ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2016 року Справа № 904/2342/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сизько І.А. (доповідач),

суддів: Іванова О.Г., Кузнецової І.Л.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №112 від 06.04.2016р.;

від відповідача: Горобець Ю.В., довіреність №б/н від 28.07.2016р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-ЛЕНД" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2016р. у справі №904/2342/15

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Дніпро

до товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-ЛЕНД", м. Підгородне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

про стягнення 59 314, 26 грн.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі підприємець ОСОБА_3.) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-ЛЕНД" (далі ТОВ "АРТ-ЛЕНД") про стягнення за договором від 01.11.2014р. №01/11/14 на проведення робіт з обслуговування спеціальних конструкцій 50 679, 20 грн. основного боргу, 31 783, 48 грн. пені, 1 941, 08 грн. 3% річних та 22 311, 21 грн. інфляційних втрат (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11.04.2016р. (а.с.162)).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2016р. у справі №904/2342/15 (суддя Панна С.П.) позов задоволено частково: стягнуто з ТОВ "АРТ-ЛЕНД" на користь підприємця ОСОБА_3 50 679, 20 грн. основного боргу, 12 765, 60 грн. пені, 1 941, 08 грн. 3% річних, 22 311, 21 грн. інфляційних втрат та 1 827, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору №01/11/14 від 01.11.2014р. в частині повної та своєчасної оплати виконаних робіт.

Не погодившись з рішенням господарського суду, ТОВ "АРТ-ЛЕНД" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2016р. у справі №904/2342/15 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права; суд першої інстанції не надав правову оцінку тому факту, що сторони у договорі не узгодили адресну програму, згідно якої позивач мав виконувати послуги, додатку про вартість обслуговування також немає, а тому не зрозуміло які конструкції обслуговував позивач, де їх місце розташування (місто, адреса) та за чиїм замовленням вони обслуговувались; сторони не погодили ціну договору, у зв'язку з чим договір вважається неукладеним; акт прийому-передачі виконаних робіт від 25.12.2014р. не може бути належним та допустимим доказом, оскільки не містить дати підписання, отже неможливо встановити момент оплати та відповідно строк виконання зобов'язання; роботи позивачем не виконувались, тому у відповідача не виникло зобов'язань перед позивачем, відсутнє прострочення виконання грошового зобов'язання та неможливо застосування такої відповідальності як пеня, 3% річних та інфляційні втрати; відповідач пропозицій щодо оплати вартості експертизи не отримував, про дату судового засідання 19.04.2016р. не знав, а про рішення господарського суду від 19.04.2016р. стало відомо випадково.

В відзиві на апеляційну скаргу підприємець ОСОБА_3 просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2016р. у справі №904/2342/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

04.08.2016р. відповідачем подано клопотання про призначення по справі експертизи друкарських форм та почеркознавчої експертизи щодо акта прийому-передачі №2512.

Клопотання не підлягають задоволенню, оскільки звертаючись з клопотанням про витребування доказів до суду апеляційної інстанції, заявник, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, повинен обґрунтувати неможливість подання цих доказів до місцевого господарського суду.

Відповідно п. 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду від 25.05.2015 за клопотанням відповідача було призначено судові почеркознавчу та технічну експертизи щодо акта прийому-передачі №2512, зупинено провадження у справі до її повернення з висновком експерта з експертної установи, зобов'язано відповідача здійснити оплату вартості експертизи.

01.07.2015 Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз подано клопотання про забезпечення попередньої оплати вартості експертиз.

Ухвалою суду від 03.07.2015р. ТОВ "АРТ-ЛЕНД" зобов'язано здійснити попередню оплату вартості судових експертиз на підставі рахунку експертної установи.

Вимоги, зазначені в ухвалі господарського суду від 03.07.2015 про оплату вартості експертиз відповідачем не були виконані, тому господарський суд ухвалою від 18.09.2015р. вдруге зобов'язав ТОВ "АРТ-ЛЕНД" здійснити оплату вартості судової почеркознавчої та технічної експертиз згідно направленого на його адресу оригіналу рахунку.

18.09.2015р. господарський суд телефонограмою, що була прийнята особисто директором ТОВ "АРТ-ЛЕНД" ОСОБА_4, повідомив відповідача про винесення судом ухвали від 18.09.2015 у справі №904/2342/15, якою вдруге зобов'язано відповідача здійснити попередню оплату вартості судових почеркознавчої та технічної експертиз на підставі рахунку №Рах-0640 від 18.06.2015 року.

27.10.2015 провадження у справі було поновлено у зв'язку з несплатою відповідачем вартості судових почеркознавчої та технічної експертиз на підставі рахунку експертної установи.

Ухвалою суду від 10.11.2015 зупинено провадження по справі у зв'язку з призначенням судової почеркознавчої та технічної експертизи, зобов'язано відповідача у разі надходження рахунку експертної установи здійснити оплату вартості експертизи.

Ухвалою господарського суду від 13.01.2016 було повторно зобов'язано відповідача здійснити оплату вартості судової почеркознавчої та технічної експертиз.

21.03.2016 до господарського суду надійшла справа з супровідним листом №6213/6214-15, в якому Дніпропетровський науково-дослідний інститут судових експертиз зазначив, що експертне провадження закрите без виконання комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів у зв'язку з відсутністю оплати експертизи.

В п. 23 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" роз'яснено, що витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду, має нести заінтересована сторона, а у разі призначення господарським судом судової експертизи з власної ініціативи - сторона, визначена в ухвалі господарського суду про призначення судової експертизи. Тому в зазначеній ухвалі суд вправі зобов'язати відповідну сторону перерахувати, в тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи на рахунок експертної установи. У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони або сторони, зобов'язаної ухвалою господарського суду, від оплати витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи, суд може запропонувати іншій стороні оплатити ці витрати, а за відсутності і її згоди та за неможливості проведення судової експертизи без попередньої оплати її вартості суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, заявник не обґрунтував неможливість подання суду першої інстанції відповідних доказів з причин, що не залежали від нього, оскільки господарським судом першої інстанції двічі по справі призначалися судові почеркознавча та технічна експертизи, які не були проведені у зв'язку з несплатою заявником ТОВ "АРТ-ЛЕНД" вартості судових експертиз.

23.08.2016р. позивачем подано клопотання про зменшення позовних вимог, а відповідачем подано клопотання про розстрочення суми заборгованості перед позивачем у розмірі 57 506, 20 грн. Клопотання не підлягають задоволенню, оскільки частиною 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає вичерпний перелік підстав для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду, не передбачено можливості скасування (зміни) рішення суду першої інстанції у зв'язку із зміною обставин, що існували станом на день прийняття рішення місцевого господарського суду. Інше означало б можливість скасування апеляційною інстанцією рішення місцевого господарського суду за відсутності підстав для такого скасування, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, надані сторонами клопотання за своїм змістом фактично є мировою угодою, укладеною сторонами в процесі апеляційного провадження, оскільки позивач відмовляється від частини позовних вимог, на задоволенні яких наполягав в суді першої інстанції, а відповідач визнає позовні вимоги в зменшеному позивачем розмірі, тоді як в суді першої інстанції взагалі заперечував наявність будь-яких зобов'язань перед позивачем.

В п. 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.10.2006 №01-8/2351 роз'яснено, що затвердження апеляційною інстанцією мирової угоди, укладеної сторонами в процесі апеляційного провадження, не є можливим, оскільки це потягло б за собою скасування рішення місцевого господарського суду з відповідної справи, що допускається виключно з підстав, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

01.11.2014 року між підприємцем ОСОБА_3 (виконавець) та ТОВ "АРТ-ЛЕНД" (замовник) укладено договір на проведення робіт з обслуговування спеціальних конструкцій №01/11/14, за умовами якого виконавець за дорученням замовника проводить роботи по обслуговуванню спеціальних конструкцій замовника (розміщення рекламних матеріалів та технічне обслуговування) в містах згідно затвердженої адресної програми на період дії даного договору, а замовник проводить розрахунки з виконавцем (п. 2.1 договору).

Пунктом 3.4.2 договору передбачено, що замовник зобов'язується при виконанні виконавцем взятих на себе зобов'язань за договором, прийняти виконані роботи (послуги) за відповідним актом.

Оплата послуг виконавця здійснюється замовником до кінця звітного місяця, в якому надавались послуги; виконавець щомісячно до 5 числа поточного місяця надає замовнику акт виконаних робіт за попередній місяць; акт повинен бути датований останнім днем надання послуг у звітному періоді (п. 4.2, п. 4.2.1 договору).

Відповідно акта прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 25.12.2014р. № 2512 виконавець надав послуги за грудень 2014 року замовнику на загальну суму 50 679, 20 грн. Акт підписаний виконавцем та замовником без будь-яких зауважень чи заперечень, скріплений печаткою замовника. Позивачем надано суду в матеріали справи оригінал акта №2512 (а.с.43).

Докази оплати відповідачем виконаних робіт в матеріалах справи відсутні, суду відповідні докази сторонами не надані.

Строк оплати виконаних позивачем робіт з урахуванням положень п. 4.2 договору є таким, що настав 31.12.2014 року.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За положеннями ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В п. 6.3.1 договору сторони погодили, що при невиконанні замовником строків оплати, останній сплачує виконавцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на момент сплати пені, від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За положеннями п 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Господарський суд першої інстанції на підставі аналізу матеріалів справи, умов договору №01/11/14 на проведення робіт з обслуговування спеціальних конструкцій від 01.11.2014р. між позивачем та відповідачем, з урахуванням положень ст. 525, 526, 551, 610, 611 Цивільного кодексу України дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача 50 679, 20 грн. основного боргу, 12 765, 60 грн. пені за період з 01.01.2015р. по 01.07.2015р., 1 941,08 грн. 3% річних за період з 01.01.2015р. по 10.04.2016р., 22 311,21 грн. інфляційних втрат за період січень 2015 року - лютий 2016 року, відмовивши в позові про стягнення 19 017, 88 грн. пені у зв'язку з порушенням строку нарахування, встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Щодо посилання скаржника на відсутність адресної програми, згідно якої позивач мав проводити роботи, додатку до договору про вартість обслуговування, то слід зазначити, що відповідачем за викладених умов були оплачені без будь-яких заперечень виконані позивачем роботи в листопаді 2014р. (а.с.44-45).

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Виконання певних обов'язків найчастіше спричинює факти, які підтверджують певне волевиявлення сторін договору. Отже, встановлення умови договору, зокрема щодо ціни, є не проблемою виконання, а проблемою формалізації волевиявлення сторін на підтвердження укладання тієї чи іншої умови. Не кожного разу відсутність позначення на конкретну ціну в тексті господарського договору означає відсутність погодження цієї суттєвої умови. У випадку, коли ціна в господарському договорі конкретно не позначена, для визнання договору укладеним сторонами має бути визначено чіткий порядок встановлення ціни у майбутньому. Так, в п. 4.2.1 договору сторони визначили, що виконавець щомісячно до 5 числа поточного місяця надає замовнику акт виконаних робіт за попередній місяць, тобто, сторони визначили, що ціна встановлюється під час виконання договору, тим самим сторони фактично в інший спосіб узгодили вартість обслуговування.

До того ж, відсутність адресної програми та визначення в договорі вартості обслуговування не звільняє відповідача від обов'язку здійснити оплату виконаних робіт відповідно до підписаного сторонами акта прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Слід також зауважити, що в клопотанні від 23.08.2016р. ТОВ "АРТ-ЛЕНД" визнана сума основного боргу в повному обсязі, а саме, в розмірі 50 679, 20 грн.

Щодо посилання скаржника на його необізнаність про необхідність здійснити оплату вартості судової експертизи, то відповідно ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд першої інстанції, зважаючи на клопотання відповідача, двічі призначав по справі судову експертизу, рахунок на оплату якої скаржник не сплатив.

Згідно ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Ухвалами господарського суду від 03.07.2015, від 18.09.2015, від 10.11.2015, від 13.01.2016 ТОВ "АРТ-ЛЕНД" зобов'язувалося здійснити попередню оплату вартості судової експертизи на підставі рахунку експертної установи.

Вимоги, зазначені в ухвалах господарського суду, про оплату вартості експертизи відповідачем не були виконані.

Крім того, 18.09.2015 господарський суд телефонограмою, що була прийнята особисто директором ТОВ "АРТ-ЛЕНД" ОСОБА_4, повідомив відповідача про винесення судом ухвали від 18.09.2015 у справі №904/2342/15, якою вдруге зобов'язано відповідача здійснити попередню оплату вартості судових почеркознавчої та технічної експертиз на підставі рахунку №Рах-0640 від 18.06.2015 року (а.с.139).

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлений господарським судом факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем, та не звільняють відповідача від виконання зобов'язання по оплаті виконаних робіт.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, господарський суд першої інстанції станом на 19.04.2016р. не мав доказів повідомлення відповідача належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання.

Відповідно до ухвали господарського суду від 24.03.2016р. про поновлення провадження по справі справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.04.2016р. В судове засідання 19.04.2016р. представник відповідача не з'явився.

В рішенні суду від 19.04.2016р. господарський суд не зазначив про повідомлення ТОВ "АРТ-ЛЕНД" про час та місце судового розгляду справи, не послався на відповідні докази (повідомлення про вручення поштового відправлення, тощо).

Відповідач не був належним чином повідомлений судом про час та місце проведення судового засідання, оскільки рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення свідчить про отримання відповідачем 22.04.2016р. ухвали господарського суду про призначення справи до розгляду в судовому засіданні на 19.04.2016р. о 11 год. 30 хв. (а.с.172).

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду, у томі числі і тоді, коли суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. У такому випадку апеляційний суд скасовує рішення місцевого господарського суду повністю і згідно з п. 2 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України приймає нове рішення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-ЛЕНД", м. Підгородне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2016р. у справі №904/2342/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-ЛЕНД", м. Підгородне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Дніпро за договором від 01.11.2014р. №01/11/14 на проведення робіт з обслуговування спеціальних конструкцій 50 679, 20 грн. основного боргу, 12 765, 60 грн. пені, 1 941, 08 грн. 3% річних, 22 311, 21 грн. інфляційних втрат та 1 827, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Виконання постанови доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя І.А. Сизько

Суддя О.Г. Іванов

Суддя І.Л. Кузнецова

(Повний текст постанови складений 25.08.2016р.)