ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2016 року Справа № 904/2768/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Євстигнеєва О.С., Верхогляд Т.А.

секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

представники сторін:

від позивача: представник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

від відповідача: представник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОІМПЕКС"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2016 р. у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОІМПЕКС"

в особі філії "Збагачувальна фабрика "Дзержинська",

Донецька область, м. Селидове

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця",

м. Дніпропетровськ

про стягнення збитків у розмірі 12 901,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОІМПЕКС" в особі філії "Збагачувальна фабрика "Дзержинська" звернулось з позовом до господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" збитків у розмірі 12 901,66 грн.

Позовні вимоги Позивач обгрунтовує посилання на те, що при проходженні вагонів через станцію Енергодар Придніпровської залізниці, на підставі ст. 24 Статуту залізниць України, залізницею проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вагонах не відповідає масі, вказаній відправником у накладних, про що було складено комерційні акти.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено про застосування строку позовної давності.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2016 р. у справі 904/2768/16 ( суддя Ліпинський О. В. ) в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення, господарський суд виходив з пропуску строку позовної давності при відсутності поважних причин його пропуск.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОІМПЕКС" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2016 р. по справі № 904/2768/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

На обґрунтування апеляційної скарги, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОІМПЕКС" послалося на те, судом першої інстанції порушена норма ст. 84 ГПК України відносно неправильності зазначення в мотивованій части рішення доводів, по яким суд відхилив докази однієї сторони ( Позивача ) та прийняв доводи іншої сторони (відповідача). Крім того, судом першої інстанції був встановлений факт порушення Відповідачем обовязку з перевезення вантажу Позивача, у звязку з чим Позивач зазнав збитків у розмірі втраченого вантажу. Відмовляючи в позові з підстав вказаних в рішенні від 29.06.2016 p., суд, тим самим фактично позбавляє Позивача на відшкодування понесених збитків у заявленому розмірі.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_1 у складі колегії суддів: Євстигнеєва О.С., Верхогляд Т.А.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.07.2016 р. апеляційна скарга прийнята до провадження колегією суддів у складі: ОСОБА_1 (головуючий ), суддів: Євстигнеєва О.С., Верхогляд Т.А. Розгляд справи призначено на 18.08.2016 р.

У судове засідання 18.08.2016 р. представники сторін не з'явились. Про час та місце судового засідання представники Позивача та Відповідача були належним чином повідомлені, проте останні своїми процесуальними правами на участь у судовому засіданні не скористались.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення сторін про дату, час та місце судового засідання, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні за відсутності представників сторін.

У судовому засіданні 18.08.2016 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2015 року зі станції Кривий Торець Донецької залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс" ( Відправник ) за залізничними накладними № 50049360, № 50282763 здійснив відправлення кам'яного вугілля на станцію призначення Енергодар Придніпровської залізниці, яке було завантажено у вагони № 61078820, № 60725462, № 67372383, № 53509816, № 53524567.

На станції призначення Енергодар Придніпровської залізниці, було проведено перевірку маси вантажу та складено комерційні акти: РА № 006589/143 від 10.03.2015 р., РА № 006590/144 від 10.03.2015 р., РА № 006591/145 від 10.03.2015 р. , РА № 006592/146 від 10.03.2015 р., РА № 006648/235 від 25.03.2015 р.

Відповідно до розділу "Д" комерційного акту РА № 006589/143 від 10.03.2015 р. на підставі акту загальної форми № 381 від 09.03.2015 р. станції Енергодар Придніпровської залізниці було здійснено комісійне зважування вантажу. Фактично, у вагоні № 61078820 виявлена маса брутто 89 600 кг., тара з документу 23 600 кг., нетто 66 000 кг., що менше маси ніж зазначено у документі на 2 500 кг. При комерційному огляді виявлено: навантаження навалом на рівні бортів, маркування трьома продольними смугами, з ліва по ходу потягу над 6 люком є виїмка довжиною 1,2 м., шириною 0,6 м., глибиною 0,4 м. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

Таким чином, комерційним актом РА № 006589/143 від 10.03.2015 р. встановлено, що недостача вантажу у вагоні № 61078820 складає 2 500 кг.

Відповідно до розділу "Д" комерційного акту РА № 006590/144 від 10.03.2015 р. на підставі акту загальної форми № 380 від 09.03.2015 р. станції Енергодар Придніпровської залізниці було здійснено комісійне зважування вантажу. Фактично, у вагоні № 60725462 виявлена маса брутто 90 900 кг., тара з документу 23 400 кг., нетто 67 500 кг., що менше маси ніж зазначено у документі на 2 500 кг. При комерційному огляді виявлено: навантаження навалом на рівні бортів, маркування трьома продольними смугами, з лівої сторони по ходу потягу численні нерівності на всю довжину вагона, шириною 80-100 см. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

Таким чином, комерційним актом РА № 006590/144 від 10.03.2015 р. встановлено, що недостача вантажу у вагоні № 60725462 складає 2 500 кг.

Відповідно до розділу "Д" комерційного акту РА № 006591/145 від 10.03.2015 р. на підставі акту загальної форми № 383 від 09.03.2015 р. станції Енергодар Придніпровської залізниці було здійснено комісійне зважування вантажу. Фактично, у вагоні № 67372383 виявлена маса брутто 69 000 кг., тара з документу 21 500 кг., нетто 67 200 кг., що менше маси ніж зазначено у документі на 1 800 кг. При комерційному огляді виявлено: навантаження навалом на рівні бортів, маркування трьома продольними смугами, зліва по ходу потягу над 5,6 люком є виїмка довжиною 2,7 м., шириною 0,8 м., глибиною 0,7 м. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

Таким чином, комерційним актом РА № 006590/144 від 10.03.2015 р. встановлено, що недостача вантажу у вагоні № 67372383 складає 1 800 кг.

Відповідно до розділу "Д" комерційного акту РА № 006592/146 від 10.03.2015 р. на підставі акту загальної форми № 382 від 09.03.2015 р. станції Енергодар Придніпровської залізниці було здійснено комісійне зважування вантажу. Фактично, у вагоні № 53509816 виявлена маса брутто 90 600 кг., тара з документу 23 250 кг., нетто 67 350 кг., що менше маси ніж зазначено у документі на 1 650 кг. При комерційному огляді виявлено: навантаження навалом на рівні бортів, маркування трьома продольними смугами, з лівої сторони по ходу потягу численні нерівності на всю довжину вагона, шириною 60-70 см. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

Таким чином, комерційним актом РА № 006592/146 від 10.03.2015 р. встановлено, що недостача вантажу у вагоні № 53509816 складає 1 650 кг.

Відповідно до розділу "Д" комерційного акту РА № 006648/235 від 25.03.2015 р. на підставі акту загальної форми № 438 від 25.03.2015 р. станції Енергодар Придніпровської залізниці було здійснено комісійне зважування вантажу. Фактично, у вагоні № 53524567 виявлена маса брутто 65 400 кг., тара з документу 22 700 кг., нетто 62 300 кг., що менше маси ніж зазначено у документі на 3 100 кг. При комерційному огляді виявлено: навантаження навалом на рівні бортів 10-15, маркування продольними смугами, зліва по ходу потягу над 4,5 люком є виїмка довжиною 1,8 м., шириною 2,5 м., глибиною 0,6 м. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

Таким чином, комерційним актом РА № 006648/235 від 25.03.2015 р. встановлено, що недостача вантажу у вагоні № 53524567 складає 3 100 кг.

В результаті виявленої недостачі Позивач просить стягнути збитки у розмірі вартості втраченого вантажу у сумі 12 901,66 грн.:у вагоні № 61078820 маса нетто при відправлені складає 68 500 кг: норма нестачі 68 500 х 1 % = 685кг. Відповідальна нестача 2 500кг 685 кг. = 1 815 кг х 1 619,71 грн. (ціна за тону з ПДВ згідно довідки) - розмір нестачі складає 2 939,77 грн.; у вагоні № 60725462 маса нетто при відправлені складає 70 000 кг: норма нестачі 70 000 х 1 % = 700 кг. Відповідальна нестача 2 500 кг. - 700 кг. = 1 800 кг. х 1 619,71 грн. ( ціна за тону з ПДВ згідно довідки) - розмір нестачі складає 2 915,48 грн.; у вагоні № 67372383 маса нетто при відправлені складає 69 000 кг: норма нестачі 69 000 х 1 % = 690 кг. Відповідальна нестача 1 800 кг. 690 кг. = 1 110 кг. х 1 619,71 грн. ( ціна за тону з ПДВ згідно довідки ) - розмір нестачі складає 1797,88 грн.; у вагоні № 53509816 маса нетто при відправлені складає 69 000 кг.: норма нестачі 69 000 х 1 % = 690 кг. Відповідальна нестача 1 650 кг.- 690 кг. = 960 кг. х 1 619,71 грн. ( ціна за тону з ПДВ згідно довідки ) - розмір нестачі складає 1 554,92 грн.; у вагоні № 53524567 маса нетто при відправлені складає 65 400 кг: норма нестачі 65 400 х 1 % = 654 кг. Відповідальна нестача 3 100 кг. 654 кг. = 2 446 кг. х 1 510,06 грн. ( ціна за тону з ПДВ згідно довідки ) - розмір нестачі складає 3 693,61 грн.

Позивач розрахував вартість шкоди, спричиненою внаслідок нестачі, проведеної з урахуванням норм відповідно до Правил видачі вантажів.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі ( сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто ) становить 1 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема при перевезення мінерального палива.

Оскільки спірні вагони були прийнятий залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоотримувачу, в силу ст. 110 Статуту залізниць України, покладається на залізницю, тобто Відповідача.

Ст. 307 ГК України, яка кореспондується зі ст. 908 ЦК України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність субєктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлює, що нормативні документи, які визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту та комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обовязковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 року із змінами та доповненнями, внесеними Постановами Кабінету Міністрів України № 1510 від 11.10.2002 р. та № 1973 від 25.12.2002 р. ( далі - Статут залізниць України), визначає обовязки, права та відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до ч. 1 ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (частини 1, 2, 3 статті 909 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

За договором залізничного перевезення вантажу, згідно з ч. 1 ст. 22 Статуту залізниць України, залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. У разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій (частини 1, 2, 3 статті 23 Статуту залізниць України).

Ст. 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до п. 9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 року № 334, у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини незбереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставляння рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Так, комерційні акти РА № 006589/143 від 10.03.2015 р., РА № 006590/144 від 10.03.2015 р., РА № 006591/145 від 10.03.2015 р., РА № 006592/146 від 10.03.2015 р., РА № 006648/235 від 25.03.2015 р. засвідчують невідповідність маси вантажу.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу ( ст. 115 Статуту ).

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Слід зазначити, що Відповідач не спростував будь-якими доказами факт необґрунтованості позовних вимог Позивача ( в т.ч. факт нестачі вантажу при обставинах, при яких він несе за це відповідальність та розмір збитків ) хоча згідно ст. 33 ГПК України у разі незгоди з вимогами Позивача такий обов'язок ( по доказуванню, спростуванню ) покладено на нього.

Згідно ст. 133 Статуту передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 133 Статуту вантажоодержувач - ДТЕК Запорізька ТЕС, передав право пред'явлення позову вантажовідправнику філії Збагачувальна фабрика Дзержинська Товариства з обмеженою відповідальністю Енергоімпекс), що підтверджується переуступним підписом на залізничних накладних № 50049360, № 50282763, які містяться в матеріалах справи ( а. с. 13-14 ).

Відповідно до 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 137 Статуту залізниць України, позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу; в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Комерційні акти складено 10.03.2015 р. та 25.03.2015 р., з позовом до суду Позивач звернувся - 12.04.2016 р.

Ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Під час розгляду спору в суді першої інстанції, Відповідачем у відзиві на позовну заяву було заявлено про застосування строку позовної давності.

Місцевий господарський суд оскаржуваним рішенням відмовив Позивачу в задоволені позовних вимог, пославшись на пропуск шестимісячного строку позовної давності встановленого ст. 137 Статуту залізниць України, при цьому суд не прийняв до уваги доводи Позивача, стосовно початку перебігу строку позовної давності від дати закінчення строку на пред'явлення претензії і строку її розгляду, зазначивши на тому, що Позивач не скористався своїм правом на пред'явлення до Відповідача претензії з відшкодуванням завданої шкоди впродовж шести місяців з дня встановлення обставин, що спричинили пред'явлення позову, а отже, шестимісячний строк на звернення до суду з даним позовом, слід обраховувати від дати виявлення спірних обставин (дати складання комерційних актів), оскільки продовження такого строку чинним законодавством передбачено у випадку подачі претензії до перевізника ( Відповідача ).

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення вартості недостачі вантажу.

Ст. 136 Статуту залізниць України встановлено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог ст. 134 цього Статуту.

Пунктом «а» ст. 134 Статуту залізниць України передбачено, що претензії можуть бути заявлені з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу.

Проте ч. 4 ст. 315 ГК України встановлено, якщо заявлену перевізнику претензію, що випливає з договору перевезення вантажу, відхилено або відповідь на неї не одержано у строк, зазначений у частині третій цієї статті (в даному випадку три місяці), заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

З викладеного вбачається, що вказаною правовою нормою по-іншому, ніж Статутом залізниць України, розраховується початок перебігу строку позовної давності.

Однак ч. 5 ст. 307 ГК України, яка кореспондується із ч. 4 ст. 909, ч. 1 ст. 920 ЦК України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Тобто ст. 315 ГК України і ст. ст. 134, 136, 137 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності у позовах про відшкодування збитків ( вартості нестачі вантажу ), що виникають із залізничних перевезень.

Статут залізниць України було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457, і останні зміни в нього вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 р. № 1973.

ГК України, який за своєю правовою природою є законом України, був прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 р. за № 436-IV і набув чинності з 01.01.2004 р. Крім того, у прикінцевих положеннях ГК України законодавець зобов'язав Кабінет Міністрів України привести свої нормативні акти ( в т. ч. і Статут залізниць України, оскільки він суперечить ГК України ) у відповідність до норм ГК України, а тоді вже застосовувати ці норми поряд з нормами ГК України, що Кабінетом Міністрів України зроблено не було.

За таких обставин відповідно до ч. 4 ст. 315 ГК України, початком строку позовної давності є день одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для даної відповіді ( наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.04.2012 р. у справі № 3-22гс12 і відповідно до ст. 111-28 ГПК України є обовязкова для застування судом ).

Відповідно до п. 4.7.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред'явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді ( ч. 4 ст. 315 ГК України). Оскільки дотримання претензійного порядку не є обов'язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку її розгляду ( ч. 2 і ч. 3 статті 315 ГК України), незалежно від того, чи пред'являлася відповідна претензія до перевізника.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Позивачем не було пропущено строк позовної давності по заявленій ним позовній вимоги і враховуючи, що зазначена ним вимога обґрунтована і доведена, то рішення місцевого суду про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропуском Позивачем строку позовної давності підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Приймаючи до уваги що, апеляційна скарга і позов Позивача задовольняється, то з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, в т.ч. при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 101-103, 105, 111-28 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОІМПЕКС" задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2016 р. у справі № 904/2768/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОІМПЕКС" задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОІМПЕКС" - 12 901 грн. 66 коп. збитків за нестачу вантажу; 1 378 грн. 00 коп. судового збору, за подання до господарського суду позовної заяви, про що видати наказ.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОІМПЕКС" - 1 515 грн. 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду, про що видати наказ.

Видачу наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному обсязі 19.08.2016 року

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.С. Євстигнеєв

Суддя Т.А. Верхогляд