ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2016 р. Справа № 921/202/16-г/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Мельник Г.І.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю

"Тернопільоблгаз" № 296 від 21.06.2016 року

на рішення господарського суду Тернопільської області від 06.06.2016 року

у справі № 921/202/16-г/16

за позовом Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в

особі Тернопільської дирекції, м. Тернопіль

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Тернопільоблгаз",

м.Тернопіль

про cтягнення суми боргу за надані послуги з приймання платежів згідно

договору від 10.07.2015 р. № 4030330 в розмірі 248828 грн. 59 коп.,

38053 грн. 43 коп. пені, 2599 грн. 43 коп. - 3% річних, 4822 грн. 75 коп. -

інфляційних нарахувань, всього - 356346 грн. 81 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 представник (довіреність №12-05 від 14.01.2016 р.)

від відповідача : не зявився

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 01.07.2016р. у складі колегії: головуючого судді Мельник Г.І., суддів Кордюк Г.Т., Плотніцький Б.Д. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні. У звязку з перебуванням суддів членів колегії Кордюк Г.Т. та Плотніцького Б.Д. у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду № 524 від 22.08.2016 року проведено автоматичну заміну складу колегії суддів, згідно якої замість суддів Кордюк Г.Т. та Плотніцького Б.Д. у склад колегії введено суддів Галушко Н.А. та Михалюк О.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 06.06.2016р. у справі № 921/202/16-г/16 (суддя Хома С.О.) позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Тернопільоблгаз" на користь Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Тернопільської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" 248828 грн. 59 коп. - основного боргу, 38053 грн. 43 коп. пені, 2599 грн. 43 коп. - 3% річних, 4822 грн. 75 коп. - інфляційних нарахувань, 4414 грн. 56 коп. судового збору в повернення сплачених судових витрат; повернуто з державного бюджету України Українському державному підприємству поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Тернопільської дирекції 930 грн. 64 коп. судового збору, як зайво сплаченого; платіжне доручення № 2615 від 31.03.2016 року на суму 5345 грн. 20 коп. залишено в справі.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач належним чином не виконав зобовязання за Договором № 4030330 на надання послуг з приймання платежів, в результаті чого у нього виникла прострочена заборгованість перед позивачем, на суму якої згідно укладеного між сторонами Договору нараховані інфляційні втрати, пеня та 3% річних згідно ст.625 ЦК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Тернопільоблгаз" оскаржило його в апеляційному порядку, звернувшись до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 296 від 21.06.2016 року, в якій просить рішення господарського суду Тернопільської області від 06.06.2016р. у справі № 921/202/16-г/16 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини справи, які мають значення для справи, допустив недоведеність обставин, що мають значення для справи, а також неправильно застосував норми матеріального права.

Свої доводи скаржник обґрунтовує тим, що під час дії укладеного між сторонами Договору №4030330 про надання послуг з приймання платежів істотно змінились нормативно-правові акти, які відповідно до законодавства регулюють взаємовідносини сторін.

При цьому, скаржник покликається на те, що він, як замовник, в повному обсязі розрахувався з позивачем за надані послуги у встановленому законодавством розмірі (0,3%), а тому нарахування та стягнення штрафних санкцій є безпідставним.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 96 ГПК України, Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Тернопільської дирекції подало відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скаржника спростовує та просить рішення господарського суду Тернопільської області у справі № 921/202/16-г/16 від 06.06.2016 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 01.07.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 23.08.2016р. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 28.08.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 30.08.2016р.

22.08.2016 року склад суду змінено, тому 23.08.2016 року розгляд справи розпочинався спочатку.

В дане судове засідання прибув представник позивача проте, відповідач явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.08.2016р.

Враховуючи ту обставину, що відповідач належним чином був повідомлений про час, місце розгляду апеляційної скарги та наслідки неявки в судове засідання, неодноразово не зявлявся в судове засідання, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.06.2016р. у справі № 921/202/16-г/16 слід залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Тернопільоблгаз" без задоволення, виходячи з наступного.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що 10 липня 2015 року між Українським державним підприємством поштового зв'язку "Укрпошта" (Виконавець), в особі директора Тернопільської дирекції ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Тернопільоблгаз" (Замовник) укладено Договір № 4030330 на надання послуг з приймання платежів (надалі Договір) (а.с. 11-12), відповідно до умов якого предметом цього Договору є надання Виконавцем послуг Замовнику з приймання об'єктами поштового зв'язку Платежів у національній валюті від Платників для перерахування їх на користь Замовника у строки, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, а Замовник зобов'язується оплатити послуги Виконавця у порядку, визначеному цим Договором (п. 1.1. Договору).

Згідно з п. 3.1. Договору плата за послуги Виконавця, які є предметом цього Договору, становить 0,8% від суми прийнятих платежів від мешканців Тернопільської області (крім м. Тернопіль, Тернопільського району, м. Кременець, сіл Горинка, Підлісці, Бонівка, Лідихів, ОСОБА_5, Білокриниця, мала Андруга, Веселівка, Богданівка, Будки, Валігури, Двірець, Дунаїв, Жолоби, Кімната, Колосова, Крутнів, Новий Кокорів, Комарівка, Куликів, Кушлин, Лопушне, Лосятин, Підлісне, Плоске, Полівці, Раславка, Ридомиль, Розтоки, Рудка, Савчинці, Сапанів, Чугалі, Шпиколоси, Борщівка, Зеблази та вул. Озеро у с. Старий Почаїв Кременецького району, вулиць Зелена, Ямна та Висока (буд. №23 по № 32 включно) с. Діброва Монастириського району) та від мешканців сіл Довжанка, Домаморич, Драганівка, Забойки, Почапинці Тернопільського району. Послуги з приймання Платежів згідно п.п. 196.1.5 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування ПДВ.

Пунктом 3.2. Договору визначено, що оплата наданих Виконавцем послуг здійснюється шляхом перерахування Замовником на рахунок Виконавця суми плати, розрахованої згідно п. 3.1. Договору та в наступному порядку. Остаточний розрахунок за надані Виконавцем послуги здійснюється Замовником до 10 числа місяця наступного за звітним на підставі Актів.

Розділом 4 договору визначено зобовязання сторін.

Так, відповідно до п. 4.1.2. Договору Виконавець зобовязаний приймати від Платників Платежі на користь Замовника на умовах, визначених цим Договором.

У відповідності до п. 4.2.5. Договору Замовник зобовязаний до 10 числа кожного місяця, наступного за звітним, підписати Акт, наданий Виконавцем, та повернути примірник Виконавця за зворотною адресою. А у разі наявності претензій до інформації, викладеної в Акті надавати мотивовану відмову від підписання Акту із зазначенням виявлених недоліків.

Згідно з п. 4.2.6. Договору Замовник зобов'язаний забезпечити перерахування плати за надані Виконавцем послуги у розмірі та у строки, визначені п. 3.2. цього Договору.

Відповідальність сторін сторони перебачили в розділі 5 договору.

Відповідно до п. 5.3 Договору за порушення замовником строків оплати наданих Виконавцем послуг, встановлених п. 3.2 цього Договору, Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на день прострочення, від суми несвоєчасно оплачених послуг за кожен день такого прострочення.

Пунктом 7.1. Договору визначено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 31 грудня 2015р., але в будь-якому випадку до повного виконання своїх грошових зобов'язань сторонами.

Згідно з п. 7.2. Договору, якщо жодна із Сторін за 30 календарних днів до дати, вказаної у п. 7.1 цього Договору в письмовій формі не повідомить іншу Сторону про намір припинити дію цього Договору, його дія продовжується на кожний наступний рік на умовах, викладених у ньому. Кількість таких пролонгацій не обмежується.

Договір може бути достроково розірваний за ініціативою однієї зі Сторін шляхом направлення відповідного повідомлення про дострокове розірвання Договору іншій Стороні не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованої дати розірвання. У разі дострокового розірвання Договору Сторони повинні виконати свої зобовязання, які існували на день такого розірвання в повному обсязі (п. 7.3. Договору).

У відповідності до п. 8.1. Договору зміни та доповнення до цього Договору вносяться шляхом укладення додаткової угоди, підписаної уповноваженими на це представниками Сторін та скріпленої печатками Сторін, і є невідємною частиною цього Договору.

Договір № 4030330 на надання послуг з приймання платежів за від 10.07.2015 року підписаний і скріплений печатками сторін.

Зясуванням документальних доказів у справі встановлено, що супровідним листом № 148 від 21.10.2015р. відповідач надіслав позивачу для підписання два примірники додаткової угоди № 1 від 10.10.2015р. до договору на надання послуг з приймання платежів за № 4030330 від 10.07.2015р. При цьому, відповідач повідомив позивача, що 10.10.2015р. набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України № 792 від 30.09.2015р. «Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ», якою затверджено Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ, у звязку з чим пропонував внести зміни у п. 3.1 р. 3 Договору встановивши плату за послуги виконавця, які є предметом договору, у розмірі 0,3 % від суми перерахованих платежів (а.с. 14-15).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач повернув відповідачу без підписання додаткову угоду № 1 від 10.10.2015р. та повідомив, що встановлення розміру винагороди за приймання платежів, що не забезпечує покриття витрат за надання послуги, є неможливим, оскільки не відповідає чинному законодавству та інтересам Підприємства. Крім того вказав, що дирекцією підприємства прийнято рішення про розірвання договору від 10.07.2015р. за № 4030330 з 01.01.2016р. (а.с. 16).

В підтвердження наведеного колегія суддів зазначає, що 20.12.2015 року між Українським державним підприємством поштового зв'язку "Укрпошта" (Виконавець), в особі директора Тернопільської дирекції ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Тернопільоблгаз" (Замовник) укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 4030330 на надання послуг з приймання платежів від 10.07.2015 року (а.с. 17), відповідно до якої Виконавець і Замовник дійшли згоди з 01.01.2016 р. розірвати Договір (п. 1.) та Замовник зобов'язався в термін до 15 січня 2016 року оплатити послуги, надані Виконавцем, відповідно до Договору, згідно Актів виконаних робіт (п. 2.).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно актів приймання-передачі наданих послуг за період з липня 2015 року по вересень 2015 року Виконавцем надано послуги з приймання обєктами поштового звязку платежів від платників для перерахування їх на користь Замовника. При цьому, як зясовано в ході розгляду справи станом на 30.09.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги за період з липня 2015 року вересень 2015 року складає 0,02 коп., що не заперечується відповідачем.

Поряд з цим, перевіряючи доводи позовної заяви зясовано, що в період з жовтня 2015 року по грудень 2015 року Виконавцем надано послуги з приймання обєктами поштового звязку платежів від платників для перерахування їх на користь Замовника на загальну суму 415 173 грн. 31 коп., що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг від 31 жовтня 2015 року, 30 листопада 2015 року та 31 грудня 2015 року.

Проте, з матеріалів справи встановлено, що відповідач лише частково оплатив надані позивачем послуги в сумі 104 302,11 грн., що підтверджується платіжним дорученням №24 від 29.12.2015 року на суму 51 451 грн. 96 коп. (а.с. 31) та платіжним дорученням № 25 від 29.12.2015 року на суму 52 850 грн. 15 коп.(а.с. 32).

Таким чином, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 310 871 грн. 20 коп.

Документальними доказами у справі встановлено, що 09.02.2016 року позивач звернувся до відповідача з претензією за № 403-32-94 (а.с. 33), в якій повідомив про те, що станом на 09.02.2016 року заборгованість ТзОВ "Тернопільоблгаз" перед УДППЗ «Укрпошта» за надані послуги з приймання платежів від населення за використаний газ за жовтень-грудень 2015 року складає 310 871,22 грн., внаслідок чого нараховано пеню відповідно до п. 5.3. Договору в сумі 22 760,40 грн. Відтак, позивач просив в термін до 23.02.2016 року перерахувати суму претензійних вимог.

Зазначена претензія залишена відповідачем без відповіді та належного реагування.

Таким чином, предметом даного спору є вимога Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Тернопільської дирекції до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Тернопільоблгаз" про cтягнення суми боргу в розмірі 248828 грн. 59 коп., 38053 грн. 43 коп. пені, 2599 грн. 43 коп. - 3% річних, 4822 грн. 75 коп. - інфляційних нарахувань, всього - 356346 грн. 81 коп., що виникла у результаті неналежного виконання ТзОВ "Тернопільоблгаз" умов Договору від 10.07.2015 року № 4030330 на надання послуг з приймання платежів.

Згідно з ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Водночас, ст.174 ГК України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань (ст. 625 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, з огляду на викладене та з врахуванням документальних доказів у справі та враховуючи заяву про зменшення позовних вимог (№110210 від 05.05.2016 року, а.с. 75), колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 248 828 грн. 59 коп. за неналежне виконання укладеного між сторонами Договору від 10.07.2015 року № 4030330 на надання послуг з приймання платежів.

При цьому, перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині покликання скаржника невідповідність розміру договірної суми платежів за надані послуги нормативним приписам пункту 9 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №792, яка набрала чинності з 10 жовтня 2015 року, не можуть прийматись до уваги через те, що сторони не внесли у встановленому законодавством порядку змін до Договору від 10.07.2015 року № 4030330 на надання послуг з приймання платежів та не надали доказів про врегулювання питань щодо зміни умов Договору в судовому порядку.

Одночасно, перевіривши доводи позивача встановлено, що позивач у позовній заяві просить, зокрема, стягнути з відповідача 38053 грн. 43 коп. пені, 2599 грн. 43 коп. - 3% річних, 4822 грн. 75 коп. - інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобовязанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відтак, провівши перерахунок нарахування 3% річних за період з 11.11.2015 року по 20.03.2016 року, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 2 599,43 грн.

Разом з тим, щодо нарахування інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Державним комітетом статистики України і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т.п. проводяться ланцюговим методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007р., № 265 Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін).

При цьому, порядок нарахування інфляції передбачений листом Верховного суду України від 03.04.1997 року № 62-97 Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Оскільки індекс інфляції є змінною величиною, позивач, який бажає стягнути заборгованість з урахуванням цього індексу, повинен у кожному конкретному випадку подати господарському суду обґрунтований розрахунок відповідної суми. Оцінюючи поданий позивачем розрахунок господарський суд повинен виходити з розміру заборгованості, обрахованого за цінами і тарифами, що діють в умовах інфляції. Водночас, розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми боргу на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості. Якщо кредитор звертається за стягненням суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується.

З огляду на викладене та здійснивши перерахунок нарахування інфляційних втрат за період з листопада 2015 року по березень 2016 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення інфляційних нарахувань в розмірі 4 822,75 грн.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно з ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вже зазначалося вище, пунктом 5.3 Договору за порушення замовником строків оплати наданих Виконавцем послуг, встановлених п. 3.2 цього Договору, Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на день прострочення, від суми несвоєчасно оплачених послуг за кожен день такого прострочення.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, здійснивши перерахунок нарахування пені за період з 11.11.2015 року по 20.03.2016 року, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що правомірною до стягнення є 38 053,43 грн. пені

Відтак, судова колегія дійшла висновку, що скаржником у справі не доведено обставини на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.06.2016р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, - Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.06.2016 року у справі № 921/202/16-г/16 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Тернопільоблгаз" № 296 від 21.06.2016 року без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення Господарського суду Тернопільської області в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються в Господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови складений 02.09.2016р.

Головуючий-суддя Мельник Г.І.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Михалюк О.В.