Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

" 29 " серпня 2016 року Справа № 927/1173/15

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Цимбал-Нарожної М.П., розглянувши матеріали справи

за позовом: Приватного акціонерного товариства" Страхове товариство

"Іллічівське"

01033, вул. Саксаганського, 38Б, м. Київ,

адреса для листування: 03150, вул. Горького,169, м. Київ;

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

17500, АДРЕСА_2;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2

17510, АДРЕСА_1;

про відшкодування шкоди в розмірі 136188,91грн.;

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_3 - довіреність № б/н від 04.09.2015 - представник;

від третьої особи: не з'явились;

в с т а н о в и в :

Приватне акціонерне товариство "Страхове товариство "Іллічівське" (далі - Позивач) звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2, про відшкодування шкоди в сумі 136188,91 грн. заподіяної водієм відповідача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 02.09.2015.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що виплативши страхувальнику відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту №ЦО-05- від 27.02.2014 р., страхове відшкодування в розмірі 185188,91грн., останній відповідно до ст.ст. 993, 1191, ч.2 ст. 1187 ЦКУ набув право зворотної вимоги до особи відповідальної за завдану шкоду в силу приписів ст. 1172 ЦКУ.

Відповідач у своїх письмових поясненнях (аркуші справи 14-18 т.2) позов не визнає в повному обсязі та зазначає, що водій ОСОБА_2, під час ДТП не виконував своїх трудових обов'язків покладених на нього трудовим договором з ФОП ОСОБА_1 та інших його доручень, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Фізична особа ОСОБА_2 заперечує проти позовних вимог та зазначає, що 02.02.2015 він, без відома Відповідача, не під час виконання своїх трудових обов'язків, у вільний від роботи час, взяв робочий автомобіль НОМЕР_1 з напівпричепом і використовував їх у своїх особистих цілях.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 29.10.2015 у справі №927/1173/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2016, позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" шкоду в порядку регресу в розмірі 136 188,91 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.05.2016 касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2016 у справі № 927/1173/15 задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2016 у справі № 927/1173/15 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.10.2015 у справі № 927/1173/15 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Чернігівської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи №927/1173/15 між суддями від 08.06.2016 визначено суддю Цимбал-Нарожну М.П.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 13.06.2016 розгляд справи призначено на 08.08.2016, після чого ухвалою господарського суду від 08.08.2016 строк вирішення спору продовжено до 29.08.2016 та відкладався розгляд справи до 22.08.2016 та 29.08.2016.

Позивач в судове засідання не з'явився, представника не направив, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Від позивача до початку судового засідання надійшла факсограма з клопотанням №4066 від 29.08.2016 про розгляд справи без участі представника, яке залучено судом до матеріалів справи.

Разом з тим, від позивача через загальний відділ документального забезпечення Господарського суду Чернігівської області надійшла факсограма з клопотанням № 4067 від 29.08.2016 про відкладення судового розгляду справи у зв'язку із необхідністю надання позивачем додаткових пояснень.

Враховуючи той факт, що строк вирішення спору відповідно до ст. 69 ГПК України закінчується 29.08.2016 і позивач мав можливість подати всі необхідні документи і пояснення в попередні судові засідання, господарський суд відхиляє клопотання позивача про відкладення розгляду спору.

Суд перейшов до розгляду спору по суті в судовому засіданні 08.08.2016.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників відповідача та третьої особи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

27.02.2014 між ПрАТ "СТ "Іллічівське"та ОСОБА_4 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № ЦО-05-012207, предметом якого є страхування транспортного засобу "MAZDA" CX-5", державний номер АА 4787РІ, відповідно до умов якого страхова сума склала 315 000грн. з франшизою 0,5%.

02.02.2015 в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "MAZDA" CX-5"під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу "DAF", державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2.

Згідно з довідкою ВДАЇ № 57169113 власником транспортного засобу "DAF", який під час ДТП був під керівництвом ОСОБА_2 є ФОП ОСОБА_1

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.02.2015 у справі № 752/2044/15-п встановлено, що вказана ДТП сталася у зв'язку з порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 2.3 (а, б) Правил дорожнього руху України та визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

19.02.2015 ПрАТ "Страхове товариство "Іллічівське"на підставі звіту № 53 від 13.02.2015 про оцінку транспортного засобу, рахунку фактури № 633752_РФ_00300760 від 09.02.2015 та рахунку-фактури № 633821 _РФ_00300761 від 09.02.2015 складено страховий акт № ЦО-53518-ЦО-05--02 та розрахунок суми страхового відшкодування.

Відповідно до останнього, загальна сума страхового відшкодування склала 185 188,91 грн..

ПрАТ "Страхове товариство "Іллічівське" здійснило виплату страхового відшкодування в зазначеному розмірі, а саме: 20000,00 грн. за платіжним дорученням № 4176 від 03.03.2015; 82 559,00 грн. за платіжним дорученням № 4416 від 10.03.2015; 10000,00 грн. за платіжним дорученням № 4603 від 13.03.2015; 10000,00 грн. за платіжним дорученням № 4752 від 17.03.2015; 5000,00 грн. за платіжним дорученням № 4805 від 18.03.2015; 52 629,00 грн. за платіжним дорученням № 4877 від 20.03.2015.

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу DAF застраховано у ПрАТ "СК "Арсенал Страхування"за полісом № АС/9259732, відповідно до умов якого ліміт за шкоду заподіяну майну становить - 50000 грн., франшиза - 1000 грн.

Враховуючи положення ст.1194 ЦК України та ліміт страхової виплати в розмірі 50000грн. за полісом №АС/9259732, позивач просить стягнути з відповідача - власника транспортного засобу DAF д/н СВ 6927ВА, працівник якого (водій) керував вищезазначеним транспортним засобом та став винуватцем ДТП, різницю між фактичним розміром шкоди (185188грн. 91коп.) і страховою виплатою (50000грн.).

Слід зазначити, що в обґрунтування позову позивач послався на п. 1 ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, відповідно до якого особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, а також на ст. 27 Закону України "Про страхування"та ст. 993 Цивільного кодексу України, відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях по суті спору позивачем помилково ототожнюється правова природа регресу та суброгації, оскільки у позові містяться посилання як на ст.993 Цивільного кодексу України, так і на ст.1191 Цивільного кодексу України.

З аналізу зазначених норм вбачається, що за суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов'язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається, тобто зазначені інститути мають різний режим правового регулювання. Так, регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а для суброгації відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України встановлений особливий правовий режим. За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Виходячи з викладеного, до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст.993 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про страхування».

Частинами другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, якщо вона завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

В даному випадку постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.02.2015 у справі № 752/2044/15-п встановлено, що вказана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_2

Скасовуючи рішення місцевого та постанову апеляційного господарський судів Вищий господарський суд України у своїй постанові від 12.05.2016 зазначає про необхідність дослідження факту виконання чи невиконання третьою особою під час скоєння ДТП своїх трудових (службових) обов'язків та надати правову оцінку поданим відповідачем поясненням і доказам на підтвердження того, що під час скоєння ДТП водій транспортного засобу "DAF" ОСОБА_2 не здійснював трудових обов'язків, передбачених трудовим договором від 04.06.2013, зокрема, графіку робіт на місяць лютий 2015 року, письмовим пояснення ОСОБА_2, наказу (розпорядженню) про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани № 1/02"Т"від 04.02.2015, нотаріально засвідченій заяві ОСОБА_1.

Відповідно до ст.111-12, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

04.06.2013 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір, відповідно до умов якого останній зобов'язаний виконувати обов'язки водія автотранспортних засобів з повною матеріальною відповідальністю за автотранспортний засіб. Вказаний договір зареєстровано 04.06.2013 за № 4 Прилуцьким міськрайонним центром зайнятості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1171 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Відповідно до пункту 2 Трудового договору, ОСОБА_2 взяв на себе обов'язок виконувати обов'язки водія автотранспортних засобів з повною матеріальною відповідальністю за транспортний засіб.

Відповідно до пункту 4 Трудового договору час виконання робіт встановлено 40 годин на тиждень згідно графіка і відповідно до пункту 5 вихідні дні надаються 2 дні в тиждень згідно графіка.

Згідно до графіка роботи до Трудового договору від 04.06.2013 року на лютий місяць 2015 року робочий час встановлено: з 09:00год до 18:00год., у день настання дорожньо-транспортної пригоди 02.02.2015 року у водія ОСОБА_2 був неробочий день.

Крім того, дана пригода сталась у поза робочий час (після 18 год.00 хв.), що підтверджується постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 09.02.2015 у справі 752/2044/15-п.

В своїх поясненнях гр. ОСОБА_2.(аркуш справи 98 том 1.) підтвердив факт використання ним автомобілю НОМЕР_3 з напівпричепом марки schwarzmuller р.н.НОМЕР_4 в своїх особистих цілях, що не пов"язані з Трудовим договором, в результаті чого Відповідачем видано наказ (розпорядження) про застосування до водія ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді догани № 1/02"Т"від 04.02.2015.

Разом з цим, в матеріалах адміністративної справи №752/2044/15-п (провадження №3/752/737/15) про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП ОСОБА_2, копії якої залучені до матеріалів справи, відсутні докази (подорожній лист тощо), які могли б також свідчити, що останній виконував свої трудові обов'язки чи доручення відповідача станом на час та дату скоєння ДТП, а саме на 18 год.10 хв., 02.02.2015.

В усних поясненнях відповідач зазначив, що подорожній лист водію ОСОБА_2 на дату скоєння ДТП - 02.02.2015 не видавався, оскільки відповідач не здійснював будь-якої підприємницької діяльності в даний період., що підтверджується податковими деклараціями з податку на додану вартість Відповідача за спірний період.

Виходячи з викладеного, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки відсутні докази того, що водій ОСОБА_2 на час скоєння ДПТ - 02.02.2015 хоч і перебував у трудових відносинах з відповідачем, але виконував свої трудові обов"язки відповідно до Трудового договору та здійснював будь-які доручення Відповідача, а відтак у суду відсутні підстави для стягнення з Відповідача 136188,91грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Частиною 6 ст. 84 ГПК України передбачено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно статті 49 ГПК України та Закону України „Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, ст.82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити повністю.

Суддя М.П. Цимбал-Нарожна

Повний текст рішення підписано 05 вересня 2016 року.

Суддя М.П. Цимбал-Нарожна