинкування металевих конструкцій у розмірі 18 194,52 грн., що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які отримані відповідачем.

За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за виконані роботи з обробки металевих конструкцій відповідно до Специфікацій №4 від 05.03.2013р. та №5 від 26.03.2013р. складає 18 194,52 грн. Також позивачем здійснено нарахування збитків від інфляції у розмірі 14 788,49 грн. та 3% річних у розмірі 1 614,30 грн. за порушення виконання грошового зобов'язання.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

У відповідності до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Внаслідок укладення спірного Договору між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судова колегія проаналізувавши умови укладеного між сторонами Договору вважає, що останній за своїм змістом та правовою природою є договором підряду.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч.1, 2 ст.837 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.1 ст.838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором (ст.854 Цивільного кодексу України).

Як встановлено вище, відповідач не здійснив оплату, погоджену сторонами в Специфікаціях №4 від 05.03.2013р. та №5 від 26.03.2013р.

Дана обставина сторонами не оспорюється.

Пунктами 4.1, 4.2 Договору сторони погодили, що оплата за роботи за цим Договором здійснюється шляхом 100% попередньої оплати. Замовник зобов'язаний оплатити суму, зазначену у Специфікації, до виконання робіт підрядником, але в будь-якому випадку не пізніше 3 (трьох) банківських днів з дати підписання специфікації сторонами.

Оплата за роботи здійснюється замовником на підставі специфікації та/або рахунку підрядника. Рахунок складається підрядником на підставі та у день підписання специфікації сторонами та направляється замовнику засобом факсимільного зв'язку, з подальшим відправленням оригіналу поштою (п.4.3 Договору).

З аналізу зазначених вище умов Договору вбачається, що сторони передбачили попередню оплату за виконані роботи, а тому позивач має право вимагати виплатити йому суму вартості робіт у розмірі 18 194,52 грн., що передбачено Специфікаціями № 4 від 05.03.2013р. та № 5 від 26.03.2013р.

Враховуючи викладене вище, судова колегія вважає, що погодивши та підписавши Специфікації №4 від 05.03.2013р. та № 5 від 26.03.2013р., відповідач зобов'язаний був не пізніше 3 (трьох) банківських днів з дати підписання специфікації оплатити позивачу грошові кошти у розмірі 18 194,52 грн.

При цьому, умовами Договору не встановлено обов'язку позивача відправляти оригінал рахунку на оплату відповідачу, оскільки з приписів п. 4.3 Договору вбачається, що сторони погодили альтернативні варіанти для оплати відповідачем робіт: або на підставі Специфікації, або на підставі рахунку на оплату.

Крім того, на підтвердження факту виконання робіт відповідно до погоджених між сторонами Специфікацій №4 від 05.03.2013р. та №5 від 26.03.2013р. позивачем надані акти №367 від 18.04.2013р. на суму 12 618,78 грн., № 368 від 18.04.2013р. на суму 5 575,74 грн., які не підписані відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Положеннями ст.882 Цивільного кодексу України визначено порядок передання та прийняття робіт за договором будівельного підряду.

Так, замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов'язаний негайно розпочати їх прийняття.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об'єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою (ч. 6).

Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства позивач не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання відповідача до підписання актів виконаних робіт. Обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити, законом покладений саме на відповідача. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 11.05.2012р. у справі №21/5005/14068/2011).

В матеріалах справи наявні листи позивача вих. № 28 від 17.02.2015р., вих. № 102/1 від 06.05.2015р., вих. № 10 від 04.02.2016р., направлених на адресу відповідача разом з актами надання послуг. Факт направлення зазначених листів, актів та одержання їх відповідачем підтверджується описами вкладення у цінний лист від 17.02.2015р., 07.05.2015р., 04.02.2016р., фіскальними чеками від 17.02.2015р. №7282, від 07.05.2015р. № 7631, від 04.02.2016р. № 2271.

У даних листах позивач вимагав від відповідача підписати акти прийому-передачі майна та акти про надання послуг, а також сплатити заборгованість за виконані роботи у розмірі 18 194,52 грн. на розрахунковий рахунок № 8300 в AT "УкрСиббаик", МФО 351005.

Оскільки, в матеріалах справи наявні належні докази направлення актів надання послуг на адресу відповідача та отримання їх відповідачем, а останнім заперечень та зауважень на дані акти не надано, судова вважає, що вказані вище є прийнятими відповідачем та підлягають оплаті.

Відповідно до частин 1, 2 та 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526 Цивільного кодексу України.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно із ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується факт підписання та погодження між сторонами Специфікацій №4 від 05.03.2013р. та № 5 від 26.03.2013р., які, в силу приписів п.4.2, 4.3 Договору, є підставою для оплати відповідачем робіт у розмірі 18 194,52 грн.

Більше того, матеріалами справи підтверджується виконання позивачем робіт на суму 18 194,52 грн., відповідно до актів № 367 від 18.04.2013р. на суму 12 618,78 грн., № 368 від 18.04.2013р. на суму 5 575,74 грн.

Крім того, відповідно до довідки позивача металеві вироби були притримані та зберігаються на відкритому майданчику за адресою визначеною пунктом 5.2.3 Договору. Дана довідка підписана головним бухгалтером та генеральним директором товариства і скріплена печаткою. (а.с.104-105 т.1).

Даний факт підтверджений представником позивача в судовому засіданні, яке відбулося 01.09.2016р.

Відповідачем відповідно до вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України не надано належних та допустимих доказів на спростування наявності вказаної вище заборгованості. До того ж, керівник відповідача пояснив в судовому засіданні, що дійсно позивач поставив металеві вироби згідно Специфікації №4 та 5, але оскільки не вистачало 5-ть металевих баків, тому ці вироби він відмовився прийняти та оплатити.

Таким чином, факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 18 194,52 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, судовою колегією визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Посилання відповідача на те, що між сторонами склалися відносини, за якими підрядник спочатку виконує робити з оцинкування, а вже після цього замовник приймає та оплачує виконані роботи, судовою колегіє не приймаються до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази погодження іншого ніж передбаченого умовами Договору порядку оплати виконаних робіт, шляхом зміни та доповнення до Договору, як це передбачено пунктом 9.4 останнього.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила ст. 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

З огляду на вищезазначені правові норми боржник не звільняється від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Враховуючи встановлене вище прострочення відповідачем грошового зобов'язання, приписи вказаних правових норм та перевіривши розрахунок суду першої інстанції, судова колегія вважає, що з відповідача судом першої інстанції правомірно стягнуто на користь позивача інфляційні витрати в розмірі 14 656,56 грн. та 3% річних в розмірі 1 614,30 грн.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарги, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційні скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АФТ ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2016р. у справі №910/3703/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2016р. у справі №910/3703/16 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/3703/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Р.В. Федорчук

А.Г. Майданевич