РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/16783/15 10.08.16 р.

За позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в

особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

ліквідацію ПАТ "ВІЕЙБІ БАНК"

до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та

спеціального призначення "Укрспецекспорт"

про стягнення 869 398,39 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Петровська А.М. за довіреністю № 661 від 21.03.2016 р.;

від відповідача: Шендріков Д.О. за довіреністю № Д-059/2014 від 28.02.2014 р.;

Попічко Р.Р. за довіреністю № Д-058/2014 від 28.02.2014 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді у господарському суді міста Києва перебувала справа № 910/16783/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до Державної компанії з експорту та імпорту продукції та послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" про стягнення 301 605,64 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.09.2015 р. у справі № 910/16783/15 стягнуто з Державної компанії з експорту та імпорту продукції та послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" заборгованість по комісії за прийняття зобов'язань по контргарантії у розмірі 10 868, 95 грн. за період з 01.11.2014 по 19.11.2014; в іншій частині у позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015 р. рішення господарського суду міста Києва від 15.09.2015 р. у справі № 910/16783/15 скасовано та прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.05.2016 р. рішення господарського суду міста Києва від 15.09.2015 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням № 04-23/962 від 12.05.2016 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого справу передано для розгляду судді Зеленіній Н.І.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.05.2016 р. прийнято справу до свого провадження суддею Зеленіною Н.І., розгляд призначено на 31.05.2016 р.

30.05.2016 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшли пояснення.

У судовому засіданні 31.05.2016 р. представник позивача подала клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою від 31.05.2016 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів.

У судовому засіданні 31.05.2016 р. оголошувалась перерва до 30.06.2016 р.

10.06.2016 р. від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 162 539,47 грн. комісії за надання та обслуговування контргарантії за період з 27.01.2015 р. по 26.07.2016 р., 469 250,31 грн. комісії за прийняття зобов'язань по контргарантії за період з 28.11.2014 р. по 29.04.2016 р., 131 757,12 грн. пені, 12 485,07 грн. 3 % річних та 93 366,42 грн. інфляційних втрат.

29.06.2016 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та заяву про збільшення позовних вимог.

У судовому засіданні 30.06.2016 р. оголошувалась перерва до 20.07.2016 р.

08.07.2016 р. від позивача надійшли додаткові пояснення до позовної заяви.

18.07.2016 р. від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 162 539,47 грн. комісії за надання та обслуговування контргарантії за період з 27.01.2015 р. по 26.07.2016 р., 469 250,31 грн. комісії за прийняття зобов'язань по контргарантії за період з 01.11.2014 р. по 30.04.2016 р., 131 757,12 грн. пені, 12 485,07 грн. 3 % річних та 93 366,42 грн. інфляційних втрат; та заява про долучення документів до матеріалів справи.

Судом встановлено, що заява про збільшення позовних вимог являється заявою про зміну предмета позову, проте, оскільки така заява подана до початку розгляду справи по суті, суд приймає її до розгляду.

У судових засіданнях 20.07.2016 р. та 27.07.2016 р. оголошувались перерви.

01.08.2016 р. від відповідача надійшов відзив.

У судовому засіданні 02.08.2016 р. оголошувалась перерва до 10.08.2016 р.

Представник позивача у судовому засіданні 10.08.2016 р. підтримала збільшені позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідача проти позову повністю заперечили.

У судовому засіданні 10.08.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної у постанові від 04.05.2016 р., суд встановив наступне.

27.04.2011 р. між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (позивач, гарант) та Державною компанією з експорту та імпорту продукції та послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (відповідач, принципал) укладено договір № 94/Г-2011/USE-12.2-115-Д/Г-11 про забезпечення надання гарантії (надалі - Договір), відповідно до умов якого гарант за дорученням принципала забезпечує випуск банком Bank of Algeria (надалі - банк бенефіціара), гарантії виконання на суму 406 170,49 дол. США на користь Центрального управління матеріально-технічного забезпечення Міністерства національної оборони АНДР (бенефіціар), згідно з контрактом № Е02108 від 17.04.2008 (дата повідомлення про ратифікацію - 23.05.2009) (USE - 17.2-14-К/КЕ-11 від 16.02.2011; надалі - контракт), укладеним між принципалом та бенефіціаром.

Відповідно до п. 1.2. Договору, для забезпечення випуску гарантії банком бенефіціара гарант випускає контргарантію на користь банку бенефіціара для подальшого випуску гарантії банком бенефіціара на користь бенефіціара.

Пунктами 1.6.1., 1.6.2. Договору передбачено, що принципал сплачує гаранту комісію за надання та обслуговування контргарантії згідно з тарифами гаранта зокрема: за підготовку надання контргарантії - 100,00 доларів США; за обслуговування контргарантії - 0,3% від суми контргарантії за квартал або його частину, мін. 200,00 доларів США; інші комісії згідно з діючими тарифами гаранта; комісію за прийняття зобов'язань по контргарантії у розмірі 3,5% процентів річних від суми наданої контргарантії, яка сплачується за період з дати випуску контргарантії і до дня виконання гарантом зобов'язань перед банком бенефіціара за наданою контргарантією або до закінчення строку дії контргарантії.

Згідно з п. 2.1. Договору, принципал зобов'язується: сплачувати на рахунок № 0516 у ПАТ "ВіЕйБі Банк" комісію за підготовку надання контргарантії (п. 1.6.1. Договору) протягом 15-ти днів з дати надання контргарантії (одноразово); комісію за обслуговування контргарантії (п.1.6.1. Договору) протягом 15 днів з дати надання контргарантії і далі не пізніше 15-ти днів з початку наступного розрахункового періоду дії контргарантії (щоквартально); комісію за прийняття зобов'язань (п. 1.6.2. Договору) не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим, за розрахунковий місяць (щомісячно).

Як вбачається з матеріалів справи, між гарантом та принципалом укладались договори про внесення змін до Договору № 94/Г-2011/USE-12.2-115-Д/Г-11 від 27.04.2011 р. про забезпечення надання гарантії, відповідно до умов яких строк дії Договору було продовжено до 09.02.2015 р.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

Згідно з статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов'язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов'язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Згідно пункту 7 частини 1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовими вважаються, зокрема послуги з надання гарантій та поручительств.

Частиною 1 ст. 561 Кодексу встановлено, що гарантія діє протягом строку, на який вона видана.

Статтею 567 ЦК України передбачено, що гарант має право на оплату послуг, наданих ним боржникові.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

29.01.2015 р. позивач направив на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості по комісії за обслуговування гарантії в розмірі 1 624,68 доларів США, проте дана вимога була залишена без відповіді та виконання.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного й повного внесення комісій за прийняття та обслуговування гарантії.

Як вбачається з матеріалів справи, за умовами Договору ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", як гарант, зобов'язалось протягом дії договору надавати ДК "Укрспецекспорт" фінансову послугу, а ДК "Укрспецекспорт", як принципал, зобов'язалось щомісячно сплачувати комісію за надану банком фінансову послугу.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 162 539,47 грн. комісії за надання та обслуговування контргарантії за період з 27.01.2015 р. по 26.07.2016 р., 469 250,31 грн. комісії за прийняття зобов'язань по контргарантії за період з 01.11.2014 р. по 30.04.2016 р., 131 757,12 грн. пені, 12 485,07 грн. 3 % річних та 93 366,42 грн. інфляційних втрат (з урахуванням заяв про збільшення та уточнення позовних вимог).

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що оскільки в установі позивача з 21.11.2014 р. запроваджено тимчасову адміністрацію, Банк не міг виконувати обов'язки щодо надання контргарантії та, відповідно, не надавав такі послуги відповідачу, у зв'язку з чим позовні вимоги вважає безпідставними.

Постановою Правління Національного банку України від 20.11.2014 р.№733 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до категорії неплатоспроможних" позивача було віднесено до категорії неплатоспроможних банків, і виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014 р. було прийнято рішення №123 про запровадження з 21.11.2014 р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ВіЕйБі Банк".

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Після запровадження Фондом тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та, в подальшому, відкликання Національним банком України банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже обмеження, встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", стосуються задоволення вимог кредиторів банку, а не його боржників.

Таким чином, вимоги про стягнення комісій, нарахованих під час дії в установі позивача тимчасової адміністрації являються обґрунтованими та відповідають нормам чинного законодавства.

Разом з тим судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 р. №188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 р. №63 про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банка провідного спеціаліста з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20.03.2015 р. до 19.03.2016 р. включно.

Оскільки банк здійснює свою діяльність виключно на підставі банківської ліцензії (стаття 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність"), то у зв'язку із відкликанням банківської ліцензії, позивач фактично припиняє свою банківську діяльність, і, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", закінчує технологічний цикл банківських операцій.

Таким чином, після відкликання банківської ліцензії - 20.03.2015 р., здійснення будь-яких банківських операцій (у тому числі, надання фінансових послуг) не могло бути реалізовано ПАТ "ВіЕйБі Банк".

Відтак, суд вважає обґрунтованими та підтвердженими позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісіями до 20.03.2015 р., у наступних розмірах: 19 264 грн. 67 коп. заборгованості по комісії за обслуговування контргарантії, 77 647 грн. 62 коп. заборгованості по комісії за прийняття зобов'язань по контргарантії,

В частині решти вимог про стягнення комісій, нарахованих з 20.03.2015 р., належить відмовити з підстав їх необґрунтованості та невідповідності вимогам чинного законодавства.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України судом також встановлено, що згідно з п. 1.7 договору гарантії (в редакції договору про внесення змін № 8 від 23.11.2012 р. до договору гарантії) забезпеченням виконання зобов'язань відповідача за договором гарантії є:

- застава майнових прав на грошові кошти у сумі 203 085,25 доларів США, які розміщені на депозитному рахунку № 0014, відкритому у позивача відповідно до Договору строкового банківського вкладу "Комфорт" №318-ІВ/ иБЕ-12.2-119-Д/Г-11 від 27.04.2011 року, укладеного між позивачем та відповідачем;

- застава майнових прав на грошові кошти у сумі 203 085,24 доларів США, які розміщені на депозитному рахунку, відкритому у позивача у відповідності до Генерального договору № 402-ІВ/и8Е-11-201-Д/Г-12 про здійснення вкладних операцій "Еліт" від 23.11.2012 року та додаткової угоди № 1 до нього, укладених між позивачем та відповідачем.

Згідно з п.п. 2.4.1. п. 2.4. договору гарантії (в редакції договору про внесення змін №9 від 27.05.2013 р. до договору гарантії) при настанні строків виконання будь-яких зобов'язань, передбачених підпунктами 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.1.7, 2.1.8, 2.1.9 договору гарантії, позивач набуває право, а відповідач цим доручає позивачу самостійно списувати грошові кошти в розмірі, необхідному для виконання зобов'язань, з вкладних рахунків відповідача №0014 і №0026, відкритих у позивача, та/або з поточного рахунку відповідача № 2024, відкритого у позивача, а також з інших рахунків які (будуть) відкриті відповідачем у позивача (поточних, депозитних та ін.). У випадку відсутності або недостатності у відповідача коштів у валюті, необхідній для оплати зобов'язань за договором гарантії, позивач має право на договірне списання коштів відповідача у іншій валюті і придбання за рахунок таких коштів валюти, необхідної для виконання зобов'язань відповідача за договором гарантії, на міжбанківському валютному ринку України. При цьому всі витрати, пов'язані з конвертацією коштів відповідача у валюту контргарантії, включаючи (але не виключно) комісії позивачу (згідно з діючими тарифами), обов'язкові платежі до бюджету за операції купівлі-продажу валют та всі інші витрати, покладаються на відповідача.

Згідно з п. 4.4. договору гарантії (в редакції договору про внесення змін № 9 від 27.05.2013 до договору гарантії) відповідач надає позивачу право договірного списання з вкладних рахунків відповідача № 0014 і № 0026 та/або з поточних рахунків відповідача (зокрема № 2024), а також з інших рахунків, які (будуть) відкриті у позивача (поточних, депозитних та ін.), суми неустойки (штраф, пеня) в разі її несплати відповідачем.

На виконання договору строкового банківського вкладу від 27.04.2011 № 318-ІВ/ІІ8Е- 12.2-119-Д/Г-11, укладеного між сторонами, відповідач вніс, а позивач прийняв на рахунок №0014/840 грошові кошти в сумі 203 085,25 доларів США. Крім того, на виконання генерального договору про здійснення вкладних операцій від 23.11.2012 №402-ІВ/и8Е-11-201-Д/Г-12 відповідач вніс, а позивач прийняв на рахунок №0026/840 грошові кошти в сумі 203 085,24 доларів США.

Згідно з випискою про залишки коштів на рахунках, які відкриті відповідачем в установі позивача, яка наявна в матеріалах справи, станом на 31.03.2015 р. на рахунку відповідача №0014/840 знаходяться грошові кошти в сумі 203 085,25 доларів США, а на рахунку № 0026/840 знаходяться грошові кошти в сумі 203 085,24 доларів США.

Крім того, згідно з цією ж випискою від 31.03.2015 р., на рахунку відповідача № 2024 знаходяться грошові кошти в сумі 343 966,70 доларів США та 54 241,54 грн.

Також, між сторонами було укладено договір відступлення права вимоги (з відкладальною обставиною) від 27.04.2011 р. № 94/Г-У-2011/и8Е-12.2-120-Д/Г-11, за умовами якого відповідач відступає позивачу право вимоги (з відкладальною обставиною) на грошові кошти за договором від 27.04.2011 № 318-ІВ/ІІ8Е- 12.2-119-Д/Г-11. Відкладальною обставиною в розумінні цього договору є невиконання відповідачем зобов'язань за договором гарантії та/або за договором застави. З моменту настання відкладальної обставини, зазначеної в п.1.2 цього договору, до позивача переходить право вимоги, визначене в п.1.1 цього договору (пункти 1.1., 1.2., 1.3. Договору № 94/Г-У-2011/и8Е-12.2-120-Д/Г-11).

Між сторонами укладено також договір відступлення права вимоги (з відкладальною обставиною) від 23.11.2012 № 94/Г-У-2-2012/ШЕ-11-200-Д/Г-12, який має аналогічні умови та підстави, однак передбачає, що відступлення права вимоги відбувається у випадку настання відкладальної обставини на грошові кошти за договором про здійснення вкладних операцій від 23.11.2012 №402- ІВ/и8Е-11-201-Д/Г-12.

Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Предметом застави можуть бути майно та майнові права (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про заставу").

Статтею 23 Закону України "Про заставу" встановлено, що при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права.

Відповідно до ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що умовами вказаних договорів щодо самостійного договірного списання грошових коштів з рахунків відповідача у разі не проведення останнім оплати комісії за договором, передбачено саме право позивача здійснити таке списання, а не його обов'язок, відтак, відсутність волевиявлення на реалізацію зазначеного права не являється простроченням кредитора у розумінні норм чинного законодавства, та не звільняє відповідача від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Крім сум заборгованості по комісіях, позивачем заявлено до стягнення також 131 757,12 грн. пені, 12 485,07 грн. 3 % річних та 93 366,42 грн. інфляційних втрат.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що за невиконання або несвоєчасне виконання умов п. п. 2.1.1, 2.1.2, 2.13, 2.1.7, 2.1.9 цього договору принципал сплачує гаранту пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочення.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням встановленого розміру заборгованості по комісіях ат вимог ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, суд здійснив власний розрахунок пені, відповідно до якого стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 23 563,62 грн. (розрахована з суми заборгованості по комісіях 96 912,29 грн. за період з 16.042015 р. по 26.03.2016 р. (183 дні).

Крім того, за розрахунком суду, стягненню з відповідача підлягає 3 809,73 грн. 3 % річних (у заявлений до стягнення період з урахуванням заборгованості по комісіях станом на 20.03.2016 р. в розмірі 96 912,29 грн.), а також та 35 706,67 грн. інфляційних втрат (у заявлений позивачем період з урахуванням заборгованості по комісіях станом на 20.03.2016 р. в розмірі 96 912,29 грн.).

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази, всебічно і повно оцінивши їх в сукупності, з урахуванням вказівок Вищого господарського суду України у цій справі, суд вважає обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню, вимоги про стягнення з відповідача 19 264,67 грн. заборгованості по комісії за обслуговування контргарантії, 77 647,62 грн. заборгованості по комісії за прийняття зобов'язань по контргарантії, 23 563,62 грн. пені за несвоєчасну сплату комісій, 3 809,73грн. 3% річних та 35 706,67 грн. інфляційних втрат. У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити з підстав їх необґрунтованості та недоведеності.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 33, 43, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (04119, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 36; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (04119, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 27 Т, ) 19 264 (дев'ятнадцять тисяч двісті шістдесят чотири) грн. 67 коп. заборгованості по комісії за обслуговування контргарантії, 77 647 (сімдесят сім тисяч шістсот сорок сім) грн. 62 коп. заборгованості по комісії за прийняття зобов'язань по контргарантії, 23 563 (двадцять три тисячі п'ятсот шістдесят три) грн. 62 коп. пені за несвоєчасну сплату комісій, 3 809 (три тисячі вісімсот дев'ять) грн. 73 коп. 3% річних, 35 706 (тридцять п'ять тисяч сімсот шість) грн. 67 коп. інфляційних втрат та 1 567 (одну тисячу п'ятсот шістдесят сім) грн. 33 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 19.08.2016 р.

Суддя Н.І. Зеленіна