ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25.08.2016 Справа № 917/1385/14
Суддя Мацко О.С., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Бурінтехсервіс" про відновлення пропущеного строку для предявлення наказу до виконання по справі № 917/1385/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бурінтехсервіс", пров. Заячий, 10 "А", кв.60, м. Полтава, 36009 (поштова адреса : вул. Кагамлика, 66, м. Полтава, 36008)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Будресурси", вул. Жовтнева, 19, м. Полтава, 36020 (поштова адреса: вул. Жовтнева, 19, оф.22, м. Полтава, 36020)

про стягнення 355 641,57 грн.

Представники:

від позивача (заявника) - ОСОБА_1

від відповідача (боржника) - відсутні

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 25.09.2014 року у даній справі частково задоволено позовні вимоги ТОВ "Бурінтехсервіс" до ТОВ "Союз-Будресурси" та стягнуто з відповідача на користь позивача по договору № 06-13 від 15.04.13р. на виконання робіт по підземному ремонту свердловини №2 Ярмаківської площі 62 725,00 грн. - основного боргу, 4 117,55 грн. - пені, 2 110,44 грн. - 3% річних, 8 342,42 грн. - інфляційних втрат; по договору №9/13 від 15.04.13р. про надання послуг по випробуванню свердловини №2 Ярмаківської площі 232 955,64 грн. боргу; по договору № 10/13 від 20.04.13р. про надання послуг насосним агрегатом 9Т на дизельному приводі при випробуванні свердловини №2 Ярмаківської площі 39 600,00 грн. - основного боргу, 2 689,55 грн. - пені, 5 425,20 грн. - інфляційні втрати, 1 053,00 грн. - 3% річних, 7 180,37 грн. - витрати по сплаті судового збору.

Рішення набрало законної сили 13.10.2014р., на його виконання видано наказ від 13.10.2014р. та направлено його стягувачу.

08.08.2016р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Бурінтехсервіс" надійшла заява про відновлення пропущеного строку для предявлення наказу від 13.10.2014р. до виконання та видачу дубліката наказу, яка ухвалою від 11.08.2016р. прийнята до розгляду в частині відновлення пропущеного строку для предявлення наказу до виконання.

В судовому засіданні представник заявника підтримав свою заяву та просив суд її задовольнити.

Відповідач явку представника у засідання не забезпечив, хоча про час і місце його проведення належним чином повідомлений; направив на адресу суду заперечення на заяву, згідно яких проти задоволення заяви заперечує, оскільки заявником, на його думку, не доведено поважності причин пропуску строку пред'явлення наказу до виконання.

При розгляді заяви суд виходить з наступного.

Відповідно ст.124 Конституції України, ст.115 ГПК України рішення господарського суду, що набрели законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 119 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання з причин, визнаних господарським судом поважними, пропущений строк може бути відновлено. Заява про відновлення пропущеного строку подається до господарського суду, який прийняв судове рішення. Заява розглядається у засіданні господарського суду, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач і боржник. Неявка боржника і стягувача у судове засідання не є перешкодою для розгляду заяви.

За частиною першою статті 53 Господарського процесуального строку за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини другої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Строк пред'явлення наказу від 13.10.2014р. до виконання в органи виконавчої служби був встановлений до 13.10.2015р.

Доказів сплати присуджених за даним наказом сум боржник суду не надав. Тобто на даний час рішення суду є невиконаним.

Обґрунтовуючи причину пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання, заявник вказує на те, що оригінал наказу ним отриманий поштою від суду не був; між сторонами постійно велися перемовини стосовно добровільного виконання рішення суду відповідачем, і зважаючи на настрої останнього виконувати рішення суду позивач вчасно не звертався до суду за оригіналом наказу для його подальшого виконання. Так, позивачу відповідачем був наданий гарантійний лист №1-159/О від 30.10.2014р., яким останній гарантував оплату заборгованості за встановленим графіком (арк.справи 113) та просив не звертатися до виконавчої служби.

Проте, як вказує позивач, незважаючи на дані гарантії та постійні обіцянки сплатити заборгованість, кошти перераховані не були, а у зв'язку з втратою оригіналу наказу (його неотриманням від суду) примусово виконати рішення суду на даний час, без поновлення строку на пред"явлення наказу, неможливо.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року в справі № 5-рп/2013 (за конституційним зверненням акціонерної компанії "Харківобленерго" щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України "Про виконавче провадження") виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судових захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012року № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012року № 11-рп/2012).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Пункт 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Тривале невиконання рішення без вагомих на те мотивів, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому, таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

З урахуванням викладеного, суд вважає доводи заявника правомірними та вбачає підстави для задоволення заяви. Викладнені в запереченнях на заяву доводи боржника стосовно того, що вказаний вище гарантійний лист підписано не директором товариства, а його засновником, який не мав права його підписувати, судом до уваги не беруться, оскільки, законодавство не зобов"язує позивача пересвідчуватися у повноваженнях особи, що підписує документи такого характеру як гарантійний лист, особливо зважаючи на наявність печатки підприємства-відповідача на даному листі. До того ж, до заперечень додано докази того, що з 21.01.2016р. директором товариства є ОСОБА_2, в той час як гарантійний лист датовано 30.10.2014р., і доказів того, хто був керівником підприємства на дану дату та з якими повноваженнями, суду не надано. Крім того, у самих запереченнях на позов боржник підтверджує факт надання відповідних гарантій виконання рішення суду позивачу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.33,43,89, 115,119 ГПК України,суд,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву задовольнити.

2. Поновити пропущений строк для пред"явлення наказу від 13.10.2014р. у справі №917/1385/14 до виконання.

Суддя О.С.Мацко