РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2016Справа №910/12458/16
За позовом Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

до Комунального підприємства "Школярик" Шевченківського району м. Києва

про стягнення 41601,58 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не з'явились

від позивача Лєгостаєв (за дов.)

від відповідача Бойко М.В. директор

В судовому засіданні 29.08.2016, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Комунальне підприємство Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" до Комунального підприємства "Школярик" Шевченківського району м. Києва про стягнення 41601,58 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач як орендар нежитлового приміщення у м. Києві по вул. Лагерній, 40 споживає комунальні послуги, однак оплачує їх не в повному обсязі. За договором № 60 від 02.04.2007 у відповідача за період з 24.09.2010 по 31.01.2013 утворилась заборгованість за опалення у сумі 37629,31 грн. В зв'язку з несплатою спожитих послуг позивач нарахував відповідачу втрати від інфляції та 3% річних. Загальна сума до стягнення - 41601,58 грн.

Ухвалою суду від 11.07.2016 порушено провадження у справі № 910/12458/16, розгляд останньої призначено на 29.08.2016.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 19.07.2016 позивач подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Через загальний відділ діловодства суду 15.08.2016 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що у приміщенні по вул. Лагерній, 40 у м. Києві взагалі відсутнє опалення, про що неодноразово повідомлялось позивача. Тобто відповідач за спірний період не споживав послуги з опалення приміщення, в зв'язку з чим відсутні підстави для їх оплати. Крім того, відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності.

В судовому засіданні 29.08.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив судом позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог і застосувати строки позовної давності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення Київської міської ради № 24/6240 від 22.09.2011 Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у місті Києві ради, що було зареєстроване Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією 31.10.2001, перейменовано в Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району".

Відповідно до п. 2.1 статуту позивача, підприємство створено з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг.

Основними напрямками діяльності позивача, згідно з п. 2.2 його статуту є: забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених Підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених Підприємством безпосередньо зі споживачами послуг; здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень; забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг; здійснення комплексних заходів по підвищенню платіжної дисципліни населення; здійснення комплексного обслуговування споживачів, в тому числі проведення прийому споживачів, нарахування споживачам та збір платежів за спожиті житлово-комунальні послуги на підставі відповідних договорів (доручення, про надання послуг тощо) з виробниками житлово-комунальних послуг (ПАТ "Київенерго", ПАТ "АК "Київводоканал", ПАТ "Київгаз" тощо).

02.04.2007 між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради (сторона-1) та Комунальним підприємством "Школярик" (сторона-2) укладено договір № 60 про нарахування та збір платежів власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників. Сторона-1 здійснює нарахування та збір платежів на користь виробників послуг за спожиті стороною-2 комунальні послуги (теплова енергія, холодне водопостачання, водовідведення, тощо) в обсягах та за тарифами, визначеними в додатку 1 до договору. Сторона-2 користується приміщення загальною площею 162,0 кв. м за адресою вул. Лагерна, 40, на підставі договору оренди. Найменування комунальних послуг: постачання холодної води, центральне опалення/ згідно табуляграм АК "Київенерго"/1Гкал/171,62 грн. (п. 1.1, 1.2, 1.3 договору).

Сторона-1 зобов'язується в 3-х денний термін, з моменту надходження від виробників послуг розрахунків, надати власнику або орендарю платіжне доручення (квитанцію) про суму спожитих ним комунальних послуг. У випадку несплати коштів за спожиті комунальні послуги сторона-1 має право стягнути зі сторони-2 на користь виробників комунальних послуг прострочену заборгованість у відповідності з чинним законодавством. (п. 2.1.2, 2.1.3 договору).

Відповідно до п. 3.1.1, 3.1.2 договору сторона-2 зобов'язується в 3-х денний термін, після надходження платіжного доручення (квитанції). Але не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, сплатити вартість спожитих комунальних послуг та інформувати про це сторону-1 в зазначений термін. У разі відмови повністю або частково сплатити кошти за спожиті комунальні послуги повідомити про це сторону-1, додавши документальне обгрунтування відмови на протязі 3 днів.

Цей договір діє з моменту укладення по 01.04.2008. У разі закінчення дії договору і відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Реорганізація будь-якої із сторін не визнається підставою для зміни або припинення чинності цього договору і зберігає свою чинність до укладення з реорганізованими сторонами нового договору. (п. 5.1, 5.4, 5.5 договору).

До матеріалів справи надано договір № 8242071 від 01.10.2003 на постачання теплової енергії в гарячій воді, укладений між Акціонерною енергетичною компанією "Київенерго" (постачальник) та ЖЕК 01014 Шевченківського КП "Управління житлового господарства" (споживач) відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Згідно п. 2.2.1, 2.3.1, 2.5.4 договору № 8242071 постачальник зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем для потреб опалення в період опалювального сезону. А споживач зобов'язується своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку № 2. Споживач має право не оплачувати кількість теплової енергії, не наданої у терміни, установлені цим договором, за винятком умов, викладених у додатку № 2.

Договір № 8242071 набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2003. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення (п. 4.1, 4.3 договору).

До матеріалів справи позивач долучив довідки дані по будинках КП "ЖЕК "Дегтярівський", що являються додатками до договору № 8242071.

Згідно окремого доручення від 13.09.2010 ЖЕК зобов'язано передати позивачу всю первинну документацію. Провести звірку з орендарями нежитлових приміщень та скласти акти. В акті звірки станом на 01.10.2010, підписаним КП "ЖЕК "Дегтярівська" заборгованість КП "Школярик" становить 19140,42 грн. Вказана сума також зазначена у зведеному переліку сальдо погоджених актів звірок станом на 30.09.2010.

Позивач надав рахунки на оплату послуг за опалення за період з жовтня 2010 по січень 2013 з визначенням суми до сплати (заборгованості) 37629,31 грн. До вказаної суми боргу за період з жовтня 2010 року по січень 2013 року включено заборгованість у розмірі 19140,42 грн. за попередні періоди. Крім того, до матеріалів справи долучені облікові картки по договору № 8242071 за період з жовтня 2010 по січень 2013 з зазначенням розмірів фактичного споживання послуг за договором.

Відповідач подав до матеріалів справи листування на підтвердження того, що послуги з опалення йому не надавались.

Листом від 06.12.2007 № 92 відповідач повідомив ЖЕК "Дегтярівська" про фактичну відсутність опалення у приміщенні по вул. Лагерній, 40 та просив вирішити вказане питання (отриманий 06.12.2007).

Листом № 103 від 25.12.2007 відповідач повідомив голову Шевченківської районної у м. Києві адміністрації про відсутність опалення по вул. Лагерній, 40 та просив вирішити вказане питання.

Позивач неодноразово звертався до ЖЕК "Дегтярівська" з претензіями про невиконання п. 2 абз. 2.1.1 договору № 60 від 02.04.2007 - відсутність опалення та проханням усунути порушення. Зокрема претензії: № 77 від 19.12.2008, № 76 від 27.11.2008, № 204 від 08.11.2010, тощо.

Крім того, відповідач надав до матеріалів справи акти та акти-претензії про те, що в адміністративно-складському приміщенні за адресою: вул. Лагерна, 40 фактично відсутнє опалення - батареї холодні, чим порушуються умови договору № 60 від 02.04.2007. Акт від 14.12.2010, акт від 17.01.2011, акт від 24.02.2011, акт-претензія від 13.12.2011, акт-претензія від 28.11.2012, акт-претензія від 28.01.2013, акт-претензія від 07.03.2013, акт-претензія від 08.04.2013 затверджені головою профспілкового комітету КП "Школярик", складені за участю бухгалтерів, інженера-технолога, комірника, вантажника, експедитора. Дані акти були доведені до відома відповідача з супровідними листами.

За участю позивача було складено акт-претензію про неналежне надання або ненадання послуг від 21.03.2011, де зафіксовано факт не надання послуг з опалення, передбачених договором № 60 від 02.04.2007.

Також актом від 10.11.2011, актом від 15.12.2011, актом від 11.01.2012, актом від 15.02.2012, актом від 26.11.2012, актом від 21.03.2013, затвердженими Начальником Департаменту обслуговування і розрахунків з населення, складеними споживачем та представниками КП "УЖГ" та ЖЕК "Дегтярівська" встановлено факт того, що радіатори в приміщенні по вул. Лагерній, 40 не працюють, тобто опалення відсутнє.

Крім того, відповідач звертався до відповідача з листами від 29.11.2013 № 134, від 24.01.2014 № 9, від 15.07.2016, до яких долучав попередні звернення та акти та повідомляв про не надання послуг з опалення та проханням здійснити перерахунок за опалення, в зв'язку з неотриманням вказаних послуг.

Доказів того, що позивач надав відповіді на вищенаведені звернення відповідача суду не надано.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен довести факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не отримував послуг з опалення за адресою: м. Київ, вул. Лагерна, 40 за період з 24.09.2010 по 31.01.2013, а тому у нього не виник обов'язок їх оплачувати. За таких умов позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 6-8 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів. У разі якщо абонент має власне енергоджерело і відпускає енергію в мережі енергопостачальника, допускаються розрахунки за сальдо взаємно одержаної енергії.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Нормами частини 1, 2 статті 32 "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Наявність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для оплати послуг, якщо вони фактично не отримувались та не споживались.

Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідно до п.п. 18, 20 яких розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; кількісний показник житлово-комунальних послуг - одиниця виміру для обчислення обсягу отриманої споживачем послуги, визначена відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно з законодавством; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; точка розподілу - місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване засобами обліку та регулювання.

Згідно ст. 2 Закону України "Про теплопостачання" цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об'єктах у сфері теплопостачання суб'єктами господарської діяльності незалежно від форми власності.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Згідно п. 2 Постанови КМУ від 21 липня 2005 р. N 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" опалювана площа (об'єм) будинку - загальна площа (об'єм) приміщень будинку, в тому числі у разі опалення площа (об'єм) сходових кліток, ліфтових та інших шахт; опалювана площа (об'єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об'єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас.

В п. 22 типового договору, затвердженого Постановою № 630 точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві, є: 1) у багатоквартирному будинку послуги з: централізованого опалення - відгалуження від стояків у межах квартири;

2) у будинку садибного типу - місце підключення відповідної інженерної мережі будинку до мережі виконавця.

Із залучених до матеріалів справи письмових доказів вбачається, що в приміщенні по вул. Лагерній, 40 у м. Києві наявні радіатори (опалювальні пристрої), через які відповідач мав намір отримувати послуги. Однак з актів, доданих до матеріалів справи вбачається, що радіатори холодні і не працюють в опалювальний сезон, тобто послуга з опалення відповідачу не надається та не споживається ним.

Суд наголошує, що в силу ст. 629 ЦК України договір являється обов'язковим до виконання не лише споживачем послуг, а й особою, що їх надає. Праву кожної із сторін договору кореспондується обов'язок іншої сторони.

Відповідач не споживав теплову енергію, а тому не зобов'язаний її оплачувати. Діючим законодавством передбачено оплату саме спожитої споживачем теплової енергії. Позивач не надав належних та допустимих доказів споживання відповідачем послуг теплопостачання за період з жовтня 2010 по січень 2013.

Щодо заборгованості у сумі 19140,42 грн. за попередні періоди, то відповідачем не надано доказів, в тому числі актів, на підтвердження відсутності опалення у приміщенні по вул.. Лагерній, 40 у м. Києві. Однак, відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач міг довідатись про порушення відповідача з моменту передання йому первинної документації у 2010 році. Отже станом на 07.07.2016 (звернення з позовною заявою) трирічний строк позовної давності минув.

Суд задовольняє заяву відповідача щодо стягнення заборгованості у розмірі 19140,42 грн., оскільки, трирічний строк позовної давності сплив.

В зв'язку з застосування строку позовної давності суд відмовляє позивачу у задоволенні вимог про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 19140,42 грн..

Суд відмовляє у задоволенні вимог позивача про стягнення суми основного боргу у розмірі 37629,31 грн.: в частині 19140,42 грн., в зв'язку з застосуванням строку позовної давності, а в решті суми боргу, в зв'язку з необґрунтованістю.

Щодо стягнення з відповідача втрат від інфляції у розмірі 2321,71 грн. та 3% річних у розмірі 1650,56 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Так, згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

.В зв'язку з відсутністю порушення з боку відповідача у вигляді прострочення виконання грошового зобов'язання відсутні підстави для нарахування та стягнення з нього 3% річних та втрат від інфляції, в зв'язку з цим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Суд зазначає, що заява відповідача про застосування позовної давності щодо суми боргу за період з жовтня 2010 по січень 2013 не підлягає задоволенню, оскільки за змістом частини першої ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Оскільки суд відмовляє в позові в цій частині по суті в зв'язку з відсутністю порушеного права або охоронюваного інтересу позивача, тому питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги поданими суду доказами.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 02.09.2016

Суддя І.В.Усатенко