КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2016 р. Справа№ 910/5229/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зеленіна В.О.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.В.

представників сторін:

від позивача - Андрєєв А.М. - дов. № 47 від 04.02.2016 р.;

від відповідача-1 - Іванкіна Ю.Б. - дов. № 14-91 від 18.04.2014 р.,

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та

газифікації «Луганськгаз»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 20.05.2016 року

у справі № 910/5229/16 (суддя Отрош І.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та

газифікації «Луганськгаз»

до Публічного акціонерного товариства «Національна

акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про внесення змін до умов договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2016 року по справі № 910/5229/16 у позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2016 року по справі № 910/5229/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Зубець Л.П. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.07.2016 року.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 29.07.2016 року, у зв'язку з перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/5229/16 колегію суддів у складі головуючого судді: Ткаченка Б.О., суддів: Зеленіна В.О., Жук Г.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.07.2016 року справу прийнято до провадження у зазначеному вище складі колегії суддів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.07.2016 року було відкладено розгляд справи на 17.08.2016 року.

17.08.2016 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких позивач підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.08.2016 року, у зв'язку з перебуванням судді Жук Г.А. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/5229/16 колегію суддів у складі головуючого судді: Ткаченка Б.О., суддів: Зеленіна В.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.08.2016 року справу прийнято до провадження у зазначеному вище складі колегії суддів.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2016 року по справі № 910/5229/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

04.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - відповідач, продавець, ПАТ «НАК «Нафтогаз України») та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» (далі - позивач, покупець, ПАТ по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз») укладено Договір на купівлю-продаж природного газу № 13-202-ВТВ (далі - Договір).

За умовами Договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору газ, який продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця (далі - ВТВ та ВТР).

Згідно п. 5.1 Договору ціна (граничний рівень ціни) на газ установлюється НКРЕ.

Як передбачено п. 5.2 Договору, ціна за 1000 куб.м газу на момент укладання договору становить 3 509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за врегульованим тарифом, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість - 20%. До ціни на газ додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами - 36,30 грн., крім того, податок на додану вартість - 20%, всього з податком на додану вартість - 43,56 грн. До сплати ціна за 1000 куб.м газу - 3 615,48 грн., крім того податок на додану вартість у розмірі 20% - 723,10 грн., всього з податком на додану вартість - 4 338,58 грн.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що розрахунки за газ здійснюються покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

У відповідності до п. 6.2 Договору оплата за газ здійснюється з поточного рахунка покупця на поточний рахунок продавця та зараховується як оплата за газ та транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

За умовами п. 11 Договору, він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 року і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Додатковими угодами №№ 1-18 вносилися зміни до Договору, зокрема було викладено пункти 2.1 «кількість та якість газу», ст. 4 «порядок обліку газу», п. 5.2 «ціна газу», п. 6.1 в новій редакції.

Додатковою угодою № 4 від 31.12.2013 року строк дії Договору продовжено до 31.12.2014 року.

Додатковою угодою № 11 від 22.12.2014 року викладено в новій редакції деякі наступні пункти Договору:

- п. 1.1 Договору передбачено, що «За договором продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013-2015 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти на оплатити газ на умовах договору;

- положеннями п. 6.1 Договору сторони передбачили, зокрема, що у будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу;

- статтю 11 Договору викладено в наступній редакції: «договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01.01.2013 року і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення».

Додатковою угодою № 19 від 28.10.2015 року викладено в кінцевій редакції п. 5.2 Договору: «Ціна за 1000 куб.м газу з 01.11.2015 становить 6 469,63 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за врегульованим тарифом, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

- податок на додану вартість - 20%.

До ціни на газ додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами - 344,30 грн., крім того, податок на додану вартість - 20%, всього з податком на додану вартість - 413,16 грн.

До сплати ціна за 1000 куб.м газу - 6 943,32 грн., крім того податок на додану вартість у розмірі 20% - 1 388,67 грн., всього з податком на додану вартість - 8 331,99 грн.».

Позивач зазначає, що ним направлявся відповідачу лист від 10.12.2015 року щодо внесення змін до Договору, в додатках до листа вказано Додаткову угоду № 20 від 10.12.2015 року до Договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 року № 13-156-ВТВ, якою пропонувалось внести зміни до п. 6.1 ст. 6 та ст. 11 Договору.

Оскільки відповіді від відповідача не надійшло, позивача вважає, що на підставі ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України такі зміни повинні бути внесені до Договору у судовому порядку.

Звертаючись з даним позовом, враховуючи непідписання відповідачем Додаткової угоди № 20 до Договору, позивач, керуючись ч. 1 та ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, просить суд внести зміни до Договору, виклавши в новій редакції:

- п. 6.1 ст. 6 - «Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 Договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між Продавцем і Покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється Покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 1 січня 2018 року. Дата остаточного розрахунку переглядається за ініціативою однієї із Сторін у разі істотної зміни обставин, зокрема: зміни тарифу на транспортування природного газу; підвищення цін на природний газ; прийняття або неприйняття органами державної влади наказів, розпоряджень, постанов тощо, які прямо чи опосередковано стосуються взаємовідносин Сторін. Сторона, яка отримала пропозицію про зміну строків остаточних розрахунків за Договором, зобов'язана у двадцятиденний строк розглянути її та надати відповідь на таку пропозицію. У разі наявності розбіжностей з наданими пропозиціями, Сторона, яка не згодна з пропозиціями, передає питання врегулювання розбіжностей до суду в двадцятиденний строк. Якщо Сторона, яка одержала пропозицію, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності чи не надасть відповіді на пропозиції, то пропозиції другої сторони щодо зміни строків розрахунків вважаються прийнятими».

- ст. 11 - «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до 1 січня 2018 року».

Таким чином, вимоги позивача зводяться до внесення змін у Договір у частині продовження строків оплати (розрахунків).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що протягом дії Договору відбулися наступні зміни, які впливають на умови договору, а саме: постійне підвищення Національною комісією, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, цін на природний газ протягом 2015 року; обмеження державними органами обсягу природного газу на ВТВ та ВТР, встановлення тарифів, що не покривають фактичних витрат та збільшення державних регульованих цін на природний газ, є істотними змінами, які впливають на порядок розрахунків та не могли бути враховані сторонами при укладанні Договору та відповідних додаткових угод до нього.

Крім того, у зв'язку з особливим періодом у країні, пов'язаним з проведенням АТО, позивач позбавлений можливості володіти та користуватись своїм майном, у зв'язку з чим втратив значну кількість споживачів природного газу, що, на думку останнього, є обставинами непереборної сили.

Статтею 652 Цивільного кодексу України врегульовано зміну або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, договір може бути на підставі та з дотриманням умов частин 2, 4 статті 652 Цивільного кодексу України змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони.

Частиною 2 ст. 652 Цивільного кодексу України передбачено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Згідно з ч. 4 ст. 652 Цивільного кодексу України зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Відтак, за істотної зміни обставин, у разі встановлення винятковості випадку, для зміни договору за рішенням суду, заінтересованій стороні (позивачу) необхідно довести наявність одночасно п'яти умов (чотирьох передбачених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України і однієї з двох, передбачених ч. 4 цієї статті).

Позивач щодо істотної зміни обставин зазаначає наступне.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що обсяги виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат природного газу визначаються (розраховуються) газорозподільним підприємством згідно з Методикою визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженою наказом № 264 від 30.05.2003 року Міністерства палива та енергетики що зареєстрований в Мінюсті 09.07.2003 року за № 570/7891 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до вищезазначеної Методики виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - це граничний витік газу, під час якого ще можливо забезпечити надійне функціонування та умовну нормативну герметичність газопроводів, з'єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, приладів тощо. Крім того, до виробничо-технологічних втрат належить об'єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з'єднувальних деталей, який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами. До виробничо-технологічних витрат газу належать витрати газу під час врізування або підключення новозбудованих, або після капітального ремонту, або реконструйованих газопроводів, об'єктів системи газопостачання житлових та громадських будівель, промислових підприємств тощо, а також у разі виконання пусконалагоджувальних робіт на них та витрати газу на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

Тариф на послуги з транспортування природного газу розраховується за визначеною формулою відповідно до Методики розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств з газопостачання та газифікації, затвердженого Постановою НКРЕ № 983 від 04.09.2002 року, яка враховує власні, нормативні виробничо-технологічні витрати та втрати природного газу.

Як стверджує позивач, обсяг виробничо-технологічних втрат (витрат) газу (ВТВ) безпосередньо впливає на формування тарифу на послуги з транспортування: збільшення або зменшення розміру ВТВ та ВТР тягне за собою відповідне збільшення або зменшення тарифу на транспортування природного газу. Так, тарифи на транспортування природного газу, які відповідно до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» встановлює Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, повинні забезпечувати підприємствам з газопостачання та газифікації (п. 1.5 Методики): покриття економічно обґрунтованих витрат виробництва; отримання передбаченого планом прибутку, достатнього для забезпечення нормальної виробничо-господарської діяльності; сплату всіх податків, обов'язкових платежів та бюджетних відрахувань відповідно до чинного законодавства України.

Позивач звертає увагу, що у 2015 році Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, неодноразово підвищувала ціну на природній газ для потреб ВТВ та Втр.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 81 від 29.01.2015 року встановлено граничний (максимальний рівень) ціни на природній газ, що реалізується промисловим споживачам та іншим суб'єктам господарювання - 5 700,00 грн. за 1000 м3, без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природній газ, який справляється у розмірі 2%.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 227 від 26.02.2015 року встановлено граничний (максимальний рівень) ціни на природній газ, що реалізується промисловим споживачам та іншим суб'єктам господарювання - 8 900, 00 грн. за 1000 м3, без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природній газ, який справляється у розмірі 2%.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 966 від 31.03.2015 року встановлено граничний (максимальний рівень) ціни на природній газ, що реалізується промисловим споживачам та іншим суб'єктам господарювання - 7 200,00 грн. за 1000 м3, без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природній газ, який справляється у розмірі 2%.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1339 від 30.04.2015 року встановлено граничний (максимальний рівень) ціни на природній газ, що реалізується промисловим споживачам та іншим суб'єктам господарювання - 6 810,00 грн. за 1000 м3, без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природній газ, який справляється у розмірі 2%.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1628 від 28.05.2015 року встановлено граничний (максимальний рівень) ціни на природній газ, що реалізується промисловим споживачам та іншим суб'єктам господарювання - 6 600, 00 грн. за 1000 м3, без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природній газ, який справляється у розмірі 2%.

Слід також зазначити, що наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості № 122 від 02.03.2015 року було затверджено обсяг природного газу позивача на ВТВ та Втр на 2015 рік в розмірі 57 920 тис. куб.м., що менше, ніж попередньо розраховані позивачем відповідно до Методики обсяги, на 11 096,889 тис. куб.м., тобто на 16,11%.

З огляду на зазначене позивач зазначає, що він на момент укладення Договору не міг передбачити настільки значне збільшення ціни на природній газ та водночас незначне збільшення тарифу на транспортування природного газу розподільчими газопроводами.

Крім того, позивач стверджує, що у зв'язку з особливим періодом в країні, пов'язаним з проведенням АТО, постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 року № 296 «Деякі питання забезпечення населення підприємств, установ, організацій природним газом до кінця опалювального сезону 2014/15 року» з 1 серпня 2014 року обмежило обсяги постачання природного газу за регіонами для всіх категорій споживачів. Так, через дію незаконних воєнізованих формувань та угрупувань на території у межах Луганської області, позивач позбавлений можливості володіти та користуватись своїм майном, у зв'язку з чим втратив значну кількість споживачів природного газу.

Сертифікатом Торгово-промислової палати України № 583 від 19.09.2014 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) встановлено, що події на території Луганської області, про які зазначає заявник - позивач (проведення активних бойових дій, неможливість у зв'язку з цим здійснювати господарську діяльність, своєчасно ліквідовувати аварії, забезпечувати безперебійне постачання природнім газом тощо) є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), що унеможливлюють здійснення господарської діяльності позивачем, в тому числі, за Договором № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 року. Початок дії форс-мажорних обставин - 07.04.2014 року, які продовжують діяти по теперішній час. Дату закінчення дії обставин непереборної сили на момент видачі сертифікату встановити неможливо (т. 1 а.с. 124).

Відповідно до Сертифікату Торгово-промислової палати України № 6224 від 19.04.2016 року, він засвідчив існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, дії/бездіяльність третіх осіб/органів державної влади, щодо зобов'язань позивача з оплати придбаного протягом 2014-2015 рр. природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу, у розмірі 10,9 млн. куб.м. за Договором № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 року. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 01.05.2014 року, тривають станом на 19.04.2016 року (т. 2 а.с. 31).

Колегія суддів, враховуючи зазначені вище доводи позивача, а також укладення між сторонами значної кількості додаткових угод, в тому числі щодо зміни строків оплати за поставлений природний газ, зазначає наступне.

Як вказувалося вище, Додатковою угодою № 11 від 22.12.2014 року до Договору були викладені в новій редакції:

- п. 1.1 Договору - за договором продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013-2015 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору;

- п. 6.1 Договору, зокрема, передбачено, що у будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу;

- ст. 11 Договору - договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Таким чином, за даною Додатковою угодою сторони вже змінювали строк остаточного розрахунку до 20 числа місяця, слідуючого за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки природного газу (тобто до 20 січня 2016 року).

Слід також зазначити, що наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості № 122 від 02.03.2015 року було затверджено обсяг природного газу позивача на ВТВ та Втр на 2015 рік в розмірі 57 920 тис. куб.м., що менше, ніж попередньо розраховані позивачем відповідно до Методики обсяги, на 11 096,889 тис. куб.м., тобто на 16,11%.

При цьому, у 2014 році наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості № 664 від 24.09.2014 року було затверджено розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах позивача на 2014 рік у розмірі 63 404 тис. куб.м.

Отже, при укладанні в грудні 2014 року Додаткової угоди № 11 від 22.12.2014 року позивачу вже було відомо про прийняття Міністерством енергетики та вугільної промисловості України наказу від 24.09.2014 року № 664 щодо зменшення розміру ВТВ та НВ на 2014 рік, також враховуючи зменшення розміру ВТВ та НВ на 2014 рік позивач міг передбачити імовірну можливість подальшої зміни розміру ВТВ та НВ на 2015 рік.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав вважати істотною зміною обставин прийняття Міністерством енергетики та вугільної промисловості України наказів про зменшення обсягів ВТВ та НВ, оскільки на момент підписання Додаткової угоди № 11 від 22.12.2014 року до Договору, в тому числі про встановлення строку остаточного розрахунку, позивачу було достовірно відомо про існування у 2014 році відповідних обставин та імовірності настання їх у 2015 році.

Суть порушення прав позивача в позовній заяві також зводиться до того, що Національна комісія, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, так само як і Міністерство енергетики та вугільної промисловості, в порушення власних нормативно-правових актів та вимог чинного законодавства, без жодного пояснення врахували обсяги природного газу для потреб ВТВ та Втр в розмірах, нижчих за розраховані товариством згідно з наведеними вище Методиками, і це є наслідком не покриття позивачу витрат на природний газ для потреб ВТВ та Втр.

Проте, колегія суддів відмічає, що зазначені обставини є підставою для оскарження нормативно-правових актів вказаних вище органів у судовому та/або адміністративному порядку.

Вказані обставини не є підставою для зміни по суті умов договору в частині дати остаточного розрахунку. Оскільки, у такому разі, позивач має намір фактично перекласти на відповідача наслідки у вигляді дефіциту коштів, пов'язаних з прийняттям рішень державними органами влади - постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про затвердження тарифів на транспортування природного газу для позивача, про встановлення тарифів на природний газ для потреб ВТВ та Втр, наказів Міністерства енергетики та вугільної промисловості про встановлення обсягів природного газу для ВТВ та Втр, які позивач вважає неправомірними або економічно необґрунтованими.

Позивач також просить змінити строк дії Договору (п. 11), зазначивши, що він в частині розрахунків діє до 01.01.2018 року.

Фактично п. 11 Договору в запропонованій позивачем редакції означатиме, що у випадку нездійснення ним у строк до 01.01.2018 року оплати за отриманий природній газ, таке зобов'язання з оплати припиняється.

Проте, поширення положень про строк дії договору на умови про строки розрахунків є недоречним та таким, що суперечить загальним положенням про зобов'язання, у зв'язку з чим зобов'язання позивача з оплати за природний газ не припинятись у зв'язку з настанням певної дати.

Вказана зміна дати остаточного розрахунку на 01.01.2018 року, є фактично відстрочкою виконання встановленого Договором зобов'язання на два роки, з тих підстав, як зазначає позивач, що державними органами встановлений менший обсяг газу ВТВ та Втр, ніж запланований за власними розрахунками позивача, а отже підприємство позивача, на думку останнього, зазнає збитків надаючи послуги з транспортування газу своїм споживачам.

Слід звернути увагу, що жодних посилань на залежність (пропорційну залежність) між цінами на транспортування газу споживачам позивача та розрахунком за отриманий ним від відповідача природний газ за Договором, позивач не вказує.

Приписами ст. 42 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тобто, позивач, як підприємницьке товариство, в межах здійснення своєї підприємницької діяльності самостійно несе ризик, пов'язаний з її здійсненням, та не може перекладати відповідальність за наслідки такого ризику на свого контрагента за договором чи третіх осіб.

При внесенні змін до договору необхідно враховувати інтереси обох сторін.

У даному випадку, викладення умов Договору та фактична зміна строку оплати за отриманий у 2015 році природний газ до 2018 року може призвести до порушення балансу інтересів обох контрагентів за правочином, з урахуванням інфляційних процесів у державі.

Крім того, у запропонованій позивачем редакції п. 6.1 Договору мітсяться наступні абзаци з п'ятого по восьмий: "У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 1 січня 2018 року.

Дата остаточного розрахунку переглядається за ініціативою однієї із Сторін у разі істотної зміни обставин, зокрема:

- зміни тарифу на транспортування природного газу;

- підвищення цін на природний газ;

- прийняття або неприйняття органами державної влади наказів, розпоряджень, постанов тощо, які прямо чи опосередковано стосуються взаємовідносин Сторін.

Сторона, яка отримала пропозицію про зміну строків остаточних розрахунків за Договором, зобов'язана у двадцятиденний строк розглянути її та надати відповідь на таку пропозицію.

У разі наявності розбіжностей з наданими пропозиціями, Сторона, яка не згодна з пропозиціями, передає питання врегулювання розбіжностей до суду в двадцятиденний строк.

Якщо Сторона, яка одержала пропозицію, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності чи не надасть відповіді на пропозиції, то пропозиції другої сторони щодо зміни строків розрахунків вважаються прийнятими".

Включення до п. 6.1 Договору зазначених положень, у запропонованій редакції Додаткової угоди № 20, належним чином зі сторони позивача не обгрунтоване, а також може призвести до фактичного невиконання або постійного внесення змін за ініціативою однієї сторони.

Слід також відмітити, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 року за позовом у тому числі і позивача, у справі № 826/15132/15 було скасовано Додаток до Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02.03.2015 року № 122 «Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2015 рік», в тому числі, в частині встановлення для позивача розміру нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік; та зобов'язано Міністерство енергетики та вугільної промисловості України затвердити на 2015 рік розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах, в тому числі, позивача на підставі Методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 року № 264, та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 № 595.

Тобто, дана постанова має бути врахована Міністерством енергетики та вугільної промисловості України шляхом затвердження нових розмірів ВТВ та Втр для позивача. Дані зміни матимуть обов'язковий характер для сторін спору без укладання додаткової угоди з встановленням нових обсягів поставки природного газу, а отже, фактично, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.09.2015 року по справі №826/15132/15 поновлює порушені права позивача, на які він посилається у позовній заяві як на підставу позовних вимог, у законний спосіб.

Стосовно доводів позивача про наявність обставин непереборної сили, у вигляді дій/бездіяльності органів державної влади та проведення бойових дій на території Луганської області, колегія судідв зазначає наступне.

Положеннями ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Як зазначалося вище, Сертифікати Торгово-промислової палати України № 583 від 19.09.2014 року та № 6224 від 19.04.2016 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), засвідчують дії форс-мажорних обставин.

При цьому, ст. 617 Цивільного кодексу України передбачає загальні підстави для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, зокрема, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання обов'язків щодо Договору, якщо це виконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Згідно положень п.п. 8.2, 8.5 Договору під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії. Виникнення зазначених обставин не є підставою для відмови покупця від сплати продавцеві за газ, який був поставлений до їх виникнення.

Таким чином, наявність форс-мажорних обставин є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання однією із сторін, натомість не є підставою для звільнення чи відстрочення/розстрочення виконання основного зобов'язання (в даному випадку, оплати коштів за природній газ), в тому числі, не свідчить про наявність істотної зміни обставин, які є підставою для внесення змін до Договору, в тому числі, в частині строку виконання зобов'язання з оплати та його дії.

З огляду на встановлене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами наявності істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, як підстави для внесення запропонованих позивачем змін до Договору. Таким чином позовні вимоги про внесення змін до Договору задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обставини, викладені Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» в апеляційній скарзі, знайшли часткове підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2016 року по справі № 910/5229/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2016 року по справі № 910/5229/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/5229/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді А.І. Мартюк

В.О. Зеленін

Повний текст рішення складено 29.08.2016 року.