РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2016 р. Справа № 918/350/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Коломис В.В. ,

суддя Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро" на рішення господарського суду Рівненської області від 07.07.2016 року у справі № 918/350/16 (суддя Політика Н.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гоща-Мілк"

Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області

про визнання договору оренди землі недійсним

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю,

відповідача 1 - ОСОБА_2, за довіреністю,

відповідача 2 - ОСОБА_3, за довіреністю,

В судовому засіданні від 30.08.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ТзОВ "Акріс Агро" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до ТзОВ "Гоща-Мілк" та ГУ Держгеокадастру у Рівненській області про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору оренди землі від 18.09.2015 року.

30.06.2016 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої останній доповнив предмет позову, окрім визнання недійсним спірного договору, просив суд визнати незаконним наказ ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 10.08.2015 року № 17-213/36-15-СГ про проведення торгів у формі аукціону земельної ділянки сільськогосподарського призначення, оренда якої була предметом оскаржуваного правочину.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 07.07.2016 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить останнє скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позов. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, рішення суду першої інстанції просив скасувати.

Представники відповідача 1 та відповідача 2 заперечили проти мотивів апеляційної скарги з підстав, викладених у надісланих на адресу апеляційного господарського суду письмових відзивах. Оскаржуване рішення просили залишити в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, апеляційний суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу відповідача 2 від 10.08.2015 року № 17-213/36-15-СГ "Про проведення земельних торгів у формі аукціону" було вирішено встановити стартовий розмір річної орендної плати за користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення державної власності площею 180,7 га (кадастровий номер: :01:001:0194) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі 281105,94 грн., яка розташована на території Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області, а також затвердити проект договору оренди землі з визначеними умовами користування та продати право оренди на вказану земельну ділянку на земельних торгах. На виконання зазначеного наказу проведені земельні торги з продажу права оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 180,7000 га, що знаходиться на території Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області.

З матеріалів справи вбачається, що переможцем торгів визнано відповідача 1 - ТзОВ "Гоща-Мілк", яке запропонувало найвищу плату за користування вищезазначеною земельною ділянкою - 565022, 93 грн. За результатами зазначених торгів 18.09.2015 року складено відповідний протокол, який без будь-яких зауважень був підписаний уповноваженими представниками виконавця аукціону, його ліцитатора, організатора, переможця, а також учасників цього аукціону, зокрема, позивача.

Згодом, 18.09.2015 року, як встановлено судами, на підставі результатів вищенаведеного аукціону між відповідачами був укладений договір оренди землі, за умовами якого відповідач 2 на підставі протоколу земельних торгів від 18.09.2015 року для ведення сільськогосподарського виробництва передав відповідачу 1 в строкове платне користування земельну ділянку площею 180,7 га кадастровий номер: :01:001:0194, що знаходиться на території Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області.

Проте, ТзОВ "Акріс Агро" вважаючи зазначену угоду такою, що не відповідає імперативним законодавчим приписам звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом про визнання останньої недійсною.

Суд першої інстанції, вважаючи позовні вимоги ТзОВ "Акріс Агро" необґрунтованими, в задоволенні останніх відмовив у повному обсязі, також відмовив у задоволенні заяви позивача про уточнення позовних вимог.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи, перевіривши дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення, згідно з вимогами ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення останнього стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В силу ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Судами обох інстанцій встановлено, що спірний договір містить всі передбачені законодавством необхідні істотні умови. Зокрема, пунктом 8 вказаного правочину встановлено, що останній укладено на строк 49 років. Після закінчення строку дії договору орендар, за умови належного виконання своїх обовязків, відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України має переважне право на його поновлення на новий строк. У цьому разі орендар зобовязаний письмово (листом-повідомленням) повідомити орендодавця про намір продовжити його дію не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору. Згідно п. 9 договору річна орендна плата сплачується орендарем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на відповідний рахунок організатора земельних торгів у розмірі 565022,93 грн. не пізніше трьох банківських днів з дня укладення відповідного договору. Згодом, згідно п. 10 договору, орендна плата вноситься орендарем у строки, визначені податковим законодавством України на розрахунковий рахунок Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області. Відповідно до п. 11 договору встановлено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється щорічно з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами. Умовами договору сторони встановили, що земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Умови збереження стану обєкта оренди використання ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства, інших норм і правил. Також даними розділами передбачені стан та строки повернення земельної ділянки з оренди. Згідно п. 32 договору ризик випадкового знищення або пошкодження обєкта оренди чи його частини несе орендар. Договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права користування зазначеною земельною ділянкою.

Враховуючи вищевикладене, та узгодження сторонами договору усіх істотних умов, твердження скаржника про те, що договір недійсний є безпідставними, про що суд першої інстанції дійшов вірного висновку у своєму рішенні.

Крім того, в обґрунтування своїх тверджень, скаржник вказує на невідповідність наказу відповідача 2 від 10.08.2015 року № 17-213/36-15-СГ, на підставі якого укладений спірний правочин, вимогам законодавства. Зокрема, скаржник зазначає, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 16.03.2016 року у справі № 817/3363/15 за позовом ТзОВ "Акріс Агро" до Управління про визнання протиправним та скасування наказу від 10.08.2015 року № 17-213/36-15-СГ останній було визнано судом адміністративної юрисдикції протиправним, що, на думку позивача, свідчить про недійсність спірного договору.

Такі твердження скаржника не підлягають до задоволення зважаючи на те, що, як вбачається з матеріалів справи, постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016 року у справі № 817/3363/15 постанову, на яку посилається скаржник, скасовано, а провадження у даній адміністративній справі закрито. Зазначена постанова адміністративної апеляційного суду станом на час розгляду справи даної справи не скасована та набрала законної сили.

Враховуючи вищезазначене, посилання скаржника на визнання незаконним наказу ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 10.08.2015 року № 17-213/36-15-СГ, а також враховуючи чинність останнього на момент прийняття рішення судом першої інстанції у даній справі, не приймаються апеляційним господарським судом до уваги.

Крім того, у своїй апеляційній скарзі скаржник вказує на порушення судом першої інстанції норм ст. ст. 22, 58 ГПК України, під час відмови в прийнятті заяви про уточнення позовних вимог. На думку скаржника, останній відповідною заявою доповнив предмет позову, залишивши підстави, без змін, а саме: окрім визнання недійсним спірного договору, останній просив суд визнати незаконним наказ ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 10.08.2015 року № 17-213/36-15-СГ про проведення торгів у формі аукціону на право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, оренда якої була предметом оскаржуваного правочину.

Такі твердження скаржника не відповідають дійсності та не приймаються судом апеляційної інстанції, зважаючи на таке.

Відмовляючи позивачу в зазначеній заяві, суд першої інстанції, керуючись виключно нормами чинного законодавства, прийшов до правильного висновку, що остання за своєю суттю та правовою природою є новою позовною вимогою (фактично іншим позовом), а не заявою про обєднання кількох вимог.

Так, виходячи зі змісту позовної заяви, предметом позову є визнання недійсним укладеного між відповідачами договору оренди землі від 18.09.2015 року, а підставою є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, встановлених частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України. Тобто, підставою нової позовної вимоги про визнання наказу ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 10.08.2015 року № 17-213/36-15- СГ про проведення торгів у формі аукціону є порушення органом, що його видав ч. 4 ст. 135 Земельного кодексу України.

Таким чином, проаналізувавши підстави виникнення обох вищенаведених вимог, беззаперечним є той факт, що вони абсолютно різні.

Вимога про визнання незаконним та скасування наказу випливає виключно з управлінської діяльності органу владних повноважень, а саме ГУ Держгеокадастру у Рівненській області. В свою чергу, вимога про визнання недійсним договору оренди землі від 18.09.2015 року випливає з договірних правовідносин між відповідачем 1 та відповідачем 2, які склалися за результатами аукціону з права оренди земельної ділянки, що виразилися у формі відповідного договору.

Встановивши вищезазначене, суд першої інстанції правильно застосував норму ст. 22 ГПК України, якою встановлено право позивача змінити предмет або підставу позову, а не одночасно і те і інше, а відтак, в суду першої інстанції були відсутні будь-які правові підстави для обєднання вимог позивача, заявлених у первісному позові та заяві про уточнення позовних вимог від 30.06.2016 року.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 58 ГПК України в одній позовній заяві може бути обєднано кілька вимог, звязаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Суддя має право обєднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні, відтак, обєднання кількох вимог в одну справу можливе лише за умови їх однорідності, тобто вони повинні бути такими, що випливають з одних підстав (правовідносин) та участі тих же самих сторін.

Проте, для обєднання вимог позивача заявлених у первісному позові та заяві про уточнення позовних вимог не дотримується жодна з вищезазначених в ст. 58 ГПК України умов, оскільки, вимоги є різними за своєю правовою природою (вимога про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки стосується договірних відносин, а вимога про визнання незаконним та скасування наказу стосується управлінських, публічно-правових відносин), про що зазначено вище і у вимозі про визнання наказу від 10.08.2015 року № 17-213/36-15-СҐ про проведення торгів у формі аукціону.

Крім того, норма про обєднання кількох однорідних вимог не є імперативною, а лише встановлює право судді здійснювати таку процесуальну дію, не позбавляючи в той же час позивача звернутися до суду з окремим позовом у загальному порядку.

Суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, правомірно відхилив доводи скаржника стосовно необґрунтованого включення спірної земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення, відсутність зазначення відповідачем 2 уповноваженої особи на укладення відповідного договору оренди тощо, оскільки такі доводи стосуються не оскаржуваного договору, а направлені на обґрунтування незаконності наказу відповідача 2 від 10.08.2015 року № 17-213/36-15-СГ, що не було предметом розгляду у даній справі.

Колегія суддів апеляційної інстанції також зазначає, що вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Проте, позивач жодним чином не обґрунтував порушення оспорюваним правочином прав чи охоронюваних законом інтересів останнього та можливості забезпечення захисту чи відновлення його порушеного права даним судовим рішенням.

Крім того, ані в суд першої, ані в суд апеляційної інстанції скаржник не подав докази незгоди чи оскарження останнім результатів аукціону (земельних торгів) з продажу права оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 180,7000 га, що знаходиться на території Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області.

В силу ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування чи зміни та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від 07.07.2016 року у справі № 918/350/16 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.