ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2016 р. Справа № 914/660/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю.,

та представників сторін:

позивача: ОСОБА_2 (довіреність №1 від 19.02.2016);

відповідача: не зявився (належно повідомлений),

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія К-інвест, б/н від 04.06.2016 (вх.№01-05/2893/16 від 14.06.2016)

на рішення Господарського суду Львівської області від 25.05.2016

у справі № 914/660/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія БІМ-1, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія К-інвест, м. Львів

про стягнення 1 062 812, 58 грн заборгованості

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.06.2016 у даній справі апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 02.08.2016.

Ухвалою від 02.08.2016 розгляд справи відкладено на 16.08.2016.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ТОВ «Компанія БІМ-1» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ «Компанія «К-інвест» з позовом про 1 062 812, 58 грн заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором купівлі-продажу №25 від 01.03.2015 щодо оплати поставленого товару. Позивач вказує, що на виконання умов вказаного договору він поставив відповідачу товар, який відповідач мав оплатити відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України після його прийняття, однак відповідач не виконав свій обовязок щодо оплати вартості поставленого йому товару, його борг становить 2 333 461,74грн. Водночас позивач зазначає, враховуючи існування між сторонами інших довгострокових договірних відносин, що на день подання позову не проведено остаточного заліку зустрічних однорідних вимог, просить стягнути з відповідача 1 062 812, 58грн безспірної заборгованості.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.05.2016 у справі №914/660/16 (суддя Коссак С.М.) позов задоволено. Присуджено до стягнення з ТОВ ««Компанія «К-інвест» на користь ТОВ «Компанія «БІМ-1» 1 062 812,58грн заборгованості за поставлений товар та 15 942,20грн судового збору.

Рішення суду мотивоване ст.ст. 15, 526, 530, 610, 611, 612, 626, 655, 692 ЦК України, ст.ст. 179, 193 ГК України, постановою пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

При задоволенні позову місцевий господарський суд виходив з того, що за період з 16.03.2015 по 31.12.2015 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 7 366 408,75грн, що підтверджено підписаними двома сторонами видатковими накладними, копії яких є в матеріалах справи, їх оригінали оглянуті в судовому засіданні. Видаткові накладні за період з 27.01.2016 по 29.01.2016 на суму 517501,66 грн не містять підпису покупця та його печатки, тому суд не взяв їх до уваги. Відповідач сплатив позивачу за період з 14.04.2014 по 14.03.2016 за товар 5 560 448,67грн, що підтверджено виписками банку та поданими відповідачем платіжними дорученнями, які враховані позивачем. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не оплатив товар на суму 1 805 960,08грн. Виходячи з встановлених обставин, умов договору №25 , положень ч.1 ст. 692 ЦК України, а також заявленої до стягнення суми боргу 1 062 812,58грн, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені належними доказами та підлягають до задоволення.

Крім того, з судового рішення вбачається, що суд відхилив клопотання відповідача про призначення колегіального розгляду справи та про призначення почеркознавчої експертизи видаткових накладних на предмет підписання договору та видаткових накладних директором ТОВ «Компанія «К-інвест» ОСОБА_3

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просить рішення Господарського суду Львівської області від 25.05.2016 у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Скаржник вказує, що в договорі і у видаткових накладних не вказано строку оплати товару. Докази направлення на адресу відповідача вимоги про сплату боргу в матеріалах справи відсутні. Відтак вважає, що строк оплати товару не настав. Також зазначає, що суд першої інстанції не дослідив яким чином здійснювалось перевезення вантажів (яким транспортом, вантажопідйомність транспортного засобу та стосовно особи перевізника). Крім того, вказує на необхідність врахування здійснених ним оплат товару за період з 01.10.2015 і до 01.04.2016.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів скаржника, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, зокрема, що пунктом 2.9 договору купівлі-продажу №25 від 01.03.2015 визначено, що дата та час, вказані на супровідному документі у відмітці про прийняття товару, вважається моментом купівлі продажу товару та моментом переходу до покупця права власності на товар. Відтак, посилаючись на ст. 692 ЦК України, стверджує, що відповідач порушив свій обовязок зі сплати вартості поставленого товару, починаючи з дня наступного за днем підписання сторонами видаткових накладних. Крім того, вказує, що відповідно до п. 2.11 договору купівлі-продажу підписання видаткової накладної представником покупця та скріплення печаткою покупця свідчить про належне виконання постачальником всіх зобовязань щодо купівлі-продажу партії товару покупцеві, належну комплектність, якість та кількість товару. Таким чином, вважає доводи скаржника необгрунтованими, оскільки товар ним прийнятий.

В судове засідання 16.08.2016 скаржник не забезпечив явки свого представника, його представник ОСОБА_4 подав клопотання від 15.08.2016 про продовження строку розгяду апеляційної скарги та відкладення розгляду справи у звязку з його хворобою.

Представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, надав усні пояснення, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Проти клопотання скаржника заперечив.

Розглянувши клопотання представника скаржника про продовження строку розгляду апеляційної скарги та відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про його відхилення з огляду на наступне.

Згідно з п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 N 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Колегія суддів зазначає, що це повторне клопотання представника скаржника про відкладення розгляду. Перше його клопотання від 01.08.2016 було задоволене судом , у звязку з чим ухвалою від 02.08.2016 розгляд справи було відкладено на 16.08.2016.

Нез'явлення в судове засідання представника скаржника не унеможливлює розгляду справи. Слід також зазначити, що суд апеляційної інстанції не визнавав обов'язковою явку представників сторін в судове засідання. Крім того, клопотання представника скаржника від 15.08.2016 не підтверджене жодними доказами.

Чинне законодавство не обмежує представництво інтересів сторони у суді певним колом осіб, тому при неможливості явки в судове засідання конкретного представника, сторона не позбавлена права на представлення її інтересів в суді іншим представником.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 01.03.2015 ТОВ «Компанія БІМ-1» (продавець) та ТОВ «Компанія «К-Інвест» (покупець) уклали договір №25 купівлі-продажу, відповідно до п.1.1 якого продавець зобовязується виготовити та передати у власність покупця товар, а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його вартість відповідно до умов, визначених договором.

Згідно з п.1.2 договору під товаром, що є предметом купівлі-продажу за цим договором, розуміється асфальт та/або інші будівельні матеріали, у кількості, якості та асортименті, що зазначаються у накладних на кожну партію товару, які є невідємною частиною цього договору з моменту їх підписання стронами.

Пунктом 2.9. договору встановлено, що дата та час, вказані на супровідному документі у відмітці про прийняття товару, вважається моментом купівлі продажу товару та моментом переходу до покупця права власності на товар.

Відповідно до п.2.11 підписання видаткової накладної представником покупця та скріплення печаткою покупця свідчить про належне виконання постачальником всіх зобовязань щодо купівлі-продажу партії товару покупцеві, належну комплектність, якість та кількість товару.

Ціна кожної окремої партії купівлі-продажу товару визначається сторонами на момент купівлі-продажу та зазначається у видаткових накладних (п.4.1 договору).

За умовами п.4.5 договору обовязок покупця щодо оплати товару вважається виконаним з моменту зарахування відповідних грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника або безпосередньо внесення коштів у касу постачальника, що підтвердужується прибутковим касовим ордером.

Згідно з видатковими накладними, які підписані сторонами та скріплені їх печатками без жодних зауважень (а.с.14-29, 70-139), на виконання умов договору №25 позивач поставив відповідачу за період 16.03.2015 по 31.12.2015, а відповідач прийняв товар( асфальтобетон) на загальну суму 7 366 408,75грн.

Видаткові накладні № 1 від 27.01.2016, №4 від 28.01.2016 та № 5 від 29.01.2016 на загальну суму 517 501,66 грн підписані та скріплені печаткою лише постачальника ( позивача), без підпису відповідача (а.с. 67-69), тому не беруться судом до уваги.

Поданими позивачем банківськими виписками по рахунку ТОВ «Компанія БІМ-1» підтверджено, що за період з 14.04.2015 по 14.03.2016 відповідач оплатив товар, поставлений йому за договором №25 від 21.03.2015 , на загальну суму 5 560 448,67 грн (а.с.60-66).

Часткова оплата поставленого товару підтверджується також поданими відповідачем платіжними дорученнями за період з 01.10.2015 по 12.03.2016 (а.с. 145-165).

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору купівлі-продажу №25 позивач передав відповідачу за період 16.03.2015 по 31.12.2015, а відповідач прийняв товар на загальну суму 7 366 408,75грн.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Водночас, частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до пункту 1.7 постанови пленуму Вищого Господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року N 14, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що відповідач повинен був оплатити товар відповідно до ч.1ст. 692 ЦК України після його прийняття, оскільки договором купівлі-продажу не встановлений інший строк оплати, ніж встановлений законом. З огляду на викладене колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що строк оплати товару не настав.

За період з 14.04.2015 по 14.03.2016 відповідач оплатив товар, поставлений йому за договором №25 від 21.03.2015, частково в сумі 5 560 448,67 грн, його заборгованість становить 1 805 960,08 грн. Проте, позивач просить стягнути з позивача лише 1 062 812,58грн, посилаючись на існування між сторонами інших довгострокових договірних відносин, за якими не проведено остаточного заліку зустрічних однорідних вимог. Нормами чинного законодавства не обмежене право позивача заявити до стягнення меншу суму боргу, ніж та, яка є фактично.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не дослідив яким чином здійснювалося перевезення вантажів, оскільки, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, всі видаткові накладні за період 16.03.2015 по 31.12.2015 підписані відповідачем та скріплені його печаткою без жодних зауважень, а згідно з п.2.11 договору підписання видаткової накладної представником покупця та скріплення печаткою покупця свідчить про належне виконання постачальником всіх зобовязань щодо передачі партії товару покупцеві, належну комплектність, якість та кількість товару.

Щодо доводів скаржника про необхідність врахування здійснених ним оплат товару за період з 01.10.2015 і до 01.04.2016, то скаржник подав суду платіжні доручення за період з 01.10.2015 і по 12.03.2016(останнє платіжне доручення № 1133 від 12.03.2016 на суму 10 000,00грн, проведене банком 14.03.2016, а.с. 165) і здійснені ним оплати товару цими платіжними дорученнями враховані позивачем в загальну суму оплати 5 560 448,67 грн за період з 14.04.2015 по 14.03.2016, що підтверджено вказаними вище банківськими виписками, поданими позивачем, та актом звіряння розрахунків, підписаним позивачем( а.с. 58).

Доказів здійснення оплати товару після 14.03.2016 і до 01.04.2016 відповідач суду не подав, тому його доводи не можуть братися до уваги.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає рішення про задоволення позову законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не доведено та не подано доказів наявності підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для скасування чи зміни оскаржуваного рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 91, 99, 101, 103, 105, ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 25.05.2016 у справі №914/660/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 18.08.2016

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Я.О. Юрченко