ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2016 р. Справа № 914/2808/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Марка Р.І.

суддів Малех І.Б.

ОСОБА_1

з участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача-1: не зявився;

від відповідача-2: не зявився;

від третьої особи: не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства ПрАТ Укрпрофтур готельний комплекс Турист б/н від 10.03.2016р. (вх. № 01-05/1371/16 від 22.03.2016р.).

на рішення Господарського суду Львівської області від 23.02.2016р.

у справі № 914/2808/15, суддя Король М.Р.

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Товариство ЖЕНЬ, м. Київ

до відповідача 1: Дочірнього підприємства ПрАТ Укрпрофтур готельний комплекс Турист, м. Київ

до відповідача 2: Громадська організація ВСЕУКРАЇНСЬКЕ БРАТСТВО БДЖОЛЯРІВ УКРАЇНИ, м. Львів

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариства з обмеженою відповідальністю ВОЛДСЕРВІС ГРУП, м. Київ

про: стягнення заборгованості в сумі 78 554,02 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.02.2016р. у справі №914/2808/15 (головуючий суддя Король М.Р.) відмовлено у задоволенні позовних вимог до Громадської організації ВСЕУКРАЇНСЬКЕ БРАТСТВО БДЖОЛЯРІВ УКРАЇНИ. Присуджено до стягнення з Дочірнього підприємства Готельний комплекс Турист приватного акціонерного товариства Укрпрофтур на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Товариство ЖЕНЬ 42159,10 грн. основного боргу, 30566,35 грн. інфляційних втрат, 2021,09 грн. - 3% річних та 1779,84 грн. судового збору. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог до Дочірнього підприємства Готельний комплекс Турист приватного акціонерного товариства Укрпрофтур..

Не погодившись з рішенням господарського суду Львівської області від 23.02.2016р. у справі № 914/2808/15, Дочірнє підприємство ПрАТ Укрпрофтур готельний комплекс Турист, звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, б/н від 10.03.2016р. (вх. № 01-05/1371/16 від 22.03.2016р.), в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 23.02.2016р. у справі №914/2808/15 скасувати з підстав порушення місцевим господарським судом норм матеріального права та неповного зясування фактичних обставин, що мають значення у даній справі та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про належність і достатність підписаного акту передачі приймання послуг для оплати винагороди Відповідачем- 1 на користь Позивача, оскільки, в силу приписів закону щодо обовязковості виконання договору сторонами, зокрема, позивачем та відповідачем 1 та з огляду на приписи договору, додатку до договору належними і достатніми доказами настання обовязку відповідача - 1 є, окрім акту передачі-приймання послуг, також належно оформлений Акт-звірки трьохсторонній підписаний представниками сторін і засвідчений печатками сторін.

Згідно автоматичного розподілу справ КП "Документообіг господарських судів", 22.03.2016р. справу за № 914/2808/15 розподілено до розгляду судді доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Костів Т.С. та Данко Л.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.03.2016р. апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Готельний комплекс Турист Приватного акціонерного товариства Укрпрофтур на рішення Господарського суду Львівської області від 23.02.2016р. у справі № 914/2808/15 прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 11.04.2016р.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Щодо посилань скаржника на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зазначає що такі є недоведеними відповідачем та суперечать матеріалам справи.

Відповідач -2 через канцелярію суду подав відзив на апеляційну скаргу, якою Громадська організація ВСЕУКРАЇНСЬКЕ БРАТСТВО БДЖОЛЯРІВ УКРАЇНИ просить рішення Господарського суду Львівської області від 23.03.2016р. у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У звязку із перебуванням 11.04.2016р. головуючого судді Марка Р.І. у відпустці, судове засідання 11.04.2016р. не відбулось, про що відповідно до абз. 2 пп. 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 21 від 03.03.2016, було повідомлено представника позивача.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.04.2016р. справу №914/2808/15 призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.05.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.04.2016р. задоволено клопотання відповідача-1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та забезпечення проведення відеоконференції покладено на Дніпровський районний суд м. Києва, призначено на 06.06.16

Проте, судове засідання 06.06.16 у режимі відеоконференції не відбулося, у звязку із незабезпеченням Дніпровський районний суд м. Києва необхідного звязку, що підтверджується довідкою б/н від 06.06.16 начальника відділу компютерного та програмного забезпечення, інформаційної безпеки ОСОБА_3

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.06.2016р. відкладено розгляд апеляційної скарги на 21.06.2016р.

Розпорядженням керівника апарату Львівського апеляційного господарського суду №301 від 21.06.2016 р. у звязку відпусткою судді-члена колегії ОСОБА_4 зобовязано провести автоматизовану заміну судді-члена колегії у справі № 914/2808/15.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.06.2016р. у звязку з відпусткою судді-члена колегії ОСОБА_4, у склад колегії суддів для розгляду справи № 914/2808/15 введено замість судді Костів Т.С. - суддю Малех І.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.06.2016р. в порядку ст.77 ГПК України розгляд справи відкладався до 08.08.2016р. з підстав, викладених у зазначеній ухвалі суду.

У звязку з перебуванням 08.08.2016р. судді Данко Л.С. у відпустці, судове засідання 08.08.2016р. не відбулось, про що відповідно до абз. 2 пп. 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 21 від 03.03.2016р., було повідомлено представника позивача.

В ухвалі від 15.08.2016 року Львівського апеляційного господарського суду, враховуючи технічні перешкоди проведення судового засідання в режимі відеоконференції в Дніпровському районному суді м. Києва, які призвели до неодноразового відкладення розгляду даної справи, з метою недопущення затягування розгляду справи, колегія суддів прийшла до висновку, що в клопотанні Дочірнього підприємства Готельний комплекс Турист Приватного акціонерного товариства Укрпрофтур, б/н від 29.03.2016р.(вх. № 01-04/2624/16 від 04.04.2016 року) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції слід відмовити.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.08.2016р. справу №914/2808/15 призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.08.2016р.

В судове засідання 22.08.2016 року прибула представник позивача, яка надала пояснення по суті спору, просила рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Відповідачі та третя особа участі своїх уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду явку представників сторін в судове засідання не визначено обов'язковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представників відповідачів та третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 22.08.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вирішила, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між товариством з обмеженою відповідальністю Товариство ЖЕНЬ, дочірнім підприємством ПрАТ Укрпрофтур готельний комплекс Турист та товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_5 24.05.2013 року був укладений договір на готельне обслуговування № 135-2013/О.

Відповідно до п. 2.2. Договору третя особа (агент за Договором) за замовленням та погодженням з позивачем (партнер організатора конгресу за Договором) та за дорученням відповідача-1 (готелю за Договором) зобовязується реалізовувати третім особам (безпосереднім споживачам послуг - Клієнтам) послуги з тимчасового розміщення та готельного обслуговування, а готель зобов'язується виплачувати партнеру організатора конгресу і агенту винагороду у розмірі та порядку, визначеному умовами цього Договору.

Третя особа замовляє, а відповідач-1, за рахунок клієнта, за узгодженими цінами, надає основні готельні послуги, та додаткові послуги клієнту, на умовах, визначених цим договором та у відповідності до правил надання основних готельних послуг, що включають розміщення, проживання та харчування (сніданок за системою шведський стіл) клієнтів у готелі ( згідно до п. 2.3. Договору).

Згідно пункту 2.4. вищевказаного Договору позивач надає відповідачу-1 та третій особі послуги з розміщення інформації (Інформаційні послуги) про Основні готельні послуги на офіційному сайті ХХХХІІІ Міжнародного Конгресу Апімондії та послуги з поширення інформації про ХХХХІІІ Міжнародний Конгрес Апімондії в мережі інтернет.

Як вбачається з п. 4.1.10. Договору відповідач-1 зобовязаний виплачувати позивачу та третій особі винагороду за надані послуги згідно Договору.

Розмір агентської винагороди відповідно до п. 5.4. Договору визначається в Додатку № 1 до Договору, (який є його невід'ємною частиною), згідно з п. 1.4. котрого, складає 10 % від загальної вартості наданих і оплачених основних готельних послуг.

Відповідно до п. 5.7 Договору позивач і третя особа направляють відповідачу-1 рахунок і акт передачі приймання послуг, складений на підставі акту звірки, із зазначенням розміру винагороди.

Порядок виплати агентської винагороди позивачу та третій особі встановлений у п. 5.8. Договору та здійснюється відповідачем-1 кожному окремо протягом п'яти банківських днів з моменту отримання відповідачем-1 належно оформлених Сторонами акту передачі-приймання послуг і акту звірки. Зобов'язання відповідача-1 аналогічного змісту визначено й в п. 1.4. Додатку №1 до Договору.

Як встановлено судом, на виконання умов Договору, позивачем були надані відповідачу-1 послуги з розміщення інформації про основні готельні послуги на офіційному сайті ХХХХІІІ Міжнародного Конгресу Апімондії та послуги з поширення інформації про ХХХХІІІ Міжнародний Конгрес Апімондії в мережі інтернет.

З матеріалів справи вбачається, що 23.01.2014 р. та 21.01.2014 р. відповідачем - 1 були проведені часткові платежі за надані позивачем послуги на загальну суму 20000,00 грн. Доказів сплати решти суми заборгованості ні позивачем, ні відповідачем-1 суду не представлено.

06.04.2015 року позивачем на адресу відповідача-1 надіслано вимогу №2/04-2015 від 06.04.2015 року, у якій позивач просив або сплатити заборгованість або надати мотивовану відмову до 20.04.2015 року, проте, жодної відповіді на цю вимогу позивачем не отримано.

01.12.2014 року між позивачем та громадською організацією ВСЕУКРАЇНСЬКЕ БРАТСТВО БДЖОЛЯРІВ УКРАЇНИ укладено договір поруки, відповідно до умов якого відповідач-2 поручився перед позивачем за виконання відповідачем-1 взятих на нього зобовязань згідно Договору.

Станом на дату подання позовної заяви та апеляційної скарги заборгованість в розмірі 42159,10 грн. відповідачем-1 не оплачено.

Позивач вважає, що, оскільки відповідачем-1 суму заборгованості повністю не оплачено, тому є всі підстави для стягнення солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 заборгованості в розмірі 42159,10 грн. та 2021,09 грн. відсотків річних, 32546,83 інфляційних втрат.

Даний договір визначає взаємовідносини між Сторонами, їх права та обов'язки, відповідальність, комерційні умови і порядок розрахунків щодо питань надання готельних послуг для делегатів, учасників, гостей тощо ХХХХІІІ Міжнародного Конгресу Апімондії, який проходив у м. Київ з 28 вересня по 4 жовтня 2013 року (згідно з п. 2.1. Договору).

У відповідності до вимог ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Так, 24.05.2013 року сторони уклали договір про надання послуг, який є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків між сторонами відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Позивачем були надані відповідачу - 1 послуги з розміщення інформації про основні готельні послуги на офіційному сайті ХХХХІІІ Міжнародного Конгресу Апімондії та послуги з поширення інформації про ХХХХІІІ Міжнародний Конгрес Апімондії в мережі інтернет.

Згідно ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими зобов'язаннями визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Як обумовлено приписами статті 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання. Частинами 1, 2 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В матеріалах справи наявні докази надання послуг Дочірньому підприємству ПрАТ Укрпрофтур готельний комплекс Турист, що підтверджується актом здачі-прийняття робіт від 27.12.2013 року на загальну суму 62159,10 грн., (в тому числі ПДВ 10359,85 грн.), а також складеним між позивачем та відповідачем-1 актом звірки розрахунків від 09.10.2013 року на загальну суму агентської винагороди за надані послуги у розмірі 62159,10 грн., (в тому числі ПДВ 10359,85 грн.). У вищеназваних актах відзначено, що послуги надані згідно Договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 05.12.2013 року був наданий відповідачу-1 для оплати рахунок № CФ-00225 від 05.12.2013 року на суму 62159,10 грн., у графі замовлення якого є посилання на Договір.

Як уже було зазначено, 23.01.2014 р. та 21.01.2014 р. відповідачем -1 були проведені часткові платежі за надані позивачем послуги на загальну суму 20000,00 грн., а саме: 23.01.2014 року на суму 10000,00 грн., 31.01.2014 року на суму 10000,00 грн. Таким чином, відповідачем частково визнано суму, яка зазначена в акті здачі-прийняття робіт та акті звірки розрахунків, щодо наданих послуг.

Окрім цього, необхідно зазначити, що у банківських виписках підставою платежу відповідачем-1 визначено: Послуги з розм_щення _нформац__ сог дог 135-2013/О от 24,05,13 рахунок СФ-00225 от 5,12,13 у т.ч. ПДВ 20% - 1666.67 грн..

Також, додатковим доказом в сукупності з первинними документами на підтвердження здійснення господарської операції з надання послуг є видана позивачем і отримана відповідачем-1 податкова накладна за порядковим номером 10 від 27.12.2013 року на суму агентської винагороди за інформаційні послуги, що відповідає сумі акту виконаних робіт, складеного на виконання умов Договору.

Згідно з п. 10 ст. 201 Податкового Кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, господарські операції з надання відповідачем - 1 позивачу послуг за Договором відображені у належних первинних та податкових документах, в силу чого є такими, що фактично відбулися і такими, що створюють відповідні податкові наслідки для платника податку (відповідача-1) шляхом формування витрат і віднесення до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням послуг, підтверджених вищеназваною податковою накладною.

Виходячи з вищенаведеного, грошове зобов'язання відповідачем 1 виконано частково, тобто тією особою, яка за Договором зобов'язана сплатити агентську винагороду позивачу.

Докази сплати іншої частини суми заборгованості відсутні в матеріалах справи, як на момент розгляду справи в суді першої інстанції, так і на момент винесення постанови судом апеляційної інстанції.

Щодо твердження скаржника, що в силу приписів закону щодо обовязковості виконання договору сторонами, зокрема, позивачем та відповідачем 1 та з огляду на приписи договору, додатку до договору належними і достатніми доказами настання обовязку відповідача - 1 є, окрім акту передачі-приймання послуг, також належно оформлений Акт-звірки трьохсторонній підписаний представниками сторін і засвідчений печатками сторін, суд зазначає наступне.

Господарські зобовязання у сторін Договору, за яким відповідач-1 зобовязаний сплатити винагороду, є окремі та різні за змістом, а саме: організатор конгресу надавав послуги з розміщення інформації (Інформаційні послуги) про готельні послуги на офіційному сайті та послуги з поширення інформації про ХХХХІІІ Міжнародний Конгрес Апімондії в мережі інтернет, а агент - послуги з замовлення готельних послуг делегатам, учасникам і гостям конгресу.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання ї"ї обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Отже, договір про надання послуг складається із двох взаємопов'язаних між собою зобов'язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

За нормою ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи лише права щодо боржника та (або) кредитора.

Відтак, обовязок відповідача-1 оплатити послуги, надані позивачем, не можна ставити в залежність від підписання акту звірки розрахунків особою, яка не являється стороною господарського зобовязання, та яке існує тільки між боржником і кредитором.

Як правомірно було встановлено місцевим господарськими судом, що у зобовязанні надати інформаційні послуги та у зобовязанні сплатити винагороду за ці послуги Договором передбачено лише дві сторони - позивача та відповідача-1. Тому підписаний цими сторонами акт передачі-приймання послуг є належною і достатньою підставою для оплати винагороди відповідачем-1 на користь позивача.

Необхідно також зазначити, що відповідач 1 прийшов до хибного висновку, щодо акту звірки розрахунку, оскільки передбачений Договором акт звірки розрахунків не є зобов'язанням в розумінні статті 509 ЦК України, оскільки підставою для виникнення взаємних прав і обов'язків і, відповідно, зобов'язань, згідно зі статтею 11 ЦК України, є договір.

Також, обовязок скласти і передати на підпис акт звірки, яким узгоджується сума виручки, покладено саме на відповідача-1, а не на позивача. (п.5.6. Договору).

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, фінансова звітність - це бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Водночас, чинним законодавством акту звірки взаєморозрахунків не надано юридичної сили первинного документу в розумінні ст. 9,10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки вказаний акт є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості, та фіксує стан розрахунків між сторонами, але сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін, в той час як зобов'язання сторін мають підтверджуватись саме первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

Виходячи зі змісту вищенаведеного, укладення та складання відповідачем-1 акту звірки окремо з позивачем і окремо з третьою особою не суперечить змісту зобовязань та умовам Договору

Як правомірно встановлено судом, у відповідача 1 виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 42159,10 грн. станом на момент розгляду спору.

Відповідно до вимог статті 611 ЦК України та статті 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відтак, на суму основної заборгованості позивачем нараховано 32546,83 грн. інфляційних втрат та 2021,09 грн. - 3% річних.

Згідно з п. 5.8. Договору відповідач-1 повинен був оплатити агентську винагороду за надані послуги в сумі 62159,10 грн. протягом п'яти банківських днів з моменту отримання відповідачем-1 належно оформлених сторонами акту передачі-приймання послуг і акту звірки.

Як встановлено судом першої інстанції, протягом п'яти банківських днів з 27.12.2013 року у відповідача-1 виник обовязок оплатити за надані послуги позивачу. 28.12.2013 року та 29.12.2013 року вихідні дні. 30 та 31 грудні 2013 року були робочим днями. З 01.01.2014 року по 07.01.2014 року вихідні дні. Згідно листа НБУ № 25-205/28803 від 19.12.2013 року про регламент роботи в період завершення звітного року, робочий день банківської системи з понеділка 6 січня 2014 року переноситься на суботу 11 січня 2014 року.

З огляду на вищенаведене, заборгованість у відповідача-1 перед позивачем виникла 11.01.2014 року.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, перевіривши правильність проведеного місцевим господарським судом перерахунку вважає його обгрунтованим, а саме: щодо заявлених позивачем інфляційних втрат, які підлягають стягненню частково в сумі 30566,35 грн. та заявлені позивачем 2021,09 грн. 3% річних, які підлягають стягненню повністю.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відмови в задоволенні позовної вимоги до відповідача 2 з огляду на наступне:

Пунктом 3.1. договору поруки від 01.12.2014 року, відповідно до умов якого відповідач-2 поручився перед позивачем за виконання відповідачем-1 взятих на нього зобовязань згідно Договору, визначено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами.

Договір поруки від 01.12.2014 року діє протягом шести місяців з дня укладення (п. 3.2.), відтак 31.05.2014 року закінчився строк його дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Отже, станом на момент подання позовної заяви порука припинилась, оскільки закінчився строк дії договору поруки. Відтак, позовні вимоги до відповідача-2 є безпідставними.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає задоволення позову повністю правомірним, а апеляційну скаргу необґрунтованою.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 23.02.2016р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

п о с т а н о в и в:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 23.02.2016 року в справі за номером 914/2808/15 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства ПрАТ Укрпрофтур готельний комплекс Турист б/н від 10.03.2016р. залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 26.08.2016р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Малех І.Б.

Суддя Данко Л.С.