ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2016 року Справа № 904/3893/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Чус О.В., Джихур О.В.

при секретарі судового засідання: Погорєлова Ю.А.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОІМПЕКС", філія "Збагачувальна фабрика"Дзержинська", м. Селидове, Донецька область на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2016 року у справі № 904/3893/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОІМПЕКС", філія "Збагачувальна фабрика"Дзержинська", м. Селидове, Донецька область

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіальної філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

про стягнення 7 577,62 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОІМПЕКС", філія "Збагачувальна фабрика "Дзержинська" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 7 577,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем, як перевізником, свого обов'язку із забезпечення схоронності переданого йому до перевезення вантажу, внаслідок чого позивачу, були спричинені збитки у розмірі 7 577,62 грн. вартості недостачі вантажу, з урахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2016 року (головуючий суддя Золотарьова Я.С.) в задоволенні позову відмовлено у звязку із пропуском шестимісячного строку позовної давності.

Не погодившись з зазначеним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОІМПЕКС", філія "Збагачувальна фабрика"Дзержинська" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

При цьому скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що рішення прийнято з неповним дослідженням доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» у визначенні перебігу позовної давності за позовами до перевізників, що випливають з договорів перевезення вантажів, слід врахувати таке: якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на предявлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (ч. 4 ст. 315 Господарського кодексу України; оскільки дотримання претензійного порядку не є обовязковим, то у вирішені питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку предявлення претензії і строку її розгляду (ч. 2 і 3 ст. 315 Господарського кодексу України), незалежно від того, чи предявлялася відповідна претензія до перевізника.

Оскільки судом був встановлений факт порушення відповідачем обовязку з перевезення вантажу позивача, у звязку з чим позивач зазнав збитків у розмірі втраченого вантажу, то суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Публічне акціонерне товариства "Українська залізниця" в особі Регіальної філії "Придніпровська залізниця" відзив на апеляційну скаргу не надало.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.08.2016 року прийнято апеляційну скаргу до розгляду.

Представники скаржника (позивача) та відповідача, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявились.

Враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутність представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 104 ГПК України серед підстав для скасування або зміни рішення місцевого суду є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

У березні 2015 року зі станції Кривий Торець Донецької залізниці товариство з обмежено відповідальністю "Енергоімпекс" ( відправник) здійснило відправлення вагонів №№ 62111067, 55120463, 56332919, 52229879, 53534657 навантажених кам'яним вугіллям згідно залізничних накладних №№ 50405463, 50414069, 50383181 на станцію Енергодар Придніпровської залізниці, одержувач ДТЕК Запорізька ТЕС.

При проходженні вагонів через станцію Енергодар Придніпровської залізниці на підставі п. 24 Статуту Залізниць України, залізницею проведено перевірку маси вантажу, під час якої були виявлено, що маса вантажу у вищевказаних вагонах не відповідає масі, вказаній відправником у накладних та складено комерційні акти: РА № 006677/234 від 29.03.2015 (а.с.16).,РА № 006676/233 від 29.03.2015 (а.с.17), РА № 006680/237 від 31.03.2015 (а.с.18), РА № 006681/238 від 31.03.2015 (а.с.19), РА № 006670/227 від 28.03.2015 (а.с.20).

Зокрема, як свідчать вищевказані комерційні акти, за результатами проведеної перевірки було виявлено різницю маси вантажу у вагонах:

- № 62111067 встановлено, що вказана у накладній маса вантажу складає 70 000 кг, а фактично маса вантажу становить 68 200 кг, що на 1800 кг менше, ніж вказано у накладній № 50405463, про що станцією Енергодар Придніпровської залізниці складено комерційний акт РА № 006677/234 від 29.03.2015 (а.с.16), в якому, зокрема, зазначено, що при комерційному огляді в вагоні виявлено: навантаження насипом, на рівні бортів, укатана катком, маркована 3 повздовжніми борознами, над 1 люком виїмка довжиною1,0 м, шириною вагону, глибиною 0,3 м. У місті виїмки маркування відсутнє. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

- № 55120463 встановлено, що вказана у накладній маса вантажу складає 70 000 кг, а фактично маса вантажу складає 68 500 кг, що на 1 500 кг менше, ніж вказано у накладній 50405463, про що станцією Енергодар Придніпровської залізниці складено комерційний акт РА № 006676/233 від 29.03.2015 (а.с.17), в якому, зокрема, зазначено, що при комерційному огляді в вагоні виявлено: навантаження насипом, на рівні бортів, укатана катком, маркована 3 повздовжніми борознами, ліворуч по руху потягу над 4,5,6,7 люками впродовж борту виїмки довжиною 6,5 м, шириною 0,5 м, глибиною 0,5 м. У місті виїмки маркування відсутнє. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

- № 56332919 встановлено, що вказана у накладній маса вантажу складає 69 000 кг, а фактична маса вантажу становить 67 800 кг, що на 1 200 кг менше, ніж вказано у накладній № 50414069, про що станцією Енергодар Придніпровської залізниці складено комерційний акт РА № 006680/237 від 31.03.2015 (а.с.18), в якому, зокрема, зазначено, що при комерційному огляді в вагоні виявлено: навантаження насипом, вище бортів 10-15 см., укатана катком, маркована 3 повздовжніми смугами, ліворуч по руху потягу над 2,3 люками виїмки довжиною 1,5 м, шириною 0,7 м, глибиною 0,7 м. У місті виїмки маркування відсутнє. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

- № 52229879 встановлено, що вказана у накладній маса вантажу складає 70000 кг, а фактично маса вантажу складає 68 200 кг., що на 1800 кг. менше, ніж вказано у накладній № 50414069, про що станцією Енергодар Придніпровської залізниці складено комерційний акт РА № 006681/238 від 31.03.2015 (а.с.19), в якому, зокрема, зазначено, що при комерційному огляді в вагоні виявлено: навантаження насипом, вище бортів 10-15 см., укатана катком, маркована 3 повздовжніми смугами, ліворуч по руху потягу над 4 люком виїмка довжиною 1,0 м, шириною 1,0 м, глибиною 0,7 м., над 6 люком виїмка довжиною 1,0 м, шириною 0,5м, глибиною 0,5 м. У місті виїмки маркування відсутнє. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

- № 53534657 встановлено, що вказана у накладній маса вантажу складає 65 000 кг, а фактично маса вантажу складає 62 900 кг, що на 2100 кг. менше, ніж вказано у накладній № 50383181, про що складено комерційний акт РА № 006670/227 від 28.03.2015(а.с.20), в якому, зокрема, зазначено, що при комерційному огляді в вагоні виявлено: навантаження насипом, нижче бортів на 15-20 см., укатана катком, маркована 3 повздовжніми смугами, праворуч по руху потягу над 2,3 люками виїмки довжиною 2,0 м, шириною 0,6 м, глибиною 0,5 м. У місті виїмки маркування відсутнє. Двері люка закриті. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

В результаті виявленої недостачі позивач просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" збитки у розмірі вартості сплаченої, але як не отриманої продукції у сумі 7577,62 грн.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Статтею 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі статтею 908 Цивільного кодексу України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність субєктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 3 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлює, що нормативні документи, які визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту та комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обовязковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 року із змінами та доповненнями, внесеними Постановами Кабінету Міністрів України №1510 від 11.10.2002 року та № 1973 від 25.12.2002 року (далі - Статут залізниць України), визначає обовязки, права та відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до частини 1 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (частини 1, 2, 3 статті 909 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до п. 6 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

За договором залізничного перевезення вантажу, згідно з п.п. 1 п. 22 Статуту залізниць України, залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. У разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій (п.п. 1, 2, 3 п. 23 Статуту залізниць України).

За статтею 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до пункту 9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 року № 334, у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини незбереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставляння рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Так, комерційні акти РА № 006677/234 від 29.03.2015 року, РА № 006676/233 від 29.03.2015 року, РА № 006680/237 від 31.03.2015 року, РА № 006681/238 від 31.03.2015 року, РА № 006670/227 від 28.03.2015 року засвідчують невідповідність маси вантажу.

Відповідно до п. 114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Згідно з ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало; перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до частини 3 статті 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Ст.110 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству; обов'язки збереження, супроводження та охорони особливо цінних та небезпечних вантажів, перелік яких встановлюється Правилами, покладаються на відправника.

Відповідно до ст.31 Статуту залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Відповідно до ч.1 ст.114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме:

- за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

- за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості;

- за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема при перевезення мінерального палива.

Позивач розрахував вартість шкоди, спричиненою внаслідок нестачі, проведеної з урахуванням норм відповідно до Правил видачі вантажів, що складає 7577,62 грн.:

- у вагоні № 62111067 маса нетто при відправлені складає 70000 кг: норма нестачі 70000 х 1 % = 700 кг. Відповідальна нестача 1800кг - 700кг = 1100 кг х 1521,28 грн. (ціна за тону з ПДВ згідно довідки а.с. 21) - розмір нестачі складає 1673,41 грн.;

- у вагоні № 55120463 маса нетто при відправлені складає 70 000 кг: норма нестачі 70 000 х 1 % = 700кг. Відповідальна нестача 1500кг 700 кг = 800 кг х 1521,28 грн. (ціна за тону з ПДВ згідно довідки а.с. 21) - розмір нестачі складає 1217,02 грн.;

- у вагоні № 56332919 маса нетто при відправлені складає 69 000 кг: норма нестачі 69 000 х 1 % = 690кг. Відповідальна нестача 1200кг - 690кг = 510 кг х 1521,28 грн. (ціна за тону з ПДВ згідно довідки а.с.21) - розмір нестачі складає 775,85 грн.;

- у вагоні № 52229879 маса нетто при відправлені складає 70 000кг: норма нестачі 70 000 х 1 % = 700кг. Відповідальна нестача 1800кг - 700кг = 1100кг х 1521,28 грн. (ціна за тону з ПДВ згідно довідки а.с. 21) - розмір нестачі складає 1673,41 грн.;

- у вагоні № 53534657 маса нетто при відправлені складає 65000 кг: норма нестачі 65000 х 1 % = 650 кг. Відповідальна нестача 2100кг - 650кг =1450 кг х 1543,40 грн. (ціна за тону з ПДВ згідно довідки а.с. 22) - розмір нестачі складає 2237,93 грн.

Оскільки спірні вагони були прийнятий залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоотримувачу, в силу п. 110 Статуту залізниць України, покладається на залізницю, тобто відповідача.

Таким чином, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи господарським судом зроблено правильний висновок про те, що відповідальність за вагову недостачу вугільної продукції, зокрема, вугілля камяного, підлягає покладенню на відповідача.

У цьому звязку є підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача збитків в сумі 7 577,62 грн.

Одночасно колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про безпідставність відмови у задоволенні позовних вимог із посиланням на сплив строків позовної давності, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ч.1 ст.261 Кодексу, яка є загальною нормою, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Ст.257 Кодексу визначено загальну позовну давність тривалістю у три роки, однак, в силу приписів ст.258 цього ж Кодексу для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема, скорочена порівняно із загальною позовною давністю.

Ч.3 ст.925 Кодексу, яка є спеціальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Ст.136 Статуту залізниць України передбачено, що позови до залізниць можуть бути пред'явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог ст.134 цього Статуту, яким передбачено також і шестимісячний строк для пред'явлення претензії.

Ч.ч.2, 3, 4 ст.315 Господарського кодексу України передбачено, що претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів.

Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців.

Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Згідно з п.4.7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у визначенні перебігу позовної давності за позовами до перевізників, що випливають з договорів перевезення вантажів, слід враховувати таке: якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред'явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (частина четверта статті 315 Господарського кодексу України; оскільки дотримання претензійного порядку не є обов'язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку її розгляду (частини друга і третя статті 315 Господарського кодексу України), незалежно від того, чи пред'являлася відповідна претензія до перевізника.

Таким чином, звернення з позовом до залізниці після спливу шестимісячного строку, передбаченого для пред'явлення претензії і строку її розгляду не суперечить положенням ст.315 Господарського кодексу України та ст.925 Цивільного кодексу України.

За таких обставин відповідно до ч.4 ст.315 Господарського кодексу України строк позовної давності в даній справі не був пропущений позивачем, оскільки його початком є день закінчення строку, встановленого для відповіді на претензію.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного суду України від 19.04.2012 року у справі № 10-26/166-10-4300 та постанові Вищого господарського суду України від 05.06.2014 року у справі № 916/2301/13.

Доводи відповідача про сплив позовної давності не приймаються до уваги, оскільки не впливають на порядок обчислення позовної давності, адже визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду не може поглинатися строком на реалізацію нею права на досудове врегулювання спору.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню у звязку з порушенням норм матеріального права і невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи. Слід прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України необхідно розподілити між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У звязку з чим з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути 1 378,00 грн. судового збору за подачу позовної заяви, та 1 515,60 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОІМПЕКС", філія "Збагачувальна фабрика"Дзержинська", м. Селидове, Донецька область - задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2016 року у справі № 904/3893/16 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (49600, м. Дніпропетровськ, проспект Карла Маркса (ОСОБА_1), будинок 108; ідентифікаційний код 40081237) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОІМПЕКС", філія "Збагачувальна фабрика"Дзержинська" (85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Миру, 34; ідентифікаційний код 30962337) збитки у розмірі 7 577,62 грн. (сім тисяч пятсот сімдесят сім гривень шістдесят дві копійки) та судовий збір за подачу позовної заяви і апеляційної скарги у розмірі 2 893,60 грн. (дві тисячі вісімсот девяносто три гривні шістдесят копійок).

Видачу наказу з урахуванням необхідних реквізитів доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 01.09.2016 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Чус

Суддя О.В. Джихур