ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2016 р. Справа № 925/851/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Черкаси справу за приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ», м. Київ, проспект Воззєднання, 19 (адреса для листування: Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 234, оф. 5)

до комунальної установи «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Черкаської обласної ради», м. Черкаси, вул. Академіка Корольова, 15

про стягнення 15 368,78 грн. в порядку регресу,

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1 за довіреністю.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до комунальної установи «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Черкаської обласної ради» про стягнення 15 368,78 грн. в порядку регресу внаслідок ДТП за участю автомобіля відповідача.

Позивач, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, участь свого представника в судове засідання вдруге не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив

До початку судового засідання представник відповідача подав до суду заперечення від 30.08.2016р. №795 з додатками, в якому в задоволенні позову просить відмовити повністю. Позовні вимоги не визнає в повному обсязі і повідомляє, що при зверненні з позовом позивачем не врахований той факт, що цивільно-правова відповідальність установи як власника наземних транспортних засобів, в тому числі і автомобіля, яким керував під час ДТП ОСОБА_2, була застрахована згідно генерального договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №39/3925488/2435/13 від 18.10.2013р. в ПРаТ «СК «Провідна». Даний факт підтверджується також страховим полісом №1547443 від 18.10.2013 року, який був виданий страховиком безпосередньо на автомобіль НОМЕР_1. Згідно даного страхового полісу страховий платіж по ньому виплачений о 14-00 годині 18.10.2013р. в сумі 253 грн.48 коп., що підтверджується квитанцією. Строк дії страхового полісу з 00-00 годин 23.10.2013р. по 22.10.2014р. Згідно авторизації станом на 13.01.2015р. страховий договір являвся чинним, тобто не розірваним і не визнаний недійсним в судовому порядку.

Також повідомлено, що відразу після вчинення ДТП водій ОСОБА_2 по телефону повідомив страхового комісара ПРаТ «СК «Провідна» про ДТП, комісар виїхав на місце ДТП, склав необхідні документи. 22.01.2014р. письмове повідомлення про ДТП було зареєстровано в страховій компанії.

У судовому засіданні: представник відповідача проти задоволення позову заперечив повністю з підстав, викладених в запереченні на позовну заяву, та просив в задоволенні позову відмовити.

Незявлення представника позивача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними доказами відповідно до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України. Адреса позивача відповідає адресі, вказаній в реєстраційних документах. Місце проведення господарської діяльності позивача та відповідача відповідно до положень ст. 93 Цивільного кодексу України відповідає адресі їх реєстрації. Доказів проведення повного та належного розрахунку не надано.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені та перевірені доказами такі взаємовідносини сторін та обставини.

16.10.2013р. між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа страхування» (Страховиком Позивач по справі), в особі фахівця департаменту регіонального розвитку в м. Черкаси ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності №822 від 27.05.2010р., та ОСОБА_4 (Страхувальником), було укладено договір добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0457887.048 (Далі Договір, а.с. 7), за умовами якого був застрахований транспортний засіб ЗАЗ SENS державний номер НОМЕР_2.

Відповідно до п.10 Договору термін дії даного Договору страхування складає один рік: з 05.11.2013р. до 04.11.2014р.

21.01.2014р. о 10 годині 30 хвилин по вул. Леніна в м. Ватутіне сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля НОМЕР_4 під керуванням водія комунальної установи «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Черкаської обласної ради» ОСОБА_2.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль НОМЕР_3 належить ОСОБА_4 (а.с. 8).

За наслідками ДТП працівниками ВДАІ у м. Звенигородка складена довідка (а.с. 9) про обставини дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті ДТП з вини водія ОСОБА_2 пошкоджено автомобіль НОМЕР_3, чим завдано значної матеріальної шкоди ОСОБА_4.

Вина водія ОСОБА_2 підтверджується постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.02.2014р. по справі №694/239/14-п 3/694/66/14, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП (а.с. 12).

Постанова Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.02.2014р. не оскаржена та набула чинності.

Власник пошкодженого автомобіля НОМЕР_3 звернувся до ПрАТ «СК «Альфа страхування» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 13).

З метою визначення вартості матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля НОМЕР_3 в результаті пошкодження при ДТП, 30.01.2014р. - було проведено його огляд, про що складено акт огляду колісного транспортного засобу (а.с. 19) та звіт №2809/2046 про визначення вартості відновлювального ремонту (а.с. 15-18).

Згідно Звіту №2809/2046 від 10.02.2014р. про визначення вартості відновлювального ремонту, оцінювачем ОСОБА_5 зроблено висновок, що вартість відновлювального ремонту в результаті пошкодження автомобіля НОМЕР_3 складає 40 217,72 грн.

24.02.2014р. ПрАТ «СК «Альфа страхування» складено розрахунок страхового відшкодування, згідно якого:

- розмір збитку складає 20068,78 грн.;

- франшиза складає 4700,00 грн.;

- процент виплати 100%;

- всього до виплати 15368,78 грн.

24.02.2014р. ПрАТ «СК «Альфа страхування» складено страховий акт №0206.206.14.01.01 за яким сума страхового відшкодування складає 15 368,78 грн. (а.с. 27).

Позивач, виконуючи свої договірні зобовязання, на підставі страхового акту та розрахунку виплатив страхове відшкодування в сумі 15 368,78 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 12.03.2014р. №5988 (а.с. 28).

Таким чином сума витрат Позивача на виплату страхового відшкодування складає 15 368,78 грн.

Представник відповідача категорично заперечує проти позовних вимог з мотивів неповідомлення відповідача про огляд пошкодженого застрахованого автомобіля ЗАЗ та отримання задоволення від страхової компанії відповідача.

Інших документів не надано.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Предметом спору у справі є стягнення в порядку регресу з винної особи суми страхового відшкодування за завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки.

Позивач та відповідач є самостійними юридичними особами та субєктами господарювання.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

В силу ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалась.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 ГК України, одним із способів захисту права є примусове виконання обов'язку в натурі (присудження до виконання обов'язку в натурі).

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Загальні положення щодо страхування встановлені главою 67 Цивільного кодексу України (далі скорочено - ЦК України). Згідно зі ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» як страховика, який виплатив за договором добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0457887.048 16.10.2013р., що є договором майнового страхування, ОСОБА_4 15 368,78 грн. страхового відшкодування, в силу ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», - в межах цієї суми перейшло право вимоги до винної особи.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Стаття 614 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, оскільки водій, винний в скоєнні ДТП, перебуває в трудових відносинах з комунальною установою «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Черкаської обласної ради», а юридична особа в свою чергу на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, тому Відповідачем по даній справі правомірно визначено роботодавця юридичну особу комунальну установу «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Черкаської обласної ради».

Як вбачається із матеріалів справи, застрахованому автомобілю була завдана матеріальна шкода внаслідок ДТП, що сталася з вини водія ОСОБА_2, який керував транспортним засобом, що належить комунальну установу «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Черкаської обласної ради».

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Вина у ДТП водія відповідача ОСОБА_2 підтверджена матеріалами адміністративного провадження по ДТП та постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.02.2014р. по справі №694/239/14-п 3/694/66/14.

Розмір відповідальності визначений позивачем та становить суму витрат виплаченого страхового відшкодування, що складає 15 368,78 грн.

Суд бере до уваги звіт №2809/2046 від 10.02.2014р. про визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля ЗАЗ. Звіт виконано з урахуванням Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», ОСОБА_1 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, Національного Стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», компютерної програми для складання калькуляцій відновлювального ремонту транспортних засобів «Audatex», «Бюлетеня автотоварознавця», інформаційних ресурсів мережі Інтернет, обставин ДТП та виявлених внаслідок ДТП пошкоджень застрахованого Позивачем автомобіля.

Суд враховує спосіб відшкодування шкоди у вигляді збитків відповідно до положень ст.ст. 22, 1191 ЦК України.

З огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, суд вважає доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача 15 368,78 грн. шкоди в порядку регресу. Позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про оплату боргу - має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів обєктивної неможливості погашення боргу.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача повністю та стягнути на користь Позивача 1 378,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з комунальної установи «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Черкаської обласної ради», м. Черкаси, вул. Академіка Корольова, 15, ідентифікаційний код 38553482, номер рахунку в банку невідомий

на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ», м. Київ, проспект Воззєднання, 19 (адреса для листування: Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 234, оф. 5), ідентифікаційний код 30968986, рахунок №0087 у Дарницькому відділенні №51 АБ «Укргазбанк», код банку 320478

15 368,78 грн. шкоди в порядку регресу та 1378,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 05.09.2016р.

Суддя Г.М. Скиба