ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" серпня 2016 р.Справа № 916/1442/16

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача - Державна фінансова інспекція в Одеській області

про стягнення 38 146, 50 грн.

Суддя Власова С.Г.

Представники:

Від позивача: Кривулько М.В. за довіреністю №1119 від 14.04.2016р.;

Від відповідача: не з'явився;

Від третьої особи: Слободянюк В.В. за довіреністю №1 від 11.01.2016р.;

СУТЬ СПОРУ: 02.06.2016р. за вх. № 1547/16 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 38146,50 грн.

Підставою звернення позивача з позовом являється встановлений факт зайво сплачених коштів підряднику ФОП ОСОБА_2 у зв'язку із завищення обсягів робіт, які встановлені в ході ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КЕВ м. Одеси, що була проведена Державною фінансовою інспекцією в Одеській області згідно акту від 21.09.2015р. №08-11/63.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2016р. справу № 916/1442/16 розподілено до розгляду судді Власовій С.Г.

Ухвалою суду від 02.06.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні.

17.06.2016р. за вх. № 2-3314/16 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси звернувся до господарського суду Одеської області з клопотанням, у відповідності до якого просить суд залучити Державну фінансову інспекцію в Одеській області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача.

Ухвалою суду від 19.07.2016р. клопотання позивача задоволено та до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача залучено Державну фінансову інспекцію в Одеській області.

Ухвалою суду від 28.07.2016р. строк вирішення спору по даній справі продовжений на 15 днів у зв'язку з задоволенням відповідного клопотання представника позивача.

Позивач позовні вимоги підтримує з підстав, які викладені у позові та просить суд стягнути з Відповідача збитки в сумі 38146,50 грн. (зайво сплачена сума коштів), які виникли у зв'язку з завищенням вартості виконаних робіт за договорами № 61, 62 від 08.09.2014р.

Відповідач у судові засідання не з'явився та витребуваних судом доказів не надав. Ухвали суду, які надіслані на адресу Відповідача, що зазначена у позові та у Спеціальному витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 02.06.2016р., повернуті до суду органами зв'язку з відміткою - за вказаною адресою не проживає. У відповідності до ст. 64 Господарського процесуального кодексу України у разі надіслання ухвали суду на адресу сторони, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ухвала вважається врученою належним чином, навіть, у випадку відсутності сторони за даною адресою. З огляду на викладене, Відповідач належним чином повідомлений про час і місце судових засідань.

Третя особа письмових пояснень по суті спору не надала та усно своєї позиції не висловила.

У судовому засіданні від 16.08.2016р. за участю представника позивача судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд, у порядку ст. 75 ГПК України, встановив наступне:

08.09.2014р. між КЕВ м. Одеси (надалі - Замовник) та ФОП ОСОБА_2 (надалі - Підрядник) укладено договір № 61 на виконання поточного ремонту, згідно з умовами якого Підрядник у відповідності з затвердженою проектно-кошторисною документацією, виконує поточний ремонт покрівлі караульного приміщення №13 військового містечка № Дальник-4 (Одеська область, Біляївський р-н, с. Дальник), що пов'язано з передислокацією військових підрозділів з АР Крим та м. Севастополь в інші регіони України (п. 1.1. Договору).

Договірна вартість робіт, що доручені для виконання Підряднику, визначається на підставі затвердженої проектно-кошторисної документації та згідно з ДСТУ. На час підписання цього договору вартість робіт визначена у відповідності з договірною ціною, яка додається до договору та складає 56 406,39 грн. без ПДВ. Вартість робіт, яка належить до сплати Підряднику, визначається на підставі витрат Підрядника, складених згідно з ДСТУ, пред'явлених по Формі КБ-2В та форми КБ-3 на підставі фактично виконаних обсягів робіт (п. 2.1. Договору).

Вартість робіт, що доручені до виконання Підряднику, може змінюватися за такими умовами:

- зміна обсягу і складу робіт у зв'язку з коригуванням затвердженої проектно-кошторисної документації, погоджених з Замовником;

- призупинення робіт за рішенням Замовника, та за обставинами непереборної сили;

- прийняття нових нормативних актів;

- зміни ринкових цін на матеріально-технічні ресурси, та інші складові будівельно-монтажних робіт (п. 2.2. Договору).

- перегляд договірної ціни обумовлюється розрахунками, оформлюється сторонами шляхом складання додаткової угоди (п. 2.3. Договору).

Терміном початку виконання робіт є термін передачі Підряднику проектно-кошторисної документації на роботи (п. 3.1. Договору).

Строк дії договору з моменту підписання договору до 31.12.2014р., але у будь-якому разі до повного виконання зобов'язань сторін (п. 3.2. Договору).

Крім того, 08.09.2016р. між сторонами спору укладено аналогічний Договір № 62 на виконання поточного ремонту щодо виконання Підрядником ремонту покрівлі та будівлі КПП №21 військового містечка Дальник-4 (Одеська область, Біляївський р-н, с. Дальник), договірна вартість робіт - 63 281,21 грн. без ПДВ.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами складено проектно-кошторисну документацію, яка погоджена між сторонами спору.

11.09.2014р. між Замовником та Підрядником складено та підписаний Акт приймання виконаних будівельних робіт №1 за вересень 2014р. за Договором № 61, вартість робіт складає 56 406,39 грн. Тією ж датою, між тими ж сторонами складено та підписано Акт приймання виконаних будівельних робіт №1 за вересень 2014р. за договором № 62, вартість робіт складає 63281,21 грн.

Згодом, на виконання п. 2.23 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної

фінансової інспекції України на II квартал 2015 року, п. 1.1.6.3 Плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ в Одеській області на II квартал 2015 року, на підставі направлень від 18.06.2015 №1204, 1203, 1205, від 27.07.2015р. №1393, від 14.08.2015р. №1505, виданих начальником ДФІ в Одеській області, начальником відділу контролю у сфері органів влади, оборони та

місцевого самоврядування Прокопишиною С.М., головними державними фінансовими інспекторами - Чернею І.І., Артемчуком Д.О., провідним державним фінансовим інспектором - Гладким Р.В. та старшим державним фінансовим інспектором Ісаєвою Н.П., провідним державним фінансовим інспектором відділу контролю у сфері послуг Бурлаченком К.А проведена ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності КЕВ м. Одеси за період з 01.01.2014р. по 01.06.2015 р. За результатами перевірки Державною фінансовою інспекцією в Одеській області складено акт № 08-11/63 від 21.09.2015р.

Згідно з вказаним актом встановлено завищення обсягів виконаних робіт ФОП ОСОБА_2, а саме:

1) по акту № 1 ф. № КБ-2в за вересень 2014 року на суму 63 281,21 грн. до договору від 08.09.2014р. № 62 на виконання робіт з поточного ремонту покрівлі будівлі КПП № 21 військового містечка Дальник-4, завищення вартості складає 16 445,27 грн.;

2) по акту № 1 ф. № КБ-2в за вересень 2014 року на суму 56 406,39 грн. до договору від 08.09.2014 № 61 на виконання робіт з поточного ремонту покрівлі караульного приміщення військового містечка Дальник-4, завищення вартості складає 21 701,23 грн.

Завищення вартості виконаних робіт на загальну суму 38 146,50 грн. по зазначених актах ф. №КБ-2в виникло в результаті порушення п.6.4 «Правил визначення вартості будівництва» (ДСТУ Б Д. 1.1-1:2013), затверджених Наказом Мінрегіону України від 05.07.2013р. № 293, за рахунок невідповідності обсягів виконаних робіт відображених в актах ф. №КБ-2в, в порівнянні з обсягами, згідно проведених контрольних обстежень.

З огляду на завищення обсягів виконаних робіт, що спричинило сплату Замовником зайвих коштів, факт чого встановлено в Акті № 08-11/63 від 21.09.2015р., Позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Досліджуючи матеріали справи, аналізуючи норми чинного законодавства, що стосується суті спору, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України Кодексом.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Аналогічні норми містить стаття 190 Господарського кодексу України.

Згідно із ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті, і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

У відповідності до ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Положеннями ст.ст. 843, 844 Цивільного кодексу України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що 08.09.2014р. між Позивачем та Відповідачем укладено два Договори на виконання поточного ремонту № 61 та № 62, на підставі яких Відповідачем були виконані поточні ремонти покрівлі караульного приміщення №13 військового містечка № Дальник-4 (Одеська область, Біляївський р-н, с. Дальник) та покрівлі та будівлі КПП №21 військового містечка Дальник-4 (Одеська область, Біляївський р-н, с. Дальник). Вказані роботи прийняті Позивачем, про що свідчать матеріали справи (акти про прийняття робіт) та не заперечуються КЕВ м. Одеси.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч.1 ст. 204 Цивільного кодексу України).

Як зауважив позивач у позові, оплати вказаних вище робіт були здійснені у повному обсязі на суму 119 687,60 грн. Проте, з акту, який складено за результатами ревізії ДФІ в Одеській області окремих питань фінансово-господарської діяльності КЕВ м. Одеси вбачається, що Підрядником ФОП ОСОБА_2 завищено обсяги виконаних робіт на загальну суму 38 146,50 грн.

Згідно з ст. 2 Закону України „Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

У відповідності до ст. 4 Закону України „Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

В статті 10 Закону України „Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено, що органу державного фінансового контролю надається право в т.ч. пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;

Отже, Сторони у договорі узгодили тверді договірні ціни на виконання підрядних робіт, згідно з якими загальна договірна вартість робіт за двома Договорами склала 119 687,60 грн. (56 406,39 грн. без ПДВ + 63 281,21 грн. без ПДВ) та підписали кошторисну документацію на визначену договірну ціну.

Згідно з п. 2.2., 2.3 Договору №61 та Договору №62 вартість робіт, що доручені до виконання Підряднику, може змінюватися за умови в т.ч. зміни обсягу і складу робіт у зв'язку з коригуванням затвердженої проектно-кошторисної документації, погоджених з Замовником. Перегляд договірної ціни обумовлюється розрахунками, оформлюється сторонами шляхом складання додаткової угоди.

Позивачем не надано до суду коригування затвердженої проектно-кошторисної документації, додаткових угод щодо перегляду договірної ціни за договорами.

Будь яких даказів визнання недійсним Договорів від 08.09.2014р. в частині визначення вартості робіт та умови Договорів щодо сплати визначеної ціни роботи, виконані Позивачем у повному обсязі КЕВ м. Одеси суду не надало. У свою чергу, в матеріалах справи наявні докази виконання Відповідачем підрядних робіт за Договорами.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частинами першою, другою статті 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Отже, обов'язковою передумовою для відшкодування збитків управненій стороні є порушення господарського зобов'язання іншою стороною.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження невиконання Відповідачем своїх зобов'язань за Договорами № 61, 62 від 08.09.2014р. При цьому, судом встановлено, що Акти прийняття виконаних будівельних робіт підписані Позивачем без зауважень.

Крім того, загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди встановлені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки; шкідливого результату такої поведінки - збитків, їх наявності та розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

При цьому слід зазначити, що наявність та розмір збитків, завданих протиправною поведінкою, доводиться кредитором. Натомість, вина боржника у порушенні зобов'язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона належними і допустимими доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. Це кореспондує ст. 33 ГПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, якщо кредитор пред'являє вимогу про відшкодування реальної шкоди, він має надати докази наявності та розміру таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність пошкоджень, знищення майна, тощо).

Між тим в матеріалах справи відсутні докази та судом не встановлено обставин, які б підтверджували, що відповідачем були виконані обумовлені договорами підряду роботи з будь-якими порушеннями, внаслідок яких позивач поніс додаткові витрати на спірну суму. Також суду не надані детальні розрахунки завищення вартості виконаних робіт, наведені у додатку №31р. до Акту про результати ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КЕВ м. Одеси від 21.09.15р. №08-11/63, які на думку Позивача є належними та допустимими доказами виникнення збитків в сумі 38 146, 50 грн.

Крім того судом не встановлено, що ця сума є упущеною вигодою чи вартістю додаткових робіт, як і вартістю додатково витрачених матеріалів. Так, відсутність у діях відповідача ознак складу цивільного правопорушення унеможливлює задоволення позову про стягнення збитків відповідно до ст.ст. 22, 1166 ЦК України.

Також судом не встановлено, що у відносинах сторін мало місце знищення або пошкодження майна позивача, що є підставою для застосування положень ч. 3 ст. 386 ЦК України, на які посилається позивач у позові.

Разом з тим із встановлених правовідносин сторін та наведених норм права вбачається, що заявлена до стягнення сума не є збитками у розумінні наведених норм права. Так, зайво перераховані кошти не є такими втратами позивача, які мають компенсуватись шляхом відшкодування збитків, так як з матеріалів справи не вбачається, що заявлена до стягнення сума носить такий компенсаційний характер як збитки. Адже у випадку зайвої сплати суми коштів без достатніх правових підстав у позивача наявне право вимагати повернення грошової суми. Відтак, на думку суду, позивач обрав неправильний спосіб захисту своїх прав в частині стягнення коштів, перерахованих у якості оплати, як збитків.

При цьому господарський суд зазначає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення зайво отриманих коштів за своєю суттю є фактично вимогами про повернення виконаного стороною згідно ст. 1212 ЦК України

Так, відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Необхідність в поверненні виконаного однією із сторін договору виникає у разі дострокового припинення договору (до його повного виконання). Якщо одна сторона своє зобов'язання до цього належне виконала, таке виконання втрачає правову підставу. В цій частині визначається, що сторона договору не має права вимагати повернення того, що було виконане сторонами за зобов'язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, право вимагати повернення виконаного надається не стороні договору, а суб'єкту, який вже втратив статус сторони договору. Аналогічно і обов'язок повернення несе не сторона договору, а суб'єкт, який мав такий статус у минулому.

Також в силу приписів ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22 серпня 2016р.

Суддя С.Г. Власова