РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2016Справа №910/14298/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінексперт"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд"

Про стягнення 481104 грн. 66 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Проніна М.О. - представник за довіреністю № 2 від 18.08.2016

від відповідача: Вронський О.О. - представник за довіреністю № б/н від 19.08.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04.08.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінексперт" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд" про стягнення 481104 грн. 66 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору №1706/3 безпроцентної позики від 17.06.2016, не повернув позивачу у встановлені договором строки грошові кошти у розмірі 480000 грн. 00 коп., внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 480000 грн. 00 коп., яку і просить стягнути позивач. Також у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання з повернення суми позики, позивач нарахував відповідачеві 1104,66 грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2016 порушено провадження у справі № 910/14298/16 та справу призначено до розгляду на 23.08.2016.

У судове засідання 23.08.2016 з'явились представники позивача та відповідача. Позивач підтримав позов в повному обсязі та подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі. Відповідач визнав позов в повному обсязі.

У судовому засіданні 23.08.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

17.06.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінексперт" (позикодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд" (позичальник, відповідач) укладено договір №1706/3 безпроцентної позики (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти (позика), а позичальник зобов'язується повернути її позикодавцеві в порядку та у строк, визначені цим договором.

За цим договором проценти за надання позики не нараховуються та не сплачуються (п. 1.2. Договору).

Умовами п. 2.1. Договору передбачено, що позика надається позикодавцем позичальнику у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника.

За змістом п. 3.1. Договору, сума позики становить 900000,00 грн.

Позика за договором надається на строк до 01.07.2016. Днем надання позики вважається день зарахування суми позики на поточний рахунок позичальника (п.п. 4.1., 4.2. Договору).

Згідно з п.п. 5.1., 5.2. Договору після закінчення строку, вказаного в п. 4.1. договору, позичальник зобов'язується протягом одного банківського дня повернути позику позикодавцеві. Позика повертається у безготівковому порядку шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок позикодавця.

Позичальник протягом двох банківських днів після переказу суми позики позикодавцю зобов'язаний повідомити останнього про це шляхом надсилання позикодавцю рекомендованого листа з повідомленням про вручення. Позикодавець протягом двох банківських днів після надходження суми позики на свій поточний рахунок зобов'язаний повідомити позичальника про це шляхом надсилання позикодавцю рекомендованого листа з повідомленням про вручення. Днем повернення позики (її частини) вважається день зарахування суми позики (її частини) на поточний рахунок позикодавця (п.п. 5.3., 5.4., 5.5. Договору).

Відповідно до п. 8.2. Договору, останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту надання позики позикодавцем позичальнику. Строк договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.2. договору, і закінчується 01.07.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору №1706/3 безпроцентної позики від 17.06.2016, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 3 статті 1049 Цивільного кодексу України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом встановлено, що 22.06.2016 позивач перерахував відповідачу грошові кошти (позику) у розмірі 350000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №62 від 22.06.2016 із призначенням платежу: перерахування грошових коштів згідно з договором безпроцентної позики №1706/3 від 17.06.2016, належним чином засвідчена копія якого долучена до позову.

Судом встановлено, що 24.06.2016 позивач перерахував відповідачу грошові кошти (позику) у розмірі 75000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №64 від 24.06.2016 із призначенням платежу: перерахування грошових коштів згідно з договором безпроцентної позики №1706/3 від 17.06.2016, належним чином засвідчена копія якого долучена до позову.

Судом встановлено, що 29.06.2016 позивач перерахував відповідачу грошові кошти (позику) у розмірі 55000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №67 від 29.06.2016 із призначенням платежу: перерахування грошових коштів згідно з договором безпроцентної позики №1706/3 від 17.06.2016, належним чином засвідчена копія якого долучена до позову.

Суд зазначає, що оригінали платіжних доручень №62 від 22.06.2016, №64 від 24.06.2016 та №67 від 29.06.2016 було оглянуто судом у судовому засіданні 23.08.2016, про що зазначено у протоколі судового засідання від 23.08.2016.

За таких обставин, сума позики, наданої позивачем відповідачеві за договором безпроцентної позики №1706/3 від 17.06.2016 згідно з платіжними дорученнями №62 від 22.06.2016, №64 від 24.06.2016 та №67 від 29.06.2016, становить 480000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. договору безпроцентної позики №1706/3 від 17.06.2016, позика за договором надається на строк до 01.07.2016. Днем надання позики вважається день зарахування суми позики на поточний рахунок позичальника.

Як встановлено судом, згідно з п. 5.1. договору безпроцентної позики №1706/3 від 17.06.2016 після закінчення строку, вказаного в п. 4.1. договору, позичальник зобов'язується протягом одного банківського дня повернути позику позикодавцеві.

За змістом п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року N 14, якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Таким чином, враховуючи положення договору безпроцентної позики №1706/3 від 17.06.2016 щодо строку надання позики - до 01.07.2016 та одного банківського дня для її повернення (п.п. 4.1., 5.1.), суд дійшов висновку, що відповідач повинен був повернути позику у розмірі 480000,00 грн. у строк по 01.07.2016 (включно).

Втім, відповідач не повернув позивачу позику у розмірі 480000,00 грн. у строк по 01.07.2016 (включно), що не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів повернення позивачу грошових коштів у розмірі 480000,00 грн. (платіжного доручення, банківської виписки, тощо). При цьому, у судовому засіданні 23.08.2016 представник відповідача визнав борг у розмірі 480000,00 грн. за договором безпроцентної позики №1706/3 від 17.06.2016.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, позивач надав відповідачу грошові кошти (позику) у розмірі 480000,00 грн. за договором безпроцентної позики №1706/3 від 17.06.2016, тоді як відповідач у встановлені даним договором строки не повернув позивачу позику у розмірі 480000,00 грн., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 480000,00 грн.

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд" за договором безпроцентної позики №1706/3 від 17.06.2016 у розмірі 480000 грн. 00 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінексперт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд" про стягнення суми основного боргу у розмірі 480000 грн. 00 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 1104,66 грн. 3% річних за період з 01.07.2016 по 29.07.2016 у зв'язку з неповерненням відповідачем суми позики у розмірі 480000,00 грн., наданої за договором безпроцентної позики №1706/3 від 17.06.2016.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд встановив, що він здійснений за період з 01.07.2016 по 29.07.2016, в той час, як момент прострочення відповідачем зобов'язання з повернення позики за договором безпроцентної позики №1706/3 від 17.06.2016 виник з 02.07.2016, оскільки, як встановлено судом, 01.07.2016 є останнім днем повернення відповідачем позики у розмірі 480000,00 грн. за умовами п.п. 4.1., 5.1. даного договору. Водночас, здійснивши перерахунок 3% річних за період з 02.07.2016 по 29.07.2016, суд зазначає, що розрахунок суми 3% річних є арифметично правильним, у зв'язку з чим стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінексперт" підлягають 3% річних у розмірі 1104,66 грн., а тому позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінексперт" в цій частині підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаполісжитлобуд» (01004, м. Київ, вул. Червоноармійська/Басейна, 1-3/2, літ «А»; ідентифікаційний код: 34615529) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінексперт» (04053, м. Київ, провулок Несторівський, 6; ідентифікаційний код: 33103327) суму основного боргу у розмірі 480000 (чотириста вісімдесят тисяч) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 1104 (одна тисяча сто чотири) грн. 66 коп. та судовий збір у розмірі 7216 (сім тисяч двісті шістнадцять) грн. 57 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 25.08.2016

Суддя І.М. Отрош