ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.08.2016 Справа № 907/451/16

Суддя господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: : Товариства з обмеженою відповідальністю „Ествуд", м. Іршава Закарпатської області

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Раково Закарпатської області

про стягнення заборгованості в сумі 129630,00 грн.,

Представники:

від позивача - Мурчова В., директор;

від відповідача - не з'явився.

Представникам сторін, присутнім в судовому засіданні, роз'яснено їх права та обов'язки відповідно до ст.ст. 20, 22 ГПК України, зокрема, право заявляти відводи.

СУТЬ СПОРУ: Товариством з обмеженою відповідальністю „Ествуд", м. Іршава Закарпатської області заявлено позов до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Раково Закарпатської області про стягнення заборгованості в сумі 129630,00 грн.

20.07.2016 року, ухвалою господарського суду Закарпатської області, порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 03.08.2016 року.

В судовому засіданні 03.08.2016 року оголошено перерву до 17.08.2016 року, для надання можливості сторонам подати витребувані судом документи та подати письмові пояснення по суті спірних відносин.

В судовому засіданні 17.08.2016 року, позивач, подав суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи, про продовження терміну розгляду справи на 15 днів, в понад строк передбачений ст. 69 ГПК України, а також про зменшення (уточнення) позовних вимог відповідно до ст. 22 ГПК України та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму 107990,00 грн.

Вказане клопотання судом задоволено повністю, подано позивачем до прийняття рішення судом першої інстанції, не суперечить законодавству, не порушує чиї - небудь права і охоронювані законом інтереси з огляду на що приймається судом.

За таких обставин, суд продовжив термін розгляду справи на 15 днів та розглядає зменшені позовні вимоги.

Представник позивача у ході судового розгляду наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх обґрунтованість долученими до матеріалів справи документами.

Відповідач проти позову заперечував повністю.

30.08.2016 року, представником відповідача через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи без участі відповідача.

За таких обставин справа вирішується в порядку передбаченому ст. 75 Господарського процесуального кодексу України без участі відповідача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

В період з червня по грудень 2013 року, Товариством з обмеженою відповідальністю „Ествуд" (надалі - позивач) на підставі усної домовленості із Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі - відповідач) було здійснено оплату за купівлю ящиків, шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок відповідача на загальну суму 129630, 00 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку позивача. Відповідач, в судовому засіданні перерахування коштів на його розрахунковий рахунок не за перечив та не спростовував. Належних та допустимих доказів поставки позивачу ящиків, незважаючи на неодноразову вимогу суду, так і не надав. В ході судового розгляду справи, позивач зменшив позовні вимоги на суму 21640,00 грн, а саме відняв від суми позову суму платежів від 11.06.2013 року, від 02.07.2013 року, від 10.07.2013 року. Таким чином просить стягнути з відповідача 107990, 00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положенням статті 205 ЦК визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ст. 181 Господарського кодексу України).

Статтею 638 ЦК та частиною 2 статті 180 ГК визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Факт оплати позивачем товару, а саме ящиків, свідчить про виникнення між сторонами справи договірних відносин з купівлі-продажу, а тому, в силу ст. 655 ЦК України, істотними умовами такого є предмет (товар) та ціна, які погоджені сторонами спору.

Згідно зі статтями 11, 509 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Так, позивач надіслав відповідачеві претензію №1 від 04.07.2016 року, якою вимагав повернення коштів, оплачених в період з червня по грудень 2013 року на загальну суму 129630,00 грн..

Судом встановлено, що претензія №1 від 04.07.2016 року була надіслана відповідачеві на його адресу місцезнаходження, однак, відповіді на претензію відповідач позивачу не надав, кошти не повернув. (дана претензія та докази його направлення містяться у матеріалах справи у вигляді копій).

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення відповідачем зобов'язання з поставки позивачеві товару.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд зазначає таке.

Приписом статті 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пленумом Вищого господарського суду України в абзаці 2 п. 1.7 постанови від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» надано такі роз'яснення, що в разі, якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Таким чином, зі встановлених судом обставин справи слідує, що позивачем зі свого боку виконано всі взяті на себе зобов'язання, а саме, сплачено на користь відповідача вартість товару.

Однак, не зважаючи на вимогу суду, сторонами справи не надано належних доказів поставки товару.

У відповідності до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Суд відзначає, що сторонами доказів повернення відповідачем позивачеві грошових коштів у сумі 107990,00 суду не надано.

Обов'язок доказування, відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Підсумовуючи сукупність встановлених фактичних обставин справи і норм права, суд дійшов висновку, що матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача суми попередньої оплати товару в розмірі 107990,00 грн. (відповідно до заяви позивача про зменшення позовних вимог)є правомірною та такою, що підлягає задоволенню повністю, оскільки позов в цій частині належним чином позивачем доведено і документально підтверджено, і в той же час відповідачем в порядку ст. 33 ГПК України не спростовано.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 11, 509, 525, 526, 610 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства. Односторонньої відмови від виконання договору чи зміни умов його виконання не допускається. Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача суми 107990,00 - підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Відтак, враховуючи вищенаведене в сукупності, заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими, відповідачем в установленому порядку не спростовані та не заперечені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ст.49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 1619,85 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (89230, АДРЕСА_1 код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ествуд» (90100, Закарпатська обл., Іршавський район, м. Іршава, вул. Білецька, буд. 1 ) заборгованість на суму 107990,00 грн. (сто сім тисяч дев'ятсот дев'яносто грн. 00 коп.), та у відшкодування судових витрат - суму 1619,85 грн.

3.Видати наказ.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст рішення виготовлено та підписано 30.08.2016 року.

Суддя Андрейчук Л.В.