ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"25" серпня 2016 р. Справа № 921/57/16-г/13
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровця Я.Я.

розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 04.03.2016р. (вх. №14969 від 15.08.2016р.)

у справі №921/57/16-г/13

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина", вул. Кривоноса, 2б, м. Тернопіль

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості в сумі 1 258 221,23 грн, в тому числі 1 042 474 грн вартості товару, 24 848,01 грн 3% річних, 190 899,23 грн втрат від інфляції.

За участю представників:

від заявника (боржника/відповідача): не з"явився

від стягувача (позивача): Перепелюк П.З. - представник (довіреність №АГ 03/16-1 від 16.03.2016р.

Представнику стягувача роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

Фіксація судового процесу технічними засобами в порядку ст. 81-1 ГПК України не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання.

Встановив:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 04.03.2016р. позов задоволено повністю, стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина" (вул. Кривоноса, 2б, м.Тернопіль, код 37556849) - 1 042 474 (один мільйон сорок дві тисячі чотириста сімдесят чотири) грн вартості товару, 24 848 (двадцять чотири тисячі вісімсот сорок вісім) грн 01 коп. 3% річних, 190 899 (сто дев'яносто тисяч вісімсот дев'яносто дев'ять) грн 23 коп. втрат від інфляції та 18873 (вісімнадцять тисяч вісімсот сімдесят три) грн 32 коп. в повернення сплаченого судового збору.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07 червня 2016 року рішення господарського суду Тернопільської області від 04.03.2016р. у справі № 921/57/16-г/13 залишено без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до вимог статті 116 ГПК України 13 червня 2016 року видано відповідний наказ.

15 серпня 2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 04.03.2016р. у справі № 921/57/16-г/13, що розглядалась суддею Стопником С.Г., в якій просить відстрочити виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 04.03.2016р. у справі №921/57/16-г/13 до вирішення питання наявності чи відсутності у діяннях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а саме до видачі постанови про закриття кримінального провадження або вироку у даній кримінальній справі.

Враховуючи те, що суддя Стопник С.Г., який розглядав справу в даний час знаходиться у відпустці, з метою забезпечення дотримання вимог законодавства в частині додержання процесуальних строків, розпорядженням заступника керівника апарату господарського суду Тернопільської області від 15.08.2016р., відповідно до підпункту 2.3.47. пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду здійснено повторний автоматизований розподіл справи №921/57/16-г/13, згідно якого визначено суддю Боровець Я.Я.

Ухвалою суду від 18 серпня 2016 року дана заява прийнята до розгляду та призначене судове засідання на 25.08.2016р.

Заявник участі уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, документів, які витребовувалися ухвалою суду від 18.08.2016р. не надав, причин неявки в судове засідання не повідомив.

Представник стягувача в судове засідання з'явився, щодо заяви про відстрочку виконання судового рішення заперечує з підстав, викладених у відзиві на дану заяву (вх. №15218 від 18.08.2016р.), просить суд відмовити у її задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, заяву про відстрочку виконання судового рішення у справі №921/57/16-г/13, суд прийшов до висновку, що дана заява не підлягає до задоволення. При цьому суд керувався наступним.

Відповідно до вимог статті 124 Конституції України, статті 115 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набули законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються у порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України та Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно частини 1 статті 36 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Статтею 121 ГПК України визначено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Із змісту п. 7.1., п.7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" вбачається, що господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Однак, заявником не надано суду належних доказів важкого фінансового стану підприємця.

Відповідно до Роз'яснень Пленуму Верховного суду України, викладених в Постанові від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 121 Господарського процесуального кодексу України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Із вказаного вище випливає, що відстрочка виконання судового рішення можлива лише у виняткових випадках, при наявності доказів та обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

Заявником не обґрунтовано належними та допустимими доказами винятковості обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, а ксерокопії витягу з ЄРДР кримінального провадження та постанови про відкриття виконавчого провадження №51439184, які долучені до заяви про відстрочку виконання рішення суду від 04.03.2016р., не можуть слугувати належним доказом наявності виняткових обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, в обґрунтування своїх доводів заявником належних аргументованих доказів щодо відстрочки виконання рішення суду не подано, не підтверджено обставин, які б перешкоджали чи унеможливлювали виконання рішення суду.

Питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку відстрочки.

Отже, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансований стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання заявнику відстрочки виконання судового рішення.

При цьому, господарський суд повинен врахувати можливі негативні наслідки як для відповідача (боржника) при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом так і для позивача (стягувача) при затримці виконання рішення.

З огляду на викладене, господарський суд прийшов до висновку, що невжиття заходів для погашення боргу після набрання рішенням законної сили порушує права та інтереси позивача.

Оцінивши зібрані у справі докази, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги заперечення стягувача, суд дійшов висновку, що заявником не доведено підстав для задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені у судовому засіданні, оскільки згідно з ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Окрім того, статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Враховуючи вище наведені обставини, у суду відсутні підстави для відстрочки виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 04.03.2016р. у справі №921/57/16-г/13.

Також, слід зазначити, що статтею 36 ГПК України встановлено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду. Копії документів мають бути засвідчені згідно п. 5.27 Національного стандарту України "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів: "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, засвідчуватись повинна кожна сторінка документа з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи. (п.2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції").

Керуючись ст. ст. 86, 121 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви (вх. №14969 від 15.08.2016р.) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 04.03.2016р. у справі №921/57/16-г/13, відмовити.

2. Копія ухвали направити заявнику, стягувачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Суддя Боровець Я.Я.