РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2016№910/7021/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/7021/16

за позовом дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Літовсько-Українська теплоенергетична компанія», м. Київ,

про стягнення 207 853,48 грн.

за участю представників:

позивача - Мирутенка О.М. (довіреність від 01.02.2016 №139/16);

відповідача - не з'явився.

Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - Компанія) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Літовсько-Українська теплоенергетична компанія» (далі - Товариство): 87 097,25 грн. 3% річних, нарахованих за прострочення сплати відповідачем 1 744 485,42 грн. заборгованості, та 120 756,23 грн. втрат від інфляції, нарахованих за прострочення сплати відповідачем 1 852 177,53 грн. заборгованості, що підтверджується рішенням господарського суду Луганської області від 05.07.2012 зі справи №3/5014/988/2012.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.06.2016 порушено провадження у справі.

Представник позивача у судовому засіданні 22.08.2016 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвали господарського суду міста Києва від 30.06.2016 і від 25.07.2016 було надіслано відповідачу на адресу (03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, б. 129, офіс 5), вказану в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал; до матеріалів справи долучено конверти повернення з юридичної адреси відповідача з відмітками відділення поштового зв'язку «за закінченням встановленого строку зберігання».

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 22.08.2016 без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.12.2010 Компанією (постачальник) і Товариством (покупець) укладено договір №01-217(11)Б поставки природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів, а також інших суб'єктів господарювання (далі - Договір), за умовами якого:

- постачальник зобов'язується поставити покупцю імпортований природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити природний газ в обсязі, зазначеному в пункті 1.2 Договору; газ, що постачається за Договором, використовується покупцем виключно для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів, а також інших суб'єктів господарювання; використання газу Покупцем для інших потреб не є предметом цього договору (пункт 1.1 Договору);

- постачальник передає покупцю в період з 01.01.2011 по 31.12.2011 природний газ з урахуванням вартості його транспортування в обсязі до 1 510,000 тис. куб. м., в тому числі за січень 2011 року - 265,0 тис. куб. м., за лютий 2011 року - 250,0 тис. куб. м., за березень 2011 року - 205,0 тис. куб. м., за квітень 2011 року - 150,0 тис. куб. м. (пункт 1.2 Договору);

- приймання-передача газу, поставленого постачальником покупцю у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого газу, його ціна та вартість (пункт 2 Договору в редакції додатку №1);

- ціна з 01.04.2011 за 1 000 куб.м. газу становить 2 553,20 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ, тарифів на транспортування, розподіл та постачання газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%; крім того, тариф на транспортування газу магістральними та розподільними трубопроводами - 259,70 грн., крім того ПДВ 20%; до сплати за 1 000 куб. м. природного газу - 2 863,96 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 3 436,75 грн. (пункт 3.1 Договору в редакції додаткової угоди від 31.03.2011);

- розрахунки проводяться шляхом поетапної оплати: перша оплата в розмірі 34% від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу проводиться не пізніше 10-го числа місяця поставки; подальші оплати проводяться плановими платежами по 33% від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу до 20 та 30 (31) місяця поставки; остаточний розрахунок за фактично спожиті обсяги газу здійснюється на підставі рахунку та акта приймання-передачі газу до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 4.1 Договору);

- строк позовної давності за Договором та до вимог про стягнення неустойки встановлюється тривалістю у три роки; неустойка нараховується за шість місяців, що передують моменту звернення з претензією або позовом (пункт 9.3 Договору).

Позивач в період з січня по квітень 2011 року належним чином виконав умови Договору, поставив відповідачу за Договором природний газ, а саме:

- за січень 2011 року - 217,374 тис. куб. м. на суму 668 200,72 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2011, підписаним сторонами;

- за лютий 2011 року - 212,933 тис. куб. м. на суму 654 549,22 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2011, підписаним сторонами;

- за березень 2011 року - 146,763 тис. куб. м. на суму 451 144,77 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2011, підписаним сторонами;

- за квітень 2011 року - 33,800 тис. куб. м. на суму 116 162,22 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2011, підписаним сторонами.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення зобов'язань за договором.

Відповідач свої обов'язки за Договором щодо своєчасної та повної сплати вартості поставленого природного газу виконав не в повному обсязі, внаслідок чого у Товариства утворилась перед Компанією заборгованість у сумі 1 722 056,93 грн., що визнається відповідачем.

У зв'язку з наявною у Товариства заборгованістю у сумі 1 722 056,93 грн. Компанія звернулася до господарського суду Луганської області з вимогами про стягнення основної суми заборгованості, 138 418,45 грн. пені, 54 242,28 грн. втрат від інфляції за період з березня 2011 року по лютий 2012 року та 66 741 грн. 3% річних за період з лютого 2011 року по лютий 2012 року.

Зазначені обставини встановлені в рішенні господарського суду Луганської області від 05.07.2012 у справі №3/5014/988/2012 за позовом заступника прокурора Донецької області в інтересах держави в особі: Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та Компанії в особі Донецької філії Компанії до Товариства; вказаним рішенням позов задоволено частково; стягнуто з Товариства на користь Компанії: 1 622 056,93 грн. 93 коп. заборгованості; 138 418,45 грн. пені; 49 468,77 грн. 3% річних і 54 242,28 грн. втрат від інфляції; розстрочено виконання даного рішення в частині стягнення основного боргу у сумі 1 622 056,93 грн. строком до 30.09.2012 починаючи з дати набрання даним рішенням законної сили, відповідно до такого графіку погашення: 15.08.2012 - 100 000 грн.; 30.08.2012 - 200 000 грн.; 10.09.2012 - 300 000 грн.; 20.09.2012 - 500 000 грн.; 30.09.2012 - 522 056,93 грн.

Відповідно до частини другої статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Враховуючи склад сторін у даній справі та справі №3/5014/988/2012, факти, встановлені судовим рішенням у справі №3/5014/988/2012, є преюдиційними для даної справи.

За таких обставин, заборгованість Товариства перед Компанією у сумі 1 622 056,93 грн. є встановленим юридичним фактом та доказуванню не підлягає.

Слід також зазначити, що станом на 22.08.2016 рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2012 у справі №3/5014/988/2012 відповідачем у добровільному порядку виконано частково, а саме: 20.02.2013 сплачено 1 880,95 грн., 22.02.2013 сплачено 10 127,95 грн., 18.05.2013 сплачено 67 089,47 грн., 18.05.2013 сплачено 27 388,53 грн. та 03.01.2014 сплачено 13 214,11 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) 3% річних у сумі 87 097,25 грн. за період з 01.10.2012 по 16.05.2014 та втрат від інфляції у сумі 120 756,23 грн. за період з жовтня 2012 року по квітень 2014 року.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, враховуючи таке.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини, інші юридичні факти, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Внаслідок укладення Договору між сторонами виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України (далі - ГК України) як спеціального акта законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення питання про стягнення основного боргу.

У пункті 1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - Постанова №14) зазначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Згідно з абзацом другим пункту 7.1 Постанови №14 саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Судом встановлено, що позивач нараховує втрати від інфляції та 3% річних на загальну суму 1 864 186,43 грн., стягнуту з відповідача за рішенням господарського суду Луганської області від 05.07.2012 зі справі №3/5014/988/2012.

Відповідно до абзаців третього та четвертого пункту 7.1 Постанови №14 якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Судом встановлено, що рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2012 зі справі №3/5014/988/2012 набрало законної сили 20.07.2012.

Враховуючи викладене, датою, з якої мають нараховуватися втрати від інфляції та 3% річних, є 21.07.2012.

Разом з тим, суд не може виходити за межі початку періоду, визначеного позивачем, а тому початком періоду нарахування втрат від інфляції та 3% річних є з 01.10.2012 (дата, визначена позивачем у розрахунку).

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача 87 097,25 грн. 3% річних за такі періоди:

з 01.10.2012 (нарахованих на 1 864 186,43 грн. загальної суми, стягнутої за рішенням господарського суду Луганської області від 05.07.2012 зі справі №3/5014/988/2012) по 19.02.2013 (оскільки 20.02.2013 відповідачем частково сплачено 1 880,95 грн.) сума 3% річних становить 21 706,59 грн.;

з 20.02.2013 (нарахованих на 1 862 305,48 грн. частково сплаченої загальної суми, стягнутої за рішенням господарського суду Луганської області від 05.07.2012 зі справі №3/5014/988/2012) по 21.02.2013 (оскільки 22.02.2013 відповідачем частково сплачено 10 127,95 грн.) сума 3% річних становить 305,42 грн.;

з 22.02.2013 (нарахованих на 1 852 177,53 грн. частково сплаченої загальної суми, стягнутої за рішенням господарського суду Луганської області від 05.07.2012 зі справі №3/5014/988/2012) по 17.05.2013 (оскільки 18.05.2013 відповідачем було частково сплачено 94 478 грн.) сума 3% річних становить 12 909,68 грн.;

з 18.05.2013 (нарахованих на 1 757 699,53 грн. частково сплаченої загальної суми, стягнутої за рішенням господарського суду Луганської області від 05.07.2012 зі справі №3/5014/988/2012) по 02.01.2014 (оскільки 03.01.2014 відповідачем було частково сплачено 13 214,11 грн.) сума 3% річних становить 33 150,21 грн.;

з 03.01.2014 (нарахованих на 1 744 485,42 грн. частково сплаченої загальної суми, стягнутої за рішенням господарського суду Луганської області від 05.07.2012 зі справі №3/5014/988/2012) по 15.05.2014 (дата, визначена позивачем у розрахунку) сума 3% річних становить 19 025,36 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 120 756,23 грн. втрат від інфляції за такі періоди:

за жовтень 2012 року - 0 грн.;

за листопад 2012 року - -1 864,19 грн.;

за грудень 2012 року - 3 728,37 грн.;

за січень 2013 року - 3 728,37 грн.;

за лютий 2013 року - -1 864,19 грн.;

за березень 2013 року - 0 грн.;

за квітень 2013 року - 0 грн.;

за травень 2013 року - 1 852,18 грн.;

за червень 2013 року - 0 грн.;

за липень 2013 року - -1 757,70 грн.;

за серпень 2013 року - -12 303,90грн.;

за вересень 2013 року - 0 грн.;

за жовтень 2013 року - 7 030,80 грн.;

за листопад 2013 року - 3 515,40 грн.;

за грудень 2013 року - 8 788,50 грн.;

за січень 2014 року - 3 488,97 грн.;

за лютий 2014 року - 10 466,91 грн.;

за березень 2014 року - 38 378,68 грн.;

за квітень 2014 року - 57 568,02 грн.

У пункті 1.12 Постанови №14 зазначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 ГПК господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Згідно з пунктом 3 Постанови №14 інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок 3% річних та встановлено, що періоди нарахування 3% річних позивачем визначено вірно, проте сума розрахована неправильно. За перерахунком суду сума 3% річних становить 87 300,94 грн.

Крім того, судом перевірено розрахунок втрат від інфляції та встановлено, що він неправильний. За розрахунком суду сума втрат від інфляції та періоди її нарахування становлять:

з 01.10.2012 (нарахованих на 1 864 186,43 грн. загальної суми, стягнутої за рішенням господарського суду Луганської області від 05.07.2012 зі справі №3/5014/988/2012) по 19.02.2013 (оскільки 20.02.2013 відповідачем частково сплачено 1 880,95 грн.) сума втрат від інфляції становить 3 722,77 грн.;

з 20.02.2013 (нарахованих на 1 862 305,48 грн. частково сплаченої загальної суми, стягнутої за рішенням господарського суду Луганської області від 05.07.2012 зі справі №3/5014/988/2012) по 21.02.2013 (оскільки 22.02.2013 відповідачем частково сплачено 10 127,95 грн.) сума втрат від інфляції становить 0 грн.;

з 22.02.2013 (нарахованих на 1 852 177,53 грн. частково сплаченої загальної суми, стягнутої за рішенням господарського суду Луганської області від 05.07.2012 зі справі №3/5014/988/2012) по 17.05.2013 (оскільки 18.05.2013 відповідачем було частково сплачено 94 478 грн.) сума втрат від інфляції становить 1 852,18 грн.;

з 18.05.2013 (нарахованих на 1 757 699,53 грн. частково сплаченої загальної суми, стягнутої за рішенням господарського суду Луганської області від 05.07.2012 зі справі №3/5014/988/2012) по 02.01.2014 (оскільки 03.01.2014 відповідачем було частково сплачено 13 214,11 грн.) сума втрат від інфляції становить 5 197,19 грн.;

з 03.01.2014 (нарахованих на 1 744 485,42 грн. частково сплаченої загальної суми, стягнутої за рішенням господарського суду Луганської області від 05.07.2012 зі справі №3/5014/988/2012) по 30.04.2014 (дата, визначена позивачем у розрахунку) сума втрат від інфляції становить 111 968,88 грн.

Пунктом 2 частини першої статті 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи викладене, у зв'язку з тим, що клопотання в порядку, передбаченому вказаним пунктом частини першої статті 83 ГПК України, до позовної заяви не додано та в судовому засіданні представником позивача не подано, у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог в частині вимог про стягнення 3% річних і втрат від інфляції, а тому стягненню з відповідача підлягає 3% річних у сумі 87 097,25 грн. і втрат від інфляції у сумі 120 756,23 грн. за розрахунком позивача.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Літовсько-Українська теплоенергетична компанія» (03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, 129, офіс 5; ідентифікаційний код 34621422) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1; ідентифікаційний код 31301827): 87 097 (вісімдесят сім тисяч дев'яносто сім) грн. 25 коп. 3% річних; 120 756 (сто двадцять тисяч сімсот п'ятдесят шість) грн. 23 коп. втрат від інфляції і 4 157 (чотири тисячі сто п'ятдесят сім) грн. 07 коп. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.08.2016.

Суддя О. Марченко