Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "30" серпня 2016 р. Справа № 906/800/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представника позивача: Манько Я.В. (довіреність від 01.08.2016р.)

не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія "Полісся-Продукт" (м.Житомир)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (м.Житомир)

про стягнення 9399,93 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 9399,93 грн. заборгованості за неналежне виконання умов договору поставки №82215 від 02.10.2015р., з яких: 6897,18 грн. - основний борг, 622,22 грн. - пеня, 1724,29грн. - 25% штрафу, 102,24 грн. - інфляційні нарахування, 54 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 16.08.2016р. порушено провадження у справі №906/800/16 та призначено до розгляду на 30.08.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Вказав, що станом на день розгляду справи заборгованість відповідача в межах позову не змінилась.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив. 26.08.2016р. на адресу суду повернулась ухвала господарського суду Житомирської області про порушення провадження у справі від 16.08.2016р., яка направлялась на адресу відповідача з відміткою поштового відділення про неможливість вручення поштового відправлення у зв'язку за "закінченням терміну зберігання" (а.с. 48-50).

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Як вбачається з матеріалів справи ухвала про порушення провадження у справі від 16.08.2016р. направлялась відповідачу на адресу - м. м.Житомир, вул.Шевченка,41, кв 83,84, тобто на адресу зазначену у Спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 52-53).

Отже, судом вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи та забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на викладене, вирішення спору здійснюється за наявними в справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

02.10.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ТК "Полісся-Продукт" (постачальник/позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупець/відповідач) укладено договір поставки товару №82215 (а.с. 15-16), згідно умов п. 1.1 якого постачальник, на умовах передбачених даним договором, зобов`язується передати, а покупець - прийняти та своєчасно оплатити переданих товар, за цінами обумовленими сторонами при складанні заявки. Товар передається партіями .

Асортимент та кількість кожної партії товару визначається в заявці на поставку товару, яка надається покупцем постачальнику та узгоджується з ним (п.1.2. договору поставки).

Відповідно до п. 1.5 договору сумою договору є сума всіх накладних, відповідно до яких передавався товар покупцю, протягом всього терміну дії даного договору.

Згідно п.2.2 договору, кількість, асортимент та ціна товару зазначаються у видаткових накладних постачальника.

Поставка товару здійснюється постачальником за рахунок покупця. Вартість поставки товару вказується у видатковій накладній (п.2.6. договору).

За умовами пункту 3.1. договору поставки покупець зобов`язується перерахувати кошти за товар в безготівковому вигляді на розрахунковий рахунок постачальника або внести в касу підприємства не пізніше 5 календарних днів з моменту прийому товару.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товару на загальну суму 6897,18 грн., що підтверджується видатковими накладними № 147924 від 25.05.2016р., № 131585 від 11.05.2016р., № 101045 від 13.04.2016р., № 156290 від 31.05.2016р., № 94687 від 06.04.2016р., № 101044 від 13.04.2016р., № 108229 від 20.04.2016р., № 124704 від 04.05.2016р., № 131584 від 11.05.2016р., № 140330 від 18.05.2016р., № 147923 від 25.05.2016р. (а.с.23-33).

Відповідач, в порушення умов договору, розрахунків за отриманий товар не провів, в результаті чого у останнього станом на день звернення до суду утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 6897,18 грн.

13.07.2016р. позивачем на адресу відповідача направлено претензію за № 438 з вимогою про сплату заборгованості за отриманий товар в сумі 6897,18 грн., яка повернулась на адресу позивача без вручення (а.с. 45,63,64)

Відповідно п.6.3. даного договору, при порушенні терміну оплати, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки платежу, а також штраф у розмірі 25% від суми неоплаченого товару. Загальна сума пені і штрафу розраховується за весь період прострочення.

Крім основного боргу позивач, згідно п.6.3. договору, просить стягнути з відповідача 25% штрафу від суми неоплаченого товару в сумі 1724,29 грн. та 622,22 грн. пені.

Водночас, в порядку ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача 102,24 грн. інфляційних нарахувань та 54,00 грн. - 3% річних.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 82215 від 02.10.2015р., який за своєю правовою природою являється договором поставки.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, матеріалами справи підтверджується факт поставки відповідачу товару на загальну суму 6897,18 грн., що вказує на належне виконання зобов'язання з боку позивача. .

Нормою ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як встановлено судом, пунктом 3.1 договору сторони визначити умови розрахунку за товар, а саме відповідач взяв на себе зобов'язання оплати отриманий від позивача товар не пізніше 5 календарних днів з моменту його прийомки.

Так, за видатковою накладною № 147924 від 25.05.2016р. у відповідача виник обов'язок оплатити товар до 31.05.2016р.; за видатковою накладною № 131585 від 11.05.2016р. - до 17.05.2016;, за видатковою накладною № 101045 від 13.04.2016р. - до 19.04.2016р.; за видатковою накладною № 156290 від 31.05.2016р. - до 06.06.2016р.; за видатковою накладною № 94687 від 06.04.2016р. - до 12.04.2016р.; за видатковою накладною № 101044 від 13.04.2016р. - до 19.04.2016р.; за видатковою накладною № 108229 від 20.04.2016р. - до 26.04.2016р.; за видатковою накладною № 124704 від 04.05.2016р. - до 10.05.2016р.; за видатковою накладною № 131584 від 11.05.2016р. - до 17.05.2016р.; за видатковою накладною № 140330 від 18.05.2016р. - до 24.05.2016р.; за видатковою накладною № 147923 від 25.05.2016р.- до 31.05.2016р.

Однак відповідач своїх зобов'язань з оплати товару не виконав.

В результаті неналежного виконання відповідачем свого обов'язку щодо оплати отриманого товару, станом на день розгляду справи в суді має місце заборгованість в сумі 6897,18 грн. Доказів погашення заборгованості у вказаній сумі матеріали справи не містять.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 6897,18 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 622,22 грн. пені та 1724,29 грн. штрафу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов'язання, зокрема, сплату неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 даного Закону України визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з розрахунку (а.с.8-14), пеню заявлено: по видатковій накладній №94687 від 06.04.2016р. за період з 12.04.2016р. по 11.08.2016р. на суму заборгованості 897,00 грн.; по видатковій накладній №101044 від 13.04.2016р. за період з 19.04.2016р. по 11.08.2016р. на суму заборгованості 721,00 грн.; по видатковій накладній №101045 від 13.04.2016р. за період з 19.04.2016р. по 11.08.2016р. на суму заборгованості 666,00грн.; за видатковою накладною № 108229 від 20.04.2016р. за період з 26.04.2016р. по 11.08.2016р. на суму заборгованості 773,00 грн.; за видатковою накладною №124704 від 04.05.2016 за період з 10.05.2016р. по 11.08.2016р. на суму заборгованості 545,00 грн.; за видатковою накладною №131584 від 11.05.2016р. за період з 17.05.2016р. по 11.08.2016р. на суму заборгованості 630,00 грн.; за видатковою накладною № 131585 від 11.05.2016р. за період з 17.05.2016р. по 11.08.2016р. на суму заборгованості 310,00 грн. , за видатковою накладною № 140330 від 18.05.2016р. за період з 24.05.2016р. по 11.08.2016р. на суму заборгованості 758,00 грн., за видатковою накладною № 147923 від 25.05.2016р. за період з 31.05.2016р. по 11.08.2016р. на суму заборгованості 629,00грн., за видатковою накладною № 147923 від 25.05.2016р. за період з 31.05.2016р. по 11.08.2016р. на суму заборгованості 655,00 грн., за видатковою накладною №156290 від 31.05.2016р. за період з 06.06.2016р. по 11.08.2016р. на суму заборгованості 308,00 грн., яка в сукупності склала 622,22 грн.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що позивачем при нарахуванні пені допущено арифметичні помилки. За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок пені, виходячи з вихідних даних позивача, за яким пеня складає 618,90 грн.

Відтак вимога про стягнення пені є обґрунтовано., заявленою у відповідності до норм чинного законодавства та умов договору та такою, що підлягає задоволенню в розмірі 618,90 грн.

В частині стягнення 3,32 грн. пені (622,22 грн. - 618,90 грн.) суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Крім того, в порядку п. 6.3 Договору позивачем заявлено до стягнення штраф в розмірі 1724,29 грн.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що штраф нараховано в розмірі 25% від суми неоплаченого товару, який становить 1724,29 грн.

Перевіривши правильність нарахування штрафу, суд встановив, що його розмір є обґрунтованим та арифметично вірним.

За таких обставин, вимога про стягнення штрафу також є правомірною та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги про стягнення 54,00 грн. 3% річних та 102,24 грн. інфляційних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку позивача (а.с.8-14) вбачається, що нарахування 3% річних здійснено по кожній видатковій накладній, по якій існує прострочення платежу на відповідну суму заборгованості, які склали 54,00 грн.

Перевіривши нарахування 3% річних, суд встановив, що при обрахунку позивачем допущені арифметичні помилки. За таких обставин суд здійснив власний розрахунок 3 % річних, враховуючи вихідні дані позивача, які склали 53,64 грн.

Відтак вимога про стягнення 3% річних є правомірною, заявленою відповідно до умов договору та чинного законодавства та такою, що підлягає задоволенню в розмірі 53,64 грн.

В частині стягнення 0,36 грн. 3 % річних суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Інфляційні позивачем заявлені по видатковій накладній №94687 від 06.04.2016р. за період з квітня 2016 року по червень 2016р. на суму заборгованості 897,00 грн.; по видатковій накладній №101044 від 13.04.2016р. за період квітня 2016 року по червень 2016 року на суму заборгованості 721,00 грн.; по видатковій накладній №101045 від 13.04.2016р. за період з квітня 2016 року по червень 2016 року на суму заборгованості 666,00грн.; за видатковою накладною № 108229 від 20.04.2016р. за період з квітня 2016 року червень 2016 року на суму заборгованості 773,00 грн.; за видатковою накладною №124704 від 04.05.2016 за період з травня 2016 року по червень 20196 року на суму заборгованості 545,00 грн.; за видатковою накладною №131584 від 11.05.2016р. за період з травня 2016 року по червень 2016 року на суму заборгованості 630,00 грн.; за видатковою накладною № 131585 від 11.05.2016р. за період травня 2016 року по червень 2016 на суму заборгованості 310,00 грн. , за видатковою накладною № 140330 від 18.05.2016р. за період з травня 2016 року по червень 2016 року на суму заборгованості 758,00 грн., за видатковою накладною № 147923 від 25.05.2016р. за травень 2016 року на суму заборгованості 629,00 грн., за видатковою накладною № 147923 від 25.05.2016р. за травень 2016 року на суму заборгованості 655,00 грн., за видатковою накладною №156290 від 31.05.2016р. за червень 2016 року на суму заборгованості 308,00 грн., які в сукупності склали 102,24 грн.

Перевіривши правильність нарахуванні інфляційних суд встановив, що розрахунок позивача є невірним.

Урахування індексів інфляції за період прострочення визначається на підставі листа Верховного суду України від 03.04.1997 р. №62-97р. "Про рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», відповідно до якого вважається, що обов'язки які виникли за період з 1 по 15 число відповідного місяця індексуються з урахуванням цього місяця, а з 16 по 31 число - з наступного місяця. Відповідно, закінчення розрахункового періоду: якщо кінцева дата прострочення припадає на період з 1 по 15 число розрахунок проводиться до минулого місяця, а якщо з 16 по 31 число - до цього місяця.

Так, враховуючи рекомендації Верховного Суду України від 03.04.1997р. № 62-97р. стосовно методів нарахування інфляційних втрат, а також офіційні повідомлення Державної служби статистики України щодо індексів споживчих цін (індекс інфляції) у 2014 році та судом проведено власний розрахунок інфляційних, відповідно до якого інфляційні становлять 23,73 грн.

За таких обставин вимога про стягнення з відповідача інфляційних є обґрунтованою та підлягає задоволенню в сумі 23,73 грн.

В частині стягнення 78,51 грн. інфляційних (102,24 грн. - 23,73 грн.) суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позов за предметом та підставами не оспорив, своїм правом на участь в судових засіданнях не скористався. Доказів погашення заборгованості перед позивачем у заявленій сумі не надав.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають частковому задоволенню на загальну суму 9317,74 грн., з яких: 6897,18 грн. основний борг; 618,90 грн. - пеня, 1724,29 грн. - штраф,53,64 грн. - 3 % річних та 23,73,грн. інфляційні.

В частині стягнення 3,32 грн. пені, 0,36 грн. 3 % річних та 78,51 грн. інфляційних суд відмовляє.

В порядку ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (10008, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія "Полісся-Продукт" (10001, м.Житомир, вул. Кооперативна,12, )

- 6897,18 грн. основного боргу;

- 618,90 грн. пені;

- 1724,29 грн. штрафу;

- 53,64 грн. 3 % річних;

- 23,73 грн. інфляційних;

-1365,96 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 02 вересня 2016 р.

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (згідно заяви) (рек. з повід)

3- відповідачу (рек. з повід.)