ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2016р. Справа№ 914/1736/16

Господарський суд Львівської області у складі

Суддя Фартушок Т.Б. при секретарі Полюхович Х.М.

за позовом: Дочірнього підприємства «Делак-Житло» Товариства з обмеженою відповідальністю «Леополіс-Плюс», м.Борислав, Львівська обл.

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Трускавець, Львівська обл.

про зобов'язання виконати умови правочину, а саме спонукати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 до виконання умов договору підряду від 25 липня 2014р. шляхом передачі у власність Дочірньому підприємству «Делак-Житло» Товариства з обмеженою відповідальністю «Леополіс-Плюс» частини будівель сільськогосподарського призначення: - частину будівлі сільськогосподарського призначення, а саме 7/50 будівлі допоміжної, загальною площею 41,2м2, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: с.Залужжя, Яворівського району Львівської області; - частину будівлі сільськогосподарського призначення, а саме 7/50 будівлі господарської, загальною площею 335,0м2, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: с.Залужжя, Яворівського району Львівської області

та матеріали зустрічної позовної заяви

за зустрічним позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Трускавець, Львівська обл.

до відповідача за зустрічним позовом: Дочірнього підприємства "Делак-Житло" ТзОВ "Леополіс-Плюс", м.Борислав, Львівська обл.

про: визнання права власності на: - будівлю сільськогосподарського призначення, а саме будівлю допоміжну, двоповерхову з технічними приміщеннями та кімнатою відпочинку, загальною площею 41,2м2, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: с.Залужжя, Яворівського району Львівської області; - будівлю сільськогосподарського призначення, а саме будівлю господарську, двоповерхову з кімнатами відпочинку, терасою та балконом, загальною площею 335,0м2, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: с.Залужжя, Яворівського району Львівської області.

Представники:

Позивача: не з'явився;

Відповідача: не з'явився

Суть спору:

Дочірнє підприємство «Делак-Житло» Товариства з обмеженою відповідальністю «Леополіс-Плюс» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про зобов'язання виконати умови правочину - спонукати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 до виконання умов договору підряду від 27.07.2014р. шляхом передачі у власність Дочірньому підприємству «Делак-Житло» Товариства з обмеженою відповідальністю «Леополіс-Плюс» частини будівель сільськогосподарського призначення: - частину будівлі сільськогосподарського призначення, а саме ? будівлі допоміжної, загальною площею 41,2м2, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: с.Залужжя, Яворівського району Львівської області; - частину будівлі сільськогосподарського призначення, а саме ? будівлі господарської, загальною площею 335,0м2, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: с.Залужжя, Яворівського району Львівської області.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 29.06.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду в судовому засіданні на 06.07.2016р. на 11год. 00хв.

До початку розгляду справи по суті 06.07.2016р. о 10год. 10хв. до Господарського суду Львівської області звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 із зустрічним позовом до Дочірного підприємства «Делак-Житло» Товариства з обмеженою відповідальністю «Леополіс-Плюс» про визнання за ним права власності на: - будівлю сільськогосподарського призначення, а саме будівлю допоміжну, двоповерхову з технічними приміщеннями та кімнатою відпочинку, загальною площею 41,2м2, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: с.Залужжя, Яворівського району Львівської області; - будівлю сільськогосподарського призначення, а саме будівлю господарську, двоповерхову з кімнатами відпочинку, терасою та балконом, загальною площею 335,0м2, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: с.Залужжя, Яворівського району Львівської області.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 06.07.2016р. прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісною позовною заявою та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 08.08.2016р. о 12год. 00хв.

Розгляд справи відкладався з причин та підстав, зазначених в ухвалах Господарського суду Львівської області по даній справі від 06.07.2016р. та від 08.08.2016р., в тому числі з причин неявки Сторін та невиконання Сторонами вимог ухвал Господарського суду Львівської області по даній справі.

Представникам Сторін по явці оголошено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28, 38, 59 ГПК України. Крім того, в ухвалі Господарського суду Львівської області по даній справі, яка скерована Сторонам (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень та письмові повідомлення про оголошення перерви в судових засіданнях) зазначено, що права та обов'язки сторін визначені ст.ст.20, 22, 28, 38, 59 ГПК України.

Заяв про відвід судді чи колегії суддів не надходило.

Позивач за первісним позовом явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання; вимог ухвал Господарського суду Львівської області по даній справі щодо подання витребуваних судом документів не виконав, про причини невиконання суду не повідомив.

Впродовж розгляду справи представником Позивача 06.07.2016р. за вх.№28641/16 подано клопотання про долучення до матеріалів справи документів, яке судом задоволено; також, 05.08.2016р. за вх.№32563/16 подано клопотання про відкладення розгляду справи та 05.08.2016р. за вх.№32564/16 пояснення до заяви про уточнення позовних вимог.

Також, 06.07.2016р. від Позивача за первісним позовом надійшла заява вх.№28642/16 про уточнення позовних вимог, яку Позивач обґрунтовує тим, що згідно договору підряду від 25.07.2014р. ціна договору погоджена в розмірі 400000грн., проте, по факту виконано робіт на суму 466127,91грн. Відтак, Позивач за первісним позовом просить спонукати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 до виконання умов договору підряду від 25 липня 2014р. шляхом передачі у власність Дочірньому підприємству «Делак-Житло» Товариства з обмеженою відповідальністю «Леополіс-Плюс» частини будівель сільськогосподарського призначення: - частину будівлі сільськогосподарського призначення, а саме частину будівлі допоміжної, загальною площею 41,2м2, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: с.Залужжя, Яворівського району Львівської області; - частину будівлі сільськогосподарського призначення, а саме частину будівлі господарської, загальною площею 335,0м2, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: с.Залужжя, Яворівського району Львівської області. Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 06.07.2016р. Позивача за первісним позовом зобов'язано письмово обгрунтувати яку саме частину будівлі Позивач за первісним позовом просить спонукати передати у власність останнього; письмово обгрунтувати як саме, на думку Позивача за первісним позовом, слід розцінювати подану заяву №28642/16 про уточнення позовних вимог. У поясненнях щодо заяви про уточнення позовних вимог від 05.08.2016р. за вх.№32564/16 Позивач за первісним позовом уточнює частину будівель, які просить передати йому у власність, а саме: 7/50 та вказує, що зазначені ним вимоги є вимогами «про визнання права власності» (аналогічна позиція Позивача за первісним позовом викладена у заяві від 18.08.2016р. вх.№33929/16 про відмову від позову) та він зменшує розмір будівлі (а.с.93), відтак, Позивачем за первісним позовом заявлено вимоги майнового характеру. З приводу поданих заяв суд зазначає, і аналогічна правова позиція вкладена у п.3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами та доповненнями), що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п.; тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об'єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову; збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. З врахуванням вищенаведеного суд розцінює подані Позивачем за первісним позовом заяви від 06.07.2016р. вх.№28642/16 та від 05.08.2016р. вх.№32564/16 як заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Крім того, 18.08.2016р. за вх.№33929/16 від Позивача за первісним позовом подано заяву про відмову від позову, у якій Позивач за первісним позовом просить суд припинити провадження у справі у зв'язку з відмовою від позову.

Відповідач за первісним позовом явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання; вимог ухвал Господарського суду Львівської області по даній справі щодо подання витребуваних судом документів не виконав, про причини невиконання суду не повідомив.

Впродовж розгляду справи представником Відповідача за первісним позовом 08.08.2016р. за вх.№32627/16 подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України, господарський суд створює Сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі Господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі, окрім подання відзиву на позовну заяву, Сторін зобов'язувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.38 (витребування доказів) ГПК України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

В судовому засіданні суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Крім того суд зазначає, що, з врахуванням вимог ст.69 ГПК України та беручи до уваги терміни і строки перебігу поштової кореспонденції, в суду відсутні правові підстави для подальшого відкладення розгляду справи. При цьому суд зазначає, що клопотання про продовження строку розгляду справи в порядку ч.3 ст.69 ГПК України до Господарського суду Львівської області по даній справі не подавалось.

Розглянувши і дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників Сторін, суд встановив наступне.

Щодо первісного позову.

Згідно доводів Сторін та наявних в матеріалах справи копій документів, 25.07.2014р. між Позивачем за первісним позовом (Підрядник) та Відповідачем за первісним позовом (Замовник) укладено договір підряду (далі - Договір), відповідно до п.2.1 якого, за цим Договором Підрядник зобов'язується збудувати і здати в строк до 01.03.2015р. об'єкт, визначений у п.2 цього Договору (надалі - Об'єкт будівництва), відповідно до проектно-кошторисної документації, а Замовник зобов'язується надати Підрядникові будівельний майданчик, що знаходиться за адресою: с.Залужжя, Яворівського району Львівської області, земельна ділянка з кадастровим НОМЕР_1, в строк не пізніше 26.07.2014р. передати підрядникові затверджену проектно-кошторисну документацію, прийняти об'єкт та оплатити його.

Згідно п.2.2 Договору, Об'єктом за цим Договором є будівлі сільськогосподарського призначення: 1) будівля господарська двоповерхова, загальною площею ? 300м2; 2) будівля допоміжна, загальною площею ? 20м2.

Відповідно до п.2.3 Договору, власником результату виконаних робіт (Об'єкту) з моменту приймання-передачі робіт (об'єкта будівництва) є Замовник.

Згідно п.п.4.1, 4.2 Договору, договірна ціна є динамічною і визначається у приблизному кошторисі, згідно з порядком здійснення платежів, передбаченим цим Договором, та може підлягати коригуванню Сторонами з урахуванням уточнення обсягів Робіт, цін на Матеріальні ресурси та інших обставин; вартість виконаних Підрядником Робіт, що підлягають оплаті, визначається по усіх складових вартості Робіт.

Відповідно до п.4.3 Договору, за згодою Сторін виконання грошового зобов'язання Замовника може бути замінено іншим альтернативним зобов'язанням, в т.ч. переданням іншого майна, робіт, послуг.

Згідно копії акту передачі-приймання виконаних робіт від 03.03.2015р. (на якій відсутній підпис чи відбиток печатки Відповідача за первісним позовом), відповідно до Договору, Підрядник передав, а Замовник прийняв виконані Роботи з будівництва будівель сільськогосподарського призначення на земельній ділянці з кадастровим НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: с.Залужжя, Яворівського району Львівської області: 1) будівля господарська двоповерхова, загальною площею 335м2; «)будівля допоміжна двоповерхова, загальною площею 41,2м2.

Відповідно до копій довідок про вартість виконаних будівельний робіт та витрат за березень 2015р. на допоміжну та основну будівлі, на яких відсутні підписи та відбитки печаток Відповідача за первісним позовом, загальна вартість робіт становить 466127,91грн. (84192,97+381934,94).

Згідно наявної в матеріалах справи копії протоколу погодження договірної ціни (простий кошторис) (Додаток до Договору), Сторони Договору відповідно до п.4.1 визначили ціну Договору (вартість будівельних робіт) у розмірі 400000грн.; фактична вартість будівельних робіт визначається на підставі зведених кошторисних розрахунків вартості та/або довідок про вартість будівельних робіт та витрат.

З врахуванням вищенаведеного Позивач за первісним позовом зазначає, що до моменту здачі виконаних робіт він є власником Робіт (Об'єкту) та просить визнати за ним право власності в частині, 7/50 від виконаних робіт.

Суд зазначає, що незважаючи на вимоги ухвал суду по даній справі, Сторонами не представлено для огляду оригіналів документів, копії яких наявні в матеріалах справи, що унеможливлює встановити дійсні обставини справи, про які зазначає Позивач у первісному позові.

Поряд з цим суд зазначає, що, 18.08.2016р. за вх.№33929/16 від Позивача за первісним позовом подано заяву про відмову від позову, у якій Позивач за первісним позовом просить суд припинити провадження у справі у зв'язку з відмовою від позову.

Згідно ч.4 ст.22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі відмовитись від позову.

Відповідно до ч.6 ст.22 ГПК України, господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Згідно ч.1 ст.78 ГПК України, відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами.

Згідно ч.2 ст.80 ГПК України, у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Приписами п.4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що перелік підстав припинення провадження у справі (стаття 80 ГПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи (п.4.2. Постанови).

Відповідно до пункту 4.6. вказаної Постанови, у випадках відмови позивача від позову (пункт 4 частини першої статті 80 ГПК) господарському суду слід керуватись частиною шостою статті 22 ГПК, тобто перевіряти, чи не суперечить ця відмова законодавству та чи не порушує вона інтереси інших осіб.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні, Сторонами не наведені доводи та не подані докази того, що відмова Позивача за первісним позовом від позову суперечить законодавству чи порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довіреності (а.с.81), у представника Позивача Коврижних В.І. наявне право на відмову від позову.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про наявність правових підстав до прийняття відмови Дочірнього підприємства «Делак-Житло» Товариства з обмеженою відповідальністю «Леополіс-Плюс» (заява від 18.08.2016р. вх.№33929/16) від позову та наявності правових підстав до припинення провадження у справі за первісним Позовом у зв'язку з відмовою Позивача за первісним позовом від позову.

Щодо зустрічного позову.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що він є власником земельної ділянки площею 1,0436 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером НОМЕР_1, за адресою: Львівська обл., Яворівський р.-н. Наведене Позивач за зустрічним позовом підтверджує копіями наступних документів: державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2; договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.11.2010р., витягу з державного кадастру від 05.09.2014р. №НВ-014.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що в березні 2015р. було проведено технічне обстеження об'єктів будівництва, встановлено можливість їх безпечної та надійної експлуатації та відповідність вимогам Державних будівельних норм. За результатами обстеження виготовлено відповідні технічні паспорти, копії яких наявні в матеріалах справи.

Правовими підставами позовних вимог Позивач за зустрічним позовом зазначає ст.ст.27, 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», ст.ст.179, 181, 328, 331, 375, ч.5 ст.376 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., ст.41 Конституції України, ст.95 Земельного кодексу України, ч.5 ст.7 Закону України «Про інвестиційну діяльність».

Незважаючи на те, що в абзаці 8 а.с.41 зустрічного позову Позивач за зустрічним позовом зазначає про небажання Відповідача за зустрічним позовом виконувати умови Договору щодо передачі завершених будівництвом об'єктів нерухомого майна, на цій ж сторінці зустрічного позову в абзаці 1 Позивач за зустрічним позовом зазначає, що 03.03.2015р. Відповідач за зустрічним позовом надав Акт передачі-приймання виконаних робіт.

Крім того, Позивач за зустрічним позовом також зазначає, що між ним та Підрядником виник спір з приводу вартості будівництва (а.с.41). Позивач за зустрічним позовом зазначає, що Відповідач за зустрічним позовом оспорює його право власності на завершений об'єкт будівництва.

Проте суд зазначає, що, з врахуванням поданої Позивачем за первісним позовом 18.08.2016р. за вх.№33929/16 заяви про відмову від позову, яка прийнята судом, матеріалами справи не підтверджено оспорення Відповідачем за зустрічним позовом права власності Позивача за зустрічним позовом.

Також, у зустрічному позові зазначено, що 25.07.2014р. в Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю зареєстровано Повідомлення Позивача за зустрічним позовом про початок виконання підготовчих робіт та 23.07.2014р. з будівництва будівлі сільськогосподарського призначення на території Залузької сільської ради Яворівського району Львівської області.

Проте, з даного приводу суд зазначає, що, згідно доданої до зустрічного позову копії Повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, до Інспеції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області 25.07.2014р. звертався ОСОБА_3, а не Позивач за зустрічним позовом. Крім того, у вказаній копії повідомлення про початок виконання підготовчих робіт від 25.07.2014р. зазначено про будівництво будівлі (не будівель) сільськогосподарського призначення, а предметом зустрічного позову є визнання права власності на дві будівлі.

Згідно доводів Позивача за зустрічним позовом, він 11.09.2014р. звернувся до Центру надання адміністративних послуг з метою отримання будівельного паспорта забудови земельної ділянки. Позивач за зустрічним позовом зазначив, що 26.09.2014р. відповідно до принципу мовчазної згоди він набув право забудови земельної ділянки, оскільки у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено заявнику.

Проте, з даного приводу суд зазначає, що згідно поданої самим ж Позивачем за зустрічним позовом копії опису документів, що надано до ЦНАП суб'єктом господарювання-громадянином для виконання адміністративної послуги, 11.09.2014р. до Центру надання адміністративних послуг звертався заявник ОСОБА_1 з юридично-правовою формою: Фізична особа-громадянин, а не Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, який є Позивачем за зустрічним позовом та Відповідачем за первісним позовом у даній справі.

Суд наголошує, що незважаючи на вимоги ухвали про порушення провадження у справі, ухвали про прийняття зустрічного позову, на необхідність виконання вимог яких вказувалось в усіх подальших ухвалах суду по даній справі, Сторонами, в тому числі Позивачем за зустрічним позовом, не надано суду для огляду оригінали документів, копії яких долучено до позовних заяв, пояснень, заяв чи клопотань, що унеможливлює суду встановити обставини, на які посилається Позивач за зустрічним позовом як на підставу своїх вимог.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно п.1 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, визнання права є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Такі докази, з врахуванням прийнятої судом відмови Позивача за первісним позовом, в матеріалах справи відсутні.

Право власності, за відсутності обов'язкової державної реєстрації, з моменту якої таке право виникає, у Позивача не виникло, відтак, Позивач, в розумінні вищенаведених у мотивувальній частині рішення норм Законодавства, не набув статуту власника нерухомого майна.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Згідно ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Наведене відповідає також ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно ч.5 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

В матеріалах справи ж відсутні будь-які докази прийняття спірного майна в експлуатацію.

Також, згідно ч.3 ст.375 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил при забудові та на спірні будівлі.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

В матеріалах справи ж відсутні, Позивачем за зустрічним позовом не наведені доводи та не подані докази державної реєстрації права власності на будівлі за ним.

При цьому суд зазначає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності підлягає державній реєстрації.

Крім цього, згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Крім того, Відповідач за первісним позовом не є органом (в розумінні ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який здійснює повноваження у сфері реєстрації речових прав.

Згідно ч.2 ст.376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги вищезазначені вимоги законодавства, суд зазначає про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог Позивача за зустрічним позовом, а відтак, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

19.08.2016р. у відповідності до вимог ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний 23.08.2016р.

Відповідно до статті 49 ГПК України, враховуючи результати вирішення спору, судові витрати у первісному позові слід залишити за Позивачем за первісним позовом, судові витрати у зустрічному позові слід залишити за Позивачем за зустрічним позовом.

При цьому суд зазначає, що відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. З врахуванням вищенаведеного, в тому числі відсутності відповідного клопотання та з врахуванням підстав припинення провадження у справі за первісним позовом, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав до повернення судового збору при вирішенні первісного спору.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, ст.ст.182, 331, 392, 375, 376, 392 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про судовий збір», ст.ст. 4, 45, 47, 33, 43, 49, 75, 80, 82-87, 115-116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Прийняти відмову Дочірнього підприємства «Делак-Житло» Товариства з обмеженою відповідальністю «Леополіс-Плюс» (заява від 18.08.2016р. вх.№33929/16) від позову.

2. Провадження у справі за первісним позовом припинити.

3. В зустрічному позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя Фартушок Т. Б.