ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 серпня 2016 р. Справа № 903/428/16
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю УА Брук, м.Луцьк

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Волинська оптово-роздрібна фірма Галант, м.Луцьк

про визнання недійсними договорів найму (оренди) майна від 01.08.2009р. та від 01.09.2009р.

Суддя Вороняк А. С.

секретар судового засідання Чорний С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 25.03.2015р., ОСОБА_2, довіреність №2 від 19.01.2016р.

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №1701/3 від 17.01.2016р.

Відповідно до ст.20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст.22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки представникам сторін.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю УА Брук звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства Волинська оптово-роздрібна фірма Галант про визнання недійсними договорів найму (оренди) майна від 01.08.2009р. та від 01.09.2009р..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на статті 203, 215 Цивільного кодексу України(далі ЦК України), статтю 207 Господарського кодексу України(далі ГК України), висновок судової експертизи Київського експертно-дослідного центру №14407 від 27.04.2016р. по спірним договорах, проведеної у справі №158/714/15-ц, що перебуває на розгляді в Луцькому міськрайонному суді Волинської області.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 16.06.2016р. було порушено провадження у справі, а справу призначено до розгляду на 06.07.2016р. та зобов'язано сторони надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 06.07.2016р. судом оголошено перерву до 20.07.2016р. для надання сторонами додаткових доказів.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 20.07.2016р. розгляд справи відкладено на 28.07.2016р. через не зявлення відповідача у судове засідання, неподання витребуваних доказів та необхідність витребування нових доказів.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 28.07.2016р. розгляд справи відкладено на 30.08.2016р. через неподання сторонами витребуваних судом доказів.

В судовому засіданні 30.08.2016р. представник позивача подав супровідний лист з додатком, а саме: належним чином засвідчену копією висновку експертизи. Представники позивача позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити.

В судовому засіданні 30.08.2016р. представник відповідача подав суду додаткові пояснення по справі та заяву, в якій просить не розглядати його клопотання про застосування строків позовної давності(подано до суду 06.07.2016р.), просив відмовити у задоволенні позову.

З урахуванням вимог ст.69 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

встановив:

22.07.1994р. між Фондом Державного майна України в особі заступника начальника регіонального відділення по Волинській області(Продавець по вказаному договору) та організацією орендарів орендного підприємства «Галант»(Покупець по вказаному договору) було укладено договір №115 купівлі-продажу державного майна (договір зареєстрованого відділом розвитку підприємництва Луцького міськвиконкому 25.07.1994р. за №97)(а.с.112-116).

Згідно п.1.1 вказаного договору, Продавець продає, а Покупець викуповує орендоване державне майно цілісного майнового комплексу «Галант» згідно з інвентаризаційними відомостями, балансом за станом на 01.07.1994р. та актом оцінки, які є невідємною частиною вказаного договору.

Згідно п.1.2 вказаного договору, право власності на продане майно переходить до покупця після підписання акту передачі майна.

Згідно п.3.1 вказаного договору, майно цілісного майнового комплексу «Галант» розташовано на земельній ділянці площею 2,20 га.

Згідно акту передачі державного майна від 05.10.1994р. майно визначене в договорі №115 купівлі-продажу державного майна передано організації орендарів орендного підприємства «Галант»(а.с.117).

22.04.1995р. організації орендарів орендного підприємства «Галант» було видано реєстраційне посвідчення серії АЮ №00422 на обєкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, а саме: комплекс будівель і споруд в м. Луцьк по вул. Тухачевського, 16(а.с.118).

Згідно свідоцтва №22 від 21.01.1997р. на право власності на нерухоме майно, до складу приватизованого майна, яке є власністю ЗАТ «Галант» входять будівлі і споруди за адресою: м. Луцьк, вул. Тухачевського, 16, а саме: склад 600 кв.м,; господарський корпус; склад із металоконструкцій 480 кв.м.; прохідна; огорожа панельна з воротами атоматичними; незавершене будівництва складу №1; незавершене будівництво складу №2; незавершене будівництво гаража; незавершене будівництво павільйону(а.с.119).

24.04.1996р. Закритому акціонерному товариству Волинська оптово-роздрібна фірма «Галант» надано державний акт на право постійного користування землею серії ВЛ №002003(зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №156), площею 1,66 га. землі в межах згідно з планом землекористування для обслуговування адміністративних та господарських будівель.

01.08.2009р. між Закритим акціонерним товариством Волинська оптово-роздрібна фірма «Галант»(далі - Орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «УА Брук»(далі - Орендар) укладено договір найму(оренди) майна(далі Договір оренди 1)(а.с.130-131).

Згідно п.1.1 Договору оренди 1, Орендодавець надає Орендарю в оренду нежитлове приміщення(незавершене будівництвом(99% готовності)) виробничий цех з відсіками для піску та щебеню, з навісом, яке належить ЗАТ ВОРФ «Галант» на підставі договору №115 купівлі-продажу державного майна від 25.07.1994р. №97, що знаходиться в м. Луцьк по вул. Тухачевського, буд.16, загальною площею 3230,9 кв.м.,(надалі - майно).

Згідно п.1.2 Договору оренди 1, майно передається для розмішення Орендарем лінії по виробництву бруківки.

Згідно п.2.1 Договору оренди 1, вступ Орендаря у володіння та користування майном настає одночасно із підписанням сторонами договору та акта приймання-передачі вказаного майна.

Згідно п.3.1 Договору оренди 1, орендна плата визначається за погодженням сторін і становить: 7,73 грн. за 1 кв.м., всього 24974,85 грн. в місяць.

Згідно п.10.1 Договору оренди 1, останній вступає в силу з 01.08.2009 і діє до 30.06.2012р..

Договір оренди 1 підписаний та скріплений печатками сторін.

Згідно акта приймання-передачі від 01.08.2016р. Орендодавець передав Орендарю в оренду нежитлове приміщення(незавершене будівництвом(99% готовності)) виробничий цех з відсіками для піску та щебеню, з навісом, що знаходиться в м. Луцьк по вул. Тухачевського, буд.16, загальною площею 3230,9 кв.м.(а.с.132), який підписаний та скріплений печатками сторін.

27.06.2012р. до вказаного Договору оренди 1 було укладено додаткову угоду №1, в якій було узгоджено п.1.1 Договору оренди 1 викласти в такій редакції: «п.1.1 Орендодавець надає Орендарю в оренду нежитлове приміщення(незавершене будівництвом(99% готовності)) виробничий цех з відсіками для піску та щебеню, з навісом, яке належить ЗАТ ВОРФ «Галант» на підставі договору №115 купівлі-продажу державного майна від 25.07.1994р. №97, та технічного паспорту на виробничий цех з відсіками для піску і щебеню, з навісом, виготовлений 24.06.2011р. що знаходиться в м. Луцьк по вул. Тухачевського, буд.16, загальною площею 3230,9 кв.м.,(надалі майно)», а в п.10.1 Договору оренди 1 слова та цифри « 31 червня 2012р.» замінити на « 31 грудня 2012р.»(а.с.133). Вказана додаткова угода підписана сторонами.

01.09.2009р. між Закритим акціонерним товариством Волинська оптово-роздрібна фірма «Галант»(далі - Орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «УА Брук»(далі - Орендар) укладено договір найму(оренди) майна(далі Договір оренди 2)(а.с.134-135).

Згідно п.1.1 Договору оренди 2, Орендодавець надає Орендарю в оренду споруду площадку для розміщення готової продукції, яке належить на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ВЛ №002003 від 24.04.1996р., що знаходиться в м. Луцьк по вул. Тухачевського, буд.16, загальною площею 5525 кв.м.,(надалі - майно).

Згідно п.1.2 Договору оренди 2, майно передається для розмішення(складування) Орендарем виробленої бруківки(готової продукції).

Згідно п.2.1 Договору оренди 2, вступ Орендаря у володіння та користування майном настає одночасно із підписанням сторонами договору та акта приймання-передачі вказаного майна.

Згідно п.3.1 Договору оренди 2, орендна плата визначається за погодженням сторін і становить: 4 грн. за 1 кв.м., всього 22100 грн. в місяць.

Згідно п.10.1 Договору оренди 2, останній вступає в силу з 01.09.2009 і діє до 31.07.2012р..

Договір оренди 2 підписаний та скріплений печатками сторін.

Згідно акта приймання-передачі від 01.09.2016р. Орендодавець передав Орендарю в оренду споруду площадку для розміщення готової продукції, що знаходиться в м. Луцьк по вул. Тухачевського, буд.16, загальною площею 5525 кв.м. (а.с.136), який підписаний та скріплений печатками сторін.

27.07.2012р. до вказаного Договору оренди 2 було укладено додаткову угоду №1, в якій було узгоджено в п.10.1 Договору оренди 2 слова та цифри « 31 липня 2012р.» замінити на « 30 червня 2015р.»(а.с.137). Вказана додаткова угода підписана та скріплена печатками сторін.

Позивач стверджує, що спірні договори суперечать Цивільному кодексу України(далі ЦК України), моральним засадам суспільства, не відповідають внутрішній волі сторін та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. В підтвердження вказаного посилаються зокрема на висновок судової експертизи Київського експертно-дослідного центру №14407 від 27.04.2016р..

Згідно висновку судової експертизи Київського експертно-дослідного центру №14407 від 27.04.2016р., « 1. Договори найму (оренди) майна найму (оренди) майна від 01.08.2009р. та від 01.09.2009р. і акти від 01.08.2009р. та від 01.09.2009р., маю ознаки примусового штучного світло-теплового старіння, що не дозволяє встановити коли саме було виконано підписи в них. Підписи в додатковій угоді №1 від 27 червня 2012 року до договору найму (оренди) майна від 01 серпня 2009 року, та в додатковій угоді №1 від 27 липня 2012 року до договору найму (оренди) майка від 01 вересня 2009 року, виконано в період квітень 2013 року - квітень 2012 року, більш точно встановити період виконання вказаних підписів не уявляється можливим, що зумовлено недостатньою дискретністю методик, отже: встановити відповідність або невідповідність фактичного періоду часу виконання підписів в додаткових угодах не уявляється можливим.

2. В договорах найму (оренди) майна від 01 серпня 2009 року та від 01 вересня 2009 року і актах від 01 серпня 2009 року від 01 вересня 2009 року:

- відсутні ділянки перетинів відбитків печаток із знаками текстів та підписами, що унеможливлює визначення послідовності нанесення вказаних реквізитів;

- наявні ділянки перетинів штрихів підписів із знаками текстів, за якими встановлено, що підписи в договорах оренди і актах виконані після виконання текстів.

В додатковій угоді №1 від 27.06.2012р. і додатковій угоді від 27 липня 2012 р.:

- відсутні ділянки перетинів відбитків печаток із знаками текстів, що унеможливлює визначення послідовності нанесення вказаних реквізитів

- наявні ділянки перетинів штрихів підписів із знаками текстів, за якими, встановлено що підписи на додаткових угодах виконані після виконання текстів;

Порівнюючи матеріали документів, відносне розташування реквізитів документів, визначені фактичні періоди виконання підписів в документах, можна зробити висновок, що давність виготовлення договорів найму (оренди) майна від 01 серпня 2009 року та від 01 вересня 2009 року і актів від 01 серпня 2009 року та від 01 вересня 2009 року, ймовірно, не відповідає вказаним датам, та виготовлені в період часу близький до виготовлення інших документів - не раніше 2012 року.

3. В наданих на дослідження документах ознак змін первинного змісту у вигляді поправок, допечаток не виявлено».

Розглядаючи спір про визнання договору недійсним, суд перевіряє відповідність умов Договорів законодавству, що діяло станом на час його укладення.

Відповідно до ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст.761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України та ч.2 ст.180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Спірні угоди містять усі істотні для договорів оренди (найму) умови: предмет (нежитлове приміщення (незавершене будівництвом(99 % готовності)) виробничий цех з відсіками для піску та щебеню, з навісом, що знаходиться за адресою м.Луцьк, вул. Тухачевського, буд.16, загальною площею 3230,9 кв.м. та споруда-площадка для розміщення готової продукції, загальною площею 5525 кв.м. відповідно), плата (24974,85 грн. за 1 кв. м. у місяць та 22100 грн. у місяць відповідно), строк дії договору (до 31 грудня 2012 року та до 30 червня 2015 р. відповідно) та інші.

Відповідно до ч.1 ст.760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Нормами ст.184 ЦК України передбачено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (ст.320 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені ст.203 ЦК України, ними зокрема є наступні: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013р. №11 передбачено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно п.3.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

У п.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» від 23.03.2012р. №4 зазначено, що оцінюючи висновок експерта, господарський суд повинен виходити з того, що цей висновок не має заздалегідь встановленої сили і переваг щодо інших доказів (частина п'ята статті 42 та частина друга статті 43 ГПК).

Посилання позивача на висновок судової експертизи Київського експертно-дослідного центру №14407 від 27.04.2016р. не приймається судом, оскільки в матеріалах справи наявні додаткові угоди(які не визнані судом недійсними та не розірвані сторонами) до спірних договорів, якими сторони продовжили строк дії останніх, тобто підтвердили факт наявності Договору оренди 1 та Договору оренди 2. Окрім цього вказаним висновком стверджується, що підписи в додатковій угоді №1 від 27 червня 2012 року до договору найму (оренди) майна від 01 серпня 2009 року, та в додатковій угоді №1 від 27 липня 2012 року до договору найму (оренди) майка від 01 вересня 2009 року, виконано в період квітень 2013 року - квітень 2012 року, тобто підписані в період їх реального датування.

При цьому, господарський суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, на підтвердження того, що орендні відносини між сторонами в період з серпня 2009р. по березень 2013р.(укладання нового договору оренди від 18.03.2013р. (а.с.126-129) носили позадоговірний, безоплатний характер.

Слід зазначити, що в матеріалах справи наявні видаткові накладні(а.с.96-102) з іншими контрагентами, якими стверджується ведення позивачем господарської діяльності зокрема по реалізації продукції(бруківки), в період дії спірних договорів, саме за адресою: м. Луцьк по вул. Тухачевського, буд.16.

Посилання представника позивача в додаткових поясненнях(подані до суду 20.07.2016р.) на пояснення свідків в рамках цивільної справи №158/714/15-ц, що перебуває на розгляді в Луцькому міськрайонному суді Волинської області, щодо наявності чи відсутності спірних договорів, їх кількості тощо, критично оцінються судом, оскільки вказані свідчення(як докази) не відповідають нормам ГПК України, та як зазначає сам представник позивача є взаємосуперечливими і будуть оцінені судом саме у цивільній справі за результатами її розгляду.

Суд залишає без розгляду клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності(подано до суду 06.07.2016р.) у звязку із поданням останнім відповідної заяви.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що предявляються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, докази та пояснення сторін, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку, що право чи інтерес позивача не порушені, наявними у матеріалах справи доказами не підтверджується недійсність спірних договорів найму(оренди) майна від 01.08.2009р. та від 01.09.2009р., вимоги позивача є необґрунтованими, позбавлені фактичного та правового обґрунтування, а також такі, що не відповідають нормам чинного законодавства, у звязку з чим суд відмовляє в позові через безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України при відмові в позові покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю УА Брук до Приватного акціонерного товариства Волинська оптово-роздрібна фірма Галант про визнання недійсними договорів найму (оренди) майна від 01.08.2009р. та від 01.09.2009р. відмовити.

Повний текст рішення складено

05.09.2016

Суддя А. С. Вороняк