ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2016 року Справа № 912/40/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Чус О.В., Джихур О.В.

при секретарі судового засідання: Погорєлова Ю.А.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Центр" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 04.05.2016 року у справі № 912/40/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Центр"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградінтерсервіс"

про стягнення 138 983,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Кіровоградської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Центр" з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградінтерсервіс" 138 983,22 грн. збитків за договором складського зберігання № 27 від 01.01.2014 року та додатковою угодою від 10.12.2014 до договору складського зберігання № 27 від 01.01.2014 року.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 04.12.2016 року (головуючий суддя Змеул О.А.) у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Центр" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградінтерсервіс" 138 983,22 грн. суми збитків відмовлено повністю.

Рішення господарського суду мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами неналежного виконання зберігачем зобов'язання за договором зберігання, протиправної поведінки відповідача.

Не погодившись з зазначеним рішенням, Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Центр" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення повністю і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

При цьому Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Центр" в апеляційній скарзі посилається на те, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального права та матеріального права.

Зазначає, що окрім Цивільного Кодексу України відносини по зберіганню на товарних складах регулюються також Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_2 СРСР від 25 квітня 1966 р. № П-7 (надалі Інструкція № П-7).

Відповідно до п. п. 14, 29 Інструкції № П-7 за результатами приймання продукції по якості та комплектації з участю представників, складається акт про фактичну якість і комплектність отриманої продукції. Акт повинен бути складений у день закінчення приймання продукції по якості і комплектності.

Позивачем надано до суду копії актів від 31 травня, 30 червня, 31 липня

2015 року перевірки наявності кількісного стану зберігання аміачної селітри, яка поставлена та передана зберігачу на зберігання в період з 27.05.2015 року по 30.05.2015 року.

Оскільки з боку відповідача будь-яких зауважень та претензій щодо якості прийнятої партії аміачної селітри не було, то скаржник вважає, що передав відповідачу на зберігання товар належної якості.

Господарським судом не прийняті до уваги вищезазначені письмові докази, у звязку з чим зроблені висновки з порушенням процесуальних норм, викладених в ч. 2 ст. 34 та ст. 36 ГПК України,

Зазначає, що у період дії договору та використання відповідачем об'єкта зберігання за призначенням з 10.07.2015 року по 05.08.2015 року скоєно привласнення майна.

Крім того, в період між 30.06.2015 року та 31.07.2015 року відповідач підмінив аміачну селітру на сіль (натрій), у результаті чого ТОВ "ОСОБА_1 Центр" завдано збитків у сумі 138 983,22 грн.

Факт підміни селітри підтверджується висновками експерта Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати № В-793 та № В-793/1 від 05.11.2015, відповідно до яких у отриманих показниках аміачної селітри виявлено невідповідність ДСТУ 7370:2013 "Амонію нітрат (Селітра аміачна). Технічні умови" сумарної масової частки амонійного та нітратного азоту та виявлена масова частка натрію, якої не повинно бути у складі аміачної селітри.

У звязку з чим вважає, що пошкодження аміачної селітри відбулося саме в пе ріод знаходження її на зберіганні у відповідача та змінилось настільки, що вона не може бути використана за призначенням через її невідповідність ДСТУ 7370:2013 з вини відповідача.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кіровоградінтерсервіс" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення, як таке, що було винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а подачу апеляційної скарги розцінює як спробу затягнути виконання законного рішення суду.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 року прийнято апеляційну скаргу та призначено до розгляду на 06.07.2016 року.

У судовому засіданні 06.07.2016 року представники сторін надали пояснення, по справі оголошено перерву до 15.08.2016 року.

Представники скаржника (позивача) та відповідача, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 15.08.2016 року, не зявились.

Враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутність представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кіровоградінтерсервіс" (зберігач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Центр" (поклажодавець) 01.01.2014 року було укладено договір складського зберігання № 27, за умовами якого зберігач приймає від поклажодавця на зберігання товарно-матеріальні цінності за адресою: м.Кіровоград, вул. Мурманська, 13Д, до вимоги повернення.

Товарно-матеріальні цінності приймаються та видаються в кількісних показниках в заводських упакуваннях (короби, ящики, мішки) чи упаковках опломбованих поклажодавцем.

Перелік майна, його кількість і оцінка засвідчується складською накладною, що видається після передачі товарів на зберігання.

Даний договір підписано сторонами та скріплено їх печатками (т. 1 а.с. 10-12).

10.12.2014 року між сторонами підписано було додаткову угоду до договору складського зберігання № 27 від 01.01.2014, за умовами якої договір дійсний з моменту укладання і діє до 31.12.2015.

Плата за зберігання товарів становить 30 грн з ПДВ за 1 тонну за місяць (навіть коли товар не зберігався повний місяць на складі, але був переданий на зберігання) та підлягає сплаті шляхом перерахування на розрахунковий рахунок зберігача чи внесенням готівкою до каси підприємства не пізніше 3-х банківських днів з моменту отримання рахунків (т. 1 а.с. 13).

На виконання умов договору зберігання поклажодавцем передано на зберігання мінеральні добрива у мішках поліетиленових у кількості 68 тонн селітри аміачної, що підтверджується актами перевірки наявності матеріальних цінностей від 31.05.2015, від 30.06.2015 та від 31.07.2015 року (т. 1 а.с. 45, 46, 47).

На прийняті на зберігання товарно-матеріальні цінності зберігач оформлював накладні, зокрема, № 1 від 27.07.2015, № 1 від 30.07.2015, № 3 від 30.07.2015, № 2 від 30.07.2015, в яких зазначається кількість отриманих на зберігання мішків (т. 1 а.с. 140-146, 210, 211).

Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 31 травня, 30 червня, 31 липня 2015 року комісією в складі представника "ОСОБА_1 Центр" ОСОБА_3 та представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровоградінтерсервіс" ОСОБА_4 проведено перевірки наявності кількісного стану зберігання аміачної селітри ТОВ "ОСОБА_1 Центр". За результатами цих перевірок складено зазначені акти від 31.05.2015, 30.06.2015 та 31.07.2015 (т. 1 а.с. 45, 46, 47).

Крім того позивачем зазначено, що у відповідності до п. 5.1. договору зберігання, 06.08.2015 в присутності вказаних представників сторін та за участю експерта Кіровоградської регіональної Торгово-промислової палати ОСОБА_5, на складі зберігання позивача, відібрано проби (зразки) аміачної селітри на предмет їх дотримання ГОСТу 21560.0-82 "Удобрения минеральные. Методы испытаний. Методы отбора проб и подготовки проб", про що складено Акти В-№ 527 та В- № 527/1 від 06.08.2015 року (т. 1 а.с. 51, 52).

Згідно висновку експерта від 05.11.2015 (№ В-793 та № В-793/1) за результатами дослідження, у отриманих показниках аміачної селітри відібраних 06.08.2015 проб (зразків), за місцем їх зберігання на складі відповідача виявлено її невідповідність ДСТУ 7370:2013 (т. 1 а.с. 53, 54).

Як вважає позивач, у період дії договору та використання відповідачем об'єкта зберігання за призначенням з 10.07.2015 по 05.08.2015 скоєно привласнення майна.

По даному факту Кіровоградським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області порушено кримінальне провадження, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0007212 від 06.08.2015 року.

На думку позивача, відповідач не виконав належним чином умови договору зберігання в час тині збереження товару, в порядку та на умовах передбачених п. п. 2.4, 3.3, 3.5 договору зберігання, підмінивши в період між 30.06.2015 та 31.07.2015 аміачну селітру на сіль (натрій), у результаті чого ТОВ "ОСОБА_1 Центр" завдано збитків у сумі 138 983,22 грн за таким розрахунком: 6 833,33 грн (ціна товару, що передбачена договором зберігання за 1 тонну) х 16,950 тонн (загальна кількість аміачної селітри, що знаходилась на зберіганні) х 20 % ПДВ.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, стверджує, що станом на кінець квітня 2015 року по договору складського зберігання № 27 від 01.01.2014 селітра аміачна на зберіганні не перебувала.

За період з травня 2015 року і станом на даний час по договору зберігання № 27 від 01.01.2014 позивачем передано на зберігання селітру аміачну в кількості 71 тонна (1420 мішків); позивачу повернуто селітру аміачну в кількості 66,5 тонн (1330 мішків).

Залишок селітри аміачної по договору складського зберігання № 27 від 01.01.2014 у кількісних показниках складає 4,5 тонн (90 мішків).

Умовами договору зберігання прийом ТМЦ зберігачем у якісних показниках не передбачено, тому відповідач вважає, що посилання на ДСТУ 7370:2013 є безпідставними.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

За своєю правовою природою укладений сторонами Договір належить до договорів, правовідносини у яких регулюються главою 66 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до частини першої статті 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість (частина 1 статті 951 Цивільного кодексу України).

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача збитків у вигляді ринкової вартості пошкодженого товару - аміачної селітри масою16,950 тонни за ціною 6 833,33 грн. за тонну без ПДВ, загальною вартістю з ПДВ 138 983,22 грн., що знаходилась на зберіганні відповідача.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 1 ст.224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч. 2 ст. 224, ч.1 ст.225 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Із змісту цих норм, а також ст.ст. 610, 611 ЦК України слідує, що відшкодування збитків є одним із правових наслідків порушення зобов'язання, мірою відповідальності. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Умови відшкодування збитків передбачені статтею 226 ГК України, із якої також слідує, що головною умовою відшкодування збитків є господарське правопорушення, яке вчинив учасник господарських відносин.

На кредитора покладений обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язанням і завданими збитками і їх розмір, на боржника - відсутність вини (ст. 614, 623 ЦК України).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

У пункті 2.4 сторони узгодили умову про те, що товари повертаються поклажодавцю в такому стані, в якому вони були прийняті на зберігання з урахуванням їх природного погіршення, природної шкоди або іншої зміни внаслідок їх природних властивостей.

Обов'язки зберігача: вживати всіх заходів для забезпечення схоронності товарів (п. 3.3 договору).

Обов'язки поклажодавця: передати товар на зберігання з обов'язковим оформленням складської накладної (п.4.1 договору).

Зберігач несе відповідальність перед поклажодавцем у випадку втрати, знищення, псування ТМЦ з вини зберігача:

а) за пошкодження, які призвели до погіршення якості настільки, що подальше використання за призначенням стало неможливим ("істотне пошкодження") - у розмірі повної вартості прийнятого на зберігання товару;

б) за інші пошкодження - у розмірі суми, на яку знизилася вартість цінностей.

Зазначені суми розраховуються виходячи з вартості на дату початку зберігання. У спірних випадках або для встановлення "істотного пошкодження" і вартість товару (пункт "а") сторони мають право залучити представників експертних установ або Торгово-промислової палати.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні спору необхідно виходити з тих умов договору зберігання, якими регулюється порядок приймання зберігачем товару на зберігання та повернення товару поклажодавцеві.

Відповідно до пп. 1.2., 1.3. п. 1 договору зберігання товарно-матеріальні цінності приймаються та видаються в кількісних показниках у заводських упакуваннях (короби, ящики, мішки) чи упаковках опломбованих поклажодавцем. Перелік майна, його кількість і оцінка засвідчується складською накладною, що видається після передачі товарів на зберігання.

Умовами пп. 2.1. п. 2 договору зберігання передбачено, що зберігач при отриманні товару на зберігання має право вимагати його зовнішнього огляду та несе відповідальність лише за зовнішнє пошкодження товару. Поклажодавець при поверненні товару має право вимагати його огляду в тому ж порядку, що був застосований при прийманні товару на зберігання, тобто має право вимагати лише його зовнішнього огляду.

Отже, умовами договору зберігання не передбачено можливості приймання товару за якісними показниками, тому посилання позивача на ДСТУ 7370:2013 відхиляється як безпідставне.

Із матеріалів справи слідує, що зберігач не вимагав і не мав права вимагати від поклажодавця перевірки якісних показників селітри аміачної, що була прийнята на зберігання в цілісній упаковці - поліетиленових мішках, тому зберігач прийняв на зберігання мішки з селітрою лише за зовнішнім оглядом на предмет їх цілісності.

За умовами договору поклажодавець при поверненні товару має право вимагати лише його зовнішнього огляду, оскільки зберігач при прийманні товару не перевірив якісні показники вмісту поліетиленових мішків, що прийняв на зберігання.

Між тим, у справі відсутні докази того, що заводське пакування мішків з селітрою у кількості 16,950 тонн зберігачем було порушено чи мало місце перепакування, що мішки з селітрою мають певні механічні пошкодження, у звязку з чим доводи скаржника про те, що в період між 30.06.2015 року та 31.07.2015 року відповідач підмінив аміачну селітру на сіль (натрій) є безпідставними.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання зберігачем зобов'язання за договором зберігання та протиправної поведінки відповідача.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що окрім Цивільного Кодексу України відносини по зберіганню на товарних складах регулюються також Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_2 СРСР від 25 квітня 1966 р. № П-7, оскільки вищезазначена інструкція застосовується до правовідносин з поставки продукції чи товарів, а не до правовідносин з їх зберігання.

Тому, доводи скаржника про те, що за відсутності з боку відповідача будь-яких зауважень та претензій щодо якості прийнятої партії аміачної селітри, вважається, що позивач передав відповідачу на зберігання товар належної якості, є безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відсутні докази того, що сторони в момент передачі мінеральних добрив на зберігання складали акти приймання-передачі із зазначенням кількості та якості селітри аміачної з наданням підтверджуючих документів, зокрема, паспорт на селітру аміачну.

Також, безпідставними є посилання скаржника на п.п. 14. 29 Інструкції П-7, оскільки зберігач не мав права перевіряти вміст цілісних мішків (у заводській упаковці) на предмет якості мінеральних добрив, у зв'язку з чим прийняв на зберігання мішки з селітрою лише за зовнішнім оглядом на предмет їх цілісності.

З матеріалів справи вбачається, що 05.08.2015 року в денний час доби на території ТОВ "Агросила ЛТД" за адресою: м. Кіровоград, пр. Інженерів, 8, склад № 2, представниками ТОВ "ОСОБА_1 Центр" менеджера з реалізації ОСОБА_6, ТОВ "Агросила ЛТД" ОСОБА_7 у присутності експерта Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати ОСОБА_5 відібрані проби аміачної селітри. Аміачна селітра знаходилася на складі в поліетиленових мішках, розміщених на дерев'яних піддонах. Для відбирання зразків розкрито мішки, на візуальний погляд та по смаковим якостям в деяких мішках знаходилась сіль. Згідно ГОСТ у з різних мішків відібрано точкові проби, які об'єднані та перемішані. Об'єднану пробу поділили на 3 середні, кожний зразок пакувався в поліетиленовий пакет, горловина пакета зав'язана ниткою, на кінці ниток накладена етикетка і заклеєна скотчем. На етикетці вказано: номер зразка - 1, 2, 3, назва продукції - аміачна селітра, дата відбору проб - 05.08.2015, місце відбору проб - ТОВ "Агросила ЛТД", маса партії - 12350 кг, про що складено акт відбору зразків В-№ 527 від 06.08.2015.

06.08.2015 року в денний час доби на території ТОВ "Кіровоградінтерсервіс" за адресою: м. Кіровоград, вул. Мурманська, 13Д, склад № 13, представниками ТОВ "ОСОБА_1 Центр" менеджера з реалізації ОСОБА_6, у присутності ОСОБА_8 та експерта Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати ОСОБА_5 відібрані проби аміачної селітри. Аміачна селітра знаходилася на складі в поліетиленових мішках, розміщених на дерев'яних піддонах. Для відбирання зразків розкрито мішки, на візуальний погляд та по смаковим якостям в деяких мішках знаходилась сіль. Згідно ГОСТ у з різних мішків відібрано точкові проби, які об'єднані та перемішані. Об'єднану пробу поділили на 3 середні, кожний зразок пакувався в поліетиленовий пакет, горловина пакета зав'язана ниткою, на кінці ниток накладена етикетка і заклеєна скотчем. На етикетці вказано: номер зразка - 1, 2, 3, назва продукції - аміачна селітра, дата відбору проб - 06.08.2015, місце відбору проб - ТОВ "Кіровоградінтерсервіс", маса партії - 4500 кг, про що складено акт відбору зразків В-№ 527/1 від 06.08.2015.

За результатами відбору зразків експертом Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати надано висновок № В-793 та № В-793/1 від 05.11.2015, про те, що у отриманих показниках аміачної селітри виявлено невідповідність ДСТУ 7370:2013 "Амонію нітрат (Селітра аміачна). Технічні умови" сумарної масової частки амонійного та нітратного азоту та виявлена масова частка натрію, якої не повинно бути у складі аміачної селітри.

Замовник експертизи ТОВ "ОСОБА_1 Центр" зразок надав для випробувань в Національний Університет біоресурсів і природокористування України в Українську лабораторію якості і безпеки продукції АПК.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що акт відбору зразків В-№527 від 06.08.2015 щодо партії 12350 кг селітри не є належним доказом, оскільки відбір проб проведений експертом без участі повноважного представника зберігача - ТОВ "Кіровоградінтерсервіс", якого не зазначено в акті (у п. 3 - за участю представників). Окрім того, відбір зразків проводився на території ТОВ "Агросила ЛТД", тобто іншої юридичної особи за адресою: м. Кіровоград, пр. Інженерів, 8, склад № 2.

Також акт відбору зразків В-№527/1 від 06.08.2015 щодо партії 4500 кг селітри також не є належним доказом, оскільки відбір проб проведений експертом без участі повноважного представника зберігача - ТОВ "Кіровоградінтерсервіс", якого не зазначено в акті (у п. 3 - за участю представників), відсутні відомості щодо вчинення підпису представником ТОВ "Кіровоградінтерсервіс" на акті та етикетці проб.

За будь-яких обставин, ні акти відбору зразків, ні висновки експерта, ні інші матеріали справи не містять даних про порушення під час зберігання аміачної селітри на складах відповідача цілісності заводської упаковки мішків з селітрою, доказів розкриття, перепакування, наявності на мішках певних механічних пошкоджень.

Доводи скаржника про те, що у період дії договору та використання відповідачем об'єкта зберігання за призначенням з 10.07.2015 року по 05.08.2015 року скоєно привласнення майна не доведені належними та допустимими доказами. .

Так, за заявою позивача по даному факту Кіровоградським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області порушено кримінальне провадження, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0007212 від 06.08.2015 року.

Втім, колегія суддів виходить з того, що як посилання позивача на те, що відповідач (зберігач) підмінив у період між 30.06.2015 та 31.07.2015 селітру аміачну на сіль (натрій) у кількості 16,950 тонн (339 мішків), так і те, що відповідачем було скоєно привласнення майна, не підтверджується належними та допустимими доказами.

Факт порушення кримінального провадження не є належним доказом того, що відповідач вчинив привласнення майна чи підмінив у відповідний період селітру аміачну на сіль (натрій) у кількості 16,950 тонн.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 ГПК України підставою звільнення від доказування є вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили.

Вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обовязковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами неналежного виконання зберігачем зобов'язання за договором зберігання, протиправної поведінки відповідача, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, оскільки протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Таким чином, господарський суд підставно відмовив у задоволенні позову.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 104 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Центр" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 04.05.2016 року у справі № 912/40/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 18.08.2016 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Чус

Суддя О.В. Джихур