РІШЕННЯ

22 серпня 2016 року Справа № 913/458/16

Провадження №17пд/913/458/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Лисичанський склозавод Пролетарій, м. Лисичанськ Луганської області

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про визнання недійсною умови договору

Судова колегія:

Головуючий суддя - Фонова О.С.

Судді: Іноземцева Л.В. та Ворожцов А.Г.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, представник за довіреністю №1515 від 05.11.2015;

від відповідача ОСОБА_2, представник за довіреністю №12 від 14.06.2016.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним п. 3.1 договору оренди державного майна № 0010036/09 від 17.08.2011, укладеного між позивачем і відповідачем.

Згідно з відзивом відповідача на позовну заяву № 05-05-00725 від 07.05.2016, позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки, позивач фактично користувався майном, зазначеним у акті приймання-передачі від 17.01.2001, складеного на підставі п. 2.2 та п. 7.1 договору оренди № 001036/09 від 17.08.2001, а додаткову угоду № 7 від 05.04.2012, якою внесено зміни стосовно складу і вартості майна, що є предметом договору, було підписано у присутності приватного нотаріуса Лисичанського міського нотаріального округу згідно вимогам ст. 640 Цивільного кодексу України. Тому відповідач вважає, що порушення процедури укладення договору оренди з боку Регіонального відділення Фонду державного майна України відсутнє, а доводи позивача безпідставними.

Представником відповідача у судовому засіданні 30.05.2016 було подано пояснення №05-05-01079 від 27.05.2016 згідно якого відповідач зазначає, що не має можливості надати суду документи, витребувані ухвалою господарського суду Луганської області від 19.05.2016 у справі 913/458/16, оскільки вся документація Регіонального відділення Фонду державного майна України по Луганській області знаходиться у м. Луганську в зоні проведення антитерористичної операції.

Також відповідач зазначає, що він звертався до позивача з вимогою про необхідність надання нотаріально засвідчених копій документів, проте листом №369 від 07.04.2015 відповідачу було відмовлено в їх наданні у звязку зі скрутним фінансовим становищем позивача та великим обсягом витребуваних документів.

У звязку з відпусткою судді Якушенко Р.Є. та судді Смоли С.В., на підставі заяви судді Фонової О.С. від 22.08.2016, згідно розпорядження №255-р від 22.08.2016 було здійснено повторне призначення складу колегії суддів для розгляду даної справи; а саме згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.08.2016 призначено судову колегію у складі: головуючого судді Фонової О.С., судді Іноземцевої Л.В., судді Ворожцова А.Г.

Дослідивши обставини справи, надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, суд

в с т а н о в и в:

17.08.2001 відповідно до Закону України Про оренду державного та комунального майна між Публічним акціонерним товариством Лисичанський склозавод Пролетарій (позивач у справі), як Орендарем, та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Луганській області (відповідач у справі), як Орендодавцем, укладено договір оренди державного майна № 001036/09 від 17.08.2001 (далі Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору в редакції Договору №7-1220122/рук про внесення змін до договору оренди державного майна №001036/09 від 17.08.2001, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування цілісний майновий комплекс державного підприємства Ордена Трудового Червоного Прапора державний скляний завод «Пролетарій» (далі майно), що розташоване за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Мічуріна, 1. Склад і вартість майна визначені згідно з відомістю переоцінки та актом оцінки затвердженим Наказом регіонального відділення ФДМУ по Луганській області від 29.09.2012 №220, балансом підприємства, складеним станом на 31.12.2011.

Вартість майна, що передається в оренду, становить 74705376,00 грн., у тому числі: основні засоби балансовою вартістю 6681819,00 грн., нематеріальні активи вартістю 6636822,00 грн., незавершене будівництво вартістю 572782,00 грн., інші необоротні активи вартістю 677582,00 грн.

Вартість майна, що передається на утримання орендарю, становить 6525997,00 грн., у тому числі: житловий фонд вартістю 180912,00 грн., основні засоби обєктів цивільної оборони вартістю 235164,00 грн. законсервовані основні засоби 6109921,00 грн.

05.04.2012 до умов Договору були внесені зміни стосовно складу і вартості майна, що орендується ПАТ Лисичанський склозавод Пролетарій, на підставі даних, зазначених у відомості переоцінки необоротних активів державного підприємства Ордена Трудового Червоного Прапора державний скляний завод Пролетарій станом на 31.12.2011 та акту оцінки, затвердженим наказом РВ ФДМУ по Луганській області від 29.02.2012 № 220, балансом підприємства, складеним станом на 31.12.2011.

Згідно з пунктом 2.1. Договору, вказане у пункті 1.1. Договору майно орендодавець передає орендареві для виробництва та оброблення листового скла, виробництва та оброблення інших видів скла та виробів з нього, виробництва та оброблення іншої продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання та реалізації і продукції.

Пунктом 3.1. Договору в редакції Договору №7-1220122/рук про внесення змін до договору оренди державного майна №001036/09 від 17.08.2001 встановлено, що орендна плата визначається на підставі ОСОБА_1 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ № 786 від 04.10.1995, і з урахуванням змін до неї, і складає за базовий місяць розрахунку лютий 2012 року 750045 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 11.1 Договору в редакції додаткової угоди №4/218 до договору оренди державного майна №001036/09 від 17.08.2001, Договір укладено строком на 17 років, він діє з 17 серпня 2001 року до 17 серпня 2018 року включно.

В подальшому до умов Договору було внесено зміни, які оформлені низкою додаткових угод.

Так, 30.09.2002 та 30.12.2003 між сторонами були укладені додаткові угоди № 1 та № 2 до Договору. Згідно даних додаткових угод було внесено зміни до складу та вартості майна, що орендується та змінено розмір орендної плати.

В свою чергу, 07.07.2004 між сторонами було укладено додаткову угоду № 3 до Договору, згідно якої, на виконання вимог чинного законодавства України, було внесено зміни та викладено Договір у новій редакції та встановлено строк дії Договору на період з 17.08.2001 по 17.08.2008 включно.

14.03.2008 між ПАТ Лисичанський склозавод Пролетарій та РВ Фонду державного майна України по Луганській області було укладено додаткову угоду № 4 до Договору, за змістом якої було встановлено строк його дії на період з 17.08.2001 по 17.08.2018.

25.04.2008 між ПАТ Лисичанський склозавод Пролетарій та РВ Фонду державного майна України по Луганській області було укладено додаткову угоду № 5 до Договору, за текстом якої було внесено зміни до складу та вартості майна, що орендується, змінено розмір орендної плати та доповнено обовязки орендаря.

25.07.2011 між ПАТ Лисичанський склозавод Пролетарій та РВ Фонду державного України по Луганській області було укладено додаткову угоду № 6 до Договору, за текстом якої було внесено зміни до складу та вартості майна, що орендується та змінено розмір орендної плати.

В свою чергу, 05.04.2012 між ПАТ Лисичанський склозавод Пролетарій та РВ Фонду державного майна України по Луганській області було укладено Договір №7-1220122/рук про внесення змін до договору оренди державного майна №001036/09 від 17.08.2001.

Позивач в обґрунтування вимог позову зазначає, що згідно даних, що містяться в відомості переоцінки, до складу державного майна, що передається в оренду ПАТ Лисичанський склозавод Пролетарій, увійшла значна частина майна невиробничого призначення.

Позивач вважає, що внесення до предмету Договору оренди майна невиробничого призначення є порушенням норм Закону України Про оренду державного та комунального майна .

Позивач зазначає, що згідно пунктів 1-2 Договору №7-1220122/рук від 05.04.2012 про внесення змін до договору оренди державного майна №001036/09 від 17.08.2001, до Договору були внесені зміни стосовно складу і вартості майна, що є предметом договору оренди державного майна, тобто було змінено обєкт оренди (пункт 1.1. Договору), та як наслідок змінено пункт 3.1. Договору який визначає розмір орендної плати.

На думку позивача, такі умови Договору суперечать вимогам ст. 4 Закону України Про оренду державного та комунального майна, оскільки до об'єкту оренди за цим Законом не можуть бути включені обєкти невиробничого призначення.

Таким чином, позивач вважає, що пункт 3.1. Договору державного майна № 0010036/09 від 17.08.2001, укладеного між Публічним акціонерним товариством Лисичанський склозавод Пролетарій та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Луганській області є недійсним з моменту укладання додаткової угоди від 05.04.2012.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву №05-05-00725 від 07.04.2016.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з абзацом 1 частини 1 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», обєктами оренди є: цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць). Цілісним майновим комплексом є господарський обєкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства складається розподільчий баланс.

Відповідно до статті 191 Цивільного кодексу України, підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності.

До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю.

Права на земельну ділянку та інші об'єкти нерухомого майна, які входять до складу єдиного майнового комплексу підприємства, підлягають державній реєстрації в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 3 Положення про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, затвердженого наказом Фонду державного майна України 29.12.2010 № 1954, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.01.2011за № 109/18847 (далі - Положення), в редакції, чинній на момент винесення змін до спірного пункту договору, цілісний майновий комплекс - об'єкт, сукупність активів якого забезпечує провадження окремої діяльності, що визначає загальнодержавне значення підприємства, на постійній і регулярній основі. Цілісними майновими комплексами можуть бути структурні підрозділи, які в установленому порядку виділяються в самостійні об'єкти. Визначення загальнодержавного значення об'єктів здійснюється відповідно до статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна».

Як зазначено у пункті 4 Положення, до майна, яке включається до складу цілісного майнового комплексу державних підприємств, у тому числі казенних підприємств, належать:

- спеціалізовані необоротні активи (основні засоби, незавершені капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи, інші необоротні активи) і запаси, які безпосередньо використовуються в єдиному технологічному процесі виробництва продукції (надання послуг, виконання робіт), який визначає загальнодержавне значення підприємства, в обсязі, передбаченому технологічною документацією;

- активи, що тимчасово не використовуються у виробничому процесі, законсервовані об'єкти - за наявності на підприємстві проекту плану розвитку підприємства (інвестиційної програми) з обґрунтуванням економічної доцільності їх подальшого ефективного використання в основній діяльності підприємства;

- активи, які не задіяні в технологічному процесі, але віднесені до об'єктів загальнодержавного значення.

Одними з істотних умов договору оренди державного та комунального майна, згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», є об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); та орендна плата з урахуванням її індексації.

Згідно з пунктом 5 ОСОБА_1 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, в редакції станом на дату внесення змін до спірного пункту Договору, розмір річної орендної плати за цілісні майнові комплекси державних підприємств визначається за формулою:

(Воз + Внм) x Сор.ц

Опл = ______________________,

100

де Опл - розмір річної орендної плати, грн.; Воз вартість основних засобів за незалежною оцінкою на час оцінки об'єкта оренди, гривень; Внм - вартість нематеріальних активів за незалежною оцінкою на час оцінки об'єкта оренди, гривень; Сор.ц - орендна ставка за використання цілісних майнових комплексів державних підприємств, визначена згідно з додатком 1.

Відповідно до пункту 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України

27.04.2000 № 92, в редакції станом на дату внесення змін до спірного пункту Договору, основними засобами є матеріальні активи, які підприємство утримує

з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

З аналізу викладених норм можна зробити висновок, що по-перше, Цивільний кодекс України містить диспозитивне визначення підприємства як цілісного майнового комплексу (далі ЦМК), що надає право сторонам з використанням принципу розумності визначити ті види майна, що будуть включені до складу такого комплексу у разі його продажу або оренди.

По-друге, закон не містить заборони на включення до основних засобів обєктів невиробничого призначення, навпаки, до основних засобів можуть бути включені активи, які підприємство утримує для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій.

Відповідно до відомості переоцінки необоротних активів ДП «Ордена трудового червоного прапора Держаний скляний завод «Пролетарій» станом на 31.12.2011 (а.с.54), основні засоби підприємства складають 74705376,42 грн., до яких включені обєкти для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій. Вказане не суперечить визначенню основних засобів, викладеному вище.

Склад і вартість майна визначені сторонами Договору згідно з відомістю переоцінки та актом оцінки затвердженим Наказом регіонального відділення ФДМУ по Луганській області від 29.09.2012 №220, балансом підприємства, складеним станом на 31.12.2011.

Позивач просить суд визнати недійсним пункт 3.1. Договору, який в редакції Договору №7-1220122/рук про внесення змін до договору оренди державного майна №001036/09 від 17.08.2001, встановлює, що орендна плата визначається на підставі ОСОБА_1 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ № 786 від 04.10.1995, і з урахуванням змін до неї, і складає за базовий місяць розрахунку лютий 2012 року 750045 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

У відповідності зі ст. 203 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент внесення змін до спірного пункту Договору, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Положеннями ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Водночас, зважаючи на вищевикладене, зміст пункту 3.1 Договору в редакції Договору №7-1220122/рук від 05.04.2012 про внесення змін до договору оренди державного майна №001036/09 від 17.08.2001, не порушує норм чинного законодавства. Також відсутні інші підстави для визнання спірного пункту недійсним.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Шляхом оцінки всіх наявних матеріалів справи, враховуючи вищенаведене, суд встановив, що позивачем не доведено обґрунтованості позовних вимог щодо визнання пункту 3.1. Договору недійсним, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до статті 49 ГПК України, судові витрати при відмові у задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

У судовому засіданні оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено: 29.08.2016.

Суддя О.С. Фонова

Суддя Л.В. Іноземцева

Суддя А.Г. Ворожцов