ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2016 р.Справа № 916/1671/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ „Дельта Банк ОСОБА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Управдом

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Національного банку України

про стягнення 894210,79грн.

Суддя Малярчук І.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, згідно довіреності від 05.03.2016р.

від ТОВ „Таврія В: ОСОБА_3, згідно довіреності №07/07 від 07.07.2016р.

від відповідача ТОВ „Управдом: ОСОБА_4, згідно довіреності від 01.06.2015р.

від третьої особи: не з`явився

В засіданні 25.08.2016р. приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_2, згідно довіреності від 05.03.2016р.

від відповідача ТОВ „Управдом: ОСОБА_4, згідно довіреності від 01.06.2015р.

від третьої особи: не з`явився

Суть спору: про стягнення з ТОВ „Управдом на користь Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ „Дельта Банк ОСОБА_1 894210,79грн. завданих збитків (втраченої вигоди).

Ухвалою суду від 23.06.2016р. порушено провадження у справі №916/1671/16 за позовом Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ „Дельта Банк ОСОБА_1 до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю „Таврія-В, Товариства з обмеженою відповідальністю „Управдом, про витребування майна з незаконного володіння, про припинення дій, що порушують право власності, зобовязання відновити становище, яке існувало до порушення права, стягнення 568935,60грн.

Ухвалою суду від 14.07.2016р., за клопотанням позивача від 14.07.2016р. за вх.№2-3740/16, залучено до участі у справі Національний банк України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

26.07.2016р. за вх.№2-3948/16 позивачем подано до суду заяву про зміну предмета позову, де виклав позовну вимогу у новій редакції: про стягнення солідарно з ТОВ "Таврія-В" та ТОВ "Управдом" на користь ПАТ "Дельта Банк" 894210,79грн. збитків (втраченої вигоди).

29.07.2016р. позивачем подано заяву за вх.№2-4034/16 про відмову від позову в частині заявлених позовних вимог до ТОВ "Таврія-В".

04.08.2016р. за вх.№2-4117/16 до суду надійшло клопотання ТОВ "Таврія-В" про припинення на підставі п.4 ст.80 ГПК України провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ „Таврія-В у звязку із відмовою позивача від позову. Вказане клопотання задоволено ухвалою від 16.08.2016р., припинено провадження у справі №916/1671/16 в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ „Дельта Банк ОСОБА_1. до Товариства з обмеженою відповідальністю „Таврія-В.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги у відношенні до ТОВ "Управдом", подав додаткові пояснення від 16.08.2016р. за вх.№20183/16, в їх обґрунтування зазначає, що 19.06.2013р. банк набув право власності на нежитлові приміщення №540/5, загальною площею 2722,90кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато,5/3. Після купівлі вказаного майна позивач встановив, що ТОВ „Управдом самовільно зайняв частину не житлових приміщень у купованому майні та заблокував банку доступ до частини підвалу, шляхом закладення цеглою наявних у підвалі дверних отворів, що ведуть до заблокованих приміщень, та використовує його у власних цілях. Крім того, позивач зазначає, що між ним та ТОВ „Управдом відсутні договори чи інші зобовязання щодо використання товариством нежитлового приміщення №540/5. З огляду на викладене, позивач нарахував до стягнення з відповідача збитки, що полягають у неотриманих доходах, котрі банк міг би отримати в результаті використання у власних цілях зайнятих відповідачем приміщень.

Відповідач проти позову заперечує, подав відзив на позов від 23.08.2016р. за вх.№2-4402/16, де вказує, що з моменту введення в експлуатацію спортивного готельно-оздоровчого комплексу „Аркадійський палац, що є нежитловими приміщеннями з готельними номерами з вбудованими кухнями та іншими нежитловими приміщеннями (офіси, паркінги, тощо) приміщеннями позивача ТОВ „Управдом не користувався. Замки були установлені будівельною компанією, будь-яких ремонтних робіт після будівельників не проводилося, будівельне сміття, певне обладнання та інші матеріали вивезені не були ані будівельниками, ані первісним власником та є непотребом. З підстав відсутності акту, складеного за участю ЖЕКу про неможливість доступу до приміщення, наявністю у попереднього власника приміщення №504/5 заборгованості перед ТОВ „Управдом за комунальними платежами, відповідач ставить під сумнів факт передачі позивачу вказаного приміщення попереднім власником у належному стані.

Також, у відзиві відповідач виклав клопотання про задучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ПАТ „Кредитпромбанк, приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_5, ТОВ „Е.Р.С.Т.Е., ТОВ „Приват-консалтинг, яке задоволенню судом не підлягає з огляду на те, що документи, які відповідач вважає за необхідне дослідити суду та які наявні у зазначених юридичних осіб, не стосуються предмета спору.

Клопотання сторін про відкладення розгляду справи від 13.07.2016р. за вх.№17545/16, про долучення документів до матеріалів справи від 26.07.2016р. за вх.18603/16 судом задоволені.

У відповідності до вимог ст.77 ГПК України у судовому засіданні 26.07.2016р. оголошувалась перерва до 29.07.2016р.

Ухвалою суду від 16.08.2016р., за клопотанням сторін від 16.08.2016р. за вх.№2-4294/16, згідно ч.3 ст.69 ГПК України, строк розгляду справи продовжено до 06.09.2016р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, суд встановив наступне:

На підставі договору купівлі-продажу від 19.06.2013р. ПАТ „Дельта Банк набув право власності на нежитлові приміщення №540/5, загальною площею 2722,9кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато,5/3, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5118641 від 19.06.2013р., Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №54900189 від 11.03.2016р.

Вказане майно знаходиться в іпотеці Національного банку України за іпотечним договором від 15.04.2013р.

В підтвердження зайняття відповідачем підвалу, що належить на праві власності позивачу, останній подав копії фотокарток, із яких не вбачається, що дверний отвір підвалу закладено цеглою саме ТОВ „Управдом.

Також, позивач подав копію рапорту поліції від 19.07.2016р., в якому працівником поліції відображено, що невідомі люди змінили замки в приміщенні, в цьому ж приміщенні виявлено велику кількість будматеріалів, за дозволом ТОВ „Управдом здійснено заміну замків у будинку №5/3.

Крім того, позивачем надано копію акту від 25.03.2016р., складеного працівниками ПАТ „Дельта Банк, в якому відображено, що належним банку підвальним приміщенням №2 загальною площею 143,6кв.м., розташованим за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато 5/3, користується ТОВ „Управдом.

Відповідач на підтвердження позиції стосовно того, що він не є власником приміщень, суміжних із приміщенням №504/5, подав свідоцтво про право власності на нежилі приміщення №504 від 02.08.2007р., ОСОБА_1 про право власності на нерухоме майно №15500301 від 07.08.2007р., технічний паспорт від 18.06.2007р., додаткову угоду від 05.06.2007р. до договору №АУ-П-504 про інвестування від 01.09.2006р., свідоцтво про право власності на нежилі приміщення №503 від 03.07.2007р., витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №14334789 від 10.12.2013р., технічний паспорт від 28.01.2014р.

Суму збитків, заявлених до стягнення з відповідача позивач розрахував на підставі звіту про оцінку ринкової вартості розміру орендної плати не житлових приміщень загальною площею 143,6кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, 5/3, приміщення 540/5, проведеної станом на 19.02.2016р.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані сторонами докази та викладені ними правові позиції, суд вважає заявлені ПАТ „Дельта Банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ „Дельта Банк ОСОБА_1 позовні вимоги про стягнення з відповідача 894210,79грн. завданих збитків (втраченої вигоди) такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступні положення законодавства.

Засадами чинного Цивільного кодексу України в редакції від 16.01.03 р. передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. (ст.15 ЦК України від 16.01.03 р.).

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як передбачено ч.ч.1, 2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина 2 статті 22 Кодексу).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (абзац 1 частини 3 статті 22 Кодексу).

Відповідно до ч.3 ст.147 ГК України збитки, завдані суб'єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Частинами 1, 2 ст.224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.225 до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

За положеннями ч.1 ст.226 ГК України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Породжуючи настання цивільних прав та обовязків згідно ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного звязку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний звязок між протиправною поведінкою порушника та збитками полягає, передусім, у прямому (безпосередньому) звязку між протиправною поведінкою та настанням негативного результату. Вказані обставини підлягають доведенню позивачем належними та допустимими у справі доказами. Стягнення збитків як виду цивільно-правової відповідальності можливе у випадку наявності таких збитків та обґрунтованості їх розміру.

З аналізу вищевказаних норм законодавства, вбачаться, що обєктивною стороною правопорушення є наявність збитків в майновій сфері кредитора, протиправна поведінка, яка втілилась в невиконанні або неналежному виконанні боржником зобовязання, причинний звязок між протиправною поведінкою боржника та збитками. Відсутність хоч би одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним зобовязань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Враховуючи те, що подані позивачем докази, а саме, копії фотокарток, рапорту поліції від 19.07.2016р., акту від 25.03.2016р., складеного лише за участю працівників ПАТ „Дельта Банк, не підтверджують фактів перебування ТОВ „Управдом або його майна, або перешкоджання ним доступу позивача до нежитлових приміщень №540/5, загальною площею 2722,9кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато,5/3. Крім того, позивач не підтвердив обґрунтованість розрахунку заявлених до стягнення з відповідача збитків, зокрема, не надав доказів наміру здавати приміщення в оренду.

Таким чином, відповідальність у вигляді відшкодування збитків у спірних правовідносинах у відповідача не настала за відсутності, як судом було встановлено вище, складових ознак заподіяння збитку, а саме, вини відповідача у їх заподіянні, протиправної поведінки відповідача, та причинно-наслідкового звязку між поведінкою відповідача та збитками, що є підставою для суду відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Отже, суд, з підстав недоведеності та необгрунтованості позовних вимог позивача, відмовляє у їх задоволенні у повній мірі.

Згідно ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 13413,15грн. відносяться за рахунок позивача. Надмірно сплачений позивачем судовий збір в сумі 28335,09грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82- 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1.Відмовити „Дельта Банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ „Дельта Банк ОСОБА_1 у задоволенні позову повністю.

2. Повернути Публічному акціонерному товариству „Дельта Банк (01133, м. Київ, вул. Щорса,36-Б, код 34047020) з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області (м.Одеса, вул. Черняховського, 6, код 38016923) надмірно сплачений згідно платіжного доручення №10011072 від 16.06.2016р. судовий збір в сумі 28335 (двадцять вісім тисяч триста тридцять пять) грн. 09 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно ст.85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 29 серпня 2016 р.

Суддя І.А. Малярчук