ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" серпня 2016 р.Справа № 916/1394/16

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю-підприємство "АВІС"

Відповідач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "ІВА"

Про стягнення 1353327,5грн.

Суддя Демешин О.А.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 - довіреність

Від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю-підприємство "АВІС" (далі Позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІВА"(далі Відповідач) про стягнення 1353327,5грн. штрафу за недопоставку соняшника.

Позивач позов підтримує у повному обсязі.

Відповідач з позовом не згоден, з підстав, викладених у відзиві.

Під час розгляду справи у судовому засіданні оголошувалась перерва до 25.08.2016р. о 12.00.

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю - підприємство АВІС та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю ІВА було укладено Договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №ДА-47/1 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого, сторони домовилися, що в порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі, зокрема:

- Сторона 1 (Позивач по справі) зобовязалась передати у власність Стороні 2 (Відповідачу по справі) посівний матеріал високоолеїнового соняшника (далі - ОСОБА_3 матеріал) та здійснити розрахунок за поставлений Стороною 2 Соняшник, вирощений із ОСОБА_3 матеріалу;

- Сторона 2 (Відповідач) зобовязався прийняти ОСОБА_3 матеріал й використати його за призначенням, встановленим даним Договором, здійснити за нього розрахунок та поставити Стороні 1 (Позивачу) соняшник, вирощений із ОСОБА_3 матеріалу (далі- Соняшник);

- Сторона 1 (Позивач) зобовязалась прийняти Соняшник, вирощений Стороною 2 (Відповідачем) із ОСОБА_3 матеріалу та оплатити його вартість протягом десяти банківських днів від дня фактичного отримання Соняшника від Сторони 2 із одночасним підписанням накладних, актів приймання-передачі та інших документів, передбачених даним Договором.

Підпунктом 2.1.1 Договору було передбачено, що позивач зобовязується передати у власність відповідачу ОСОБА_3 матеріал у кількості 350 (триста пятдесят) посівних одиниць, загальною вартістю 563 181,50 грн. на день укладання даного Договору з метою його посіву на земельній ділянці розміром 700 га.

Відповідно до підпунктів 2.2.5., 2.2.6 Договору відповідач зобовязався продати Соняшник, вирощений із ОСОБА_3 матеріалу, виключно позивачу, на умовах, передбачених пунктом 2.1.6 Договору у такому порядку:

50% (пятдесят) % від загального обсягу врожаю Соняшника до 31 грудня 2014 р.;

50% (пятдесят) % від загального обсягу врожаю Соняшника до 31 травня 2015 р.

та поставити Соняшник, вирощений із ОСОБА_3 матеріалу та зібраний на земельній ділянці, відведеної для такої мети розміром 700 га у загальній кількості із розрахунку двадцять пять центнерів з одного гектару власними транспортними засобами та за власний рахунок на адресу розташування виробничих потужностей (Позивача, а саме: Вінницька область, смт Крижопіль, вул. Куйбишева, 88.

Пунктом 7.5. Договору було передбачено, що у разі, якщо Сторона 2 (Відповідач) порушила умови підпунктів 2.2.5, 2.2.6 пункту 2.2 Договору, вона зобов'язана протягом семи банківських днів від дня отримання від Сторони 1 (Позивача) відповідної письмової вимоги, сплатити на користь останньої штраф у розмірі двадцяти % від ринкової вартості не переданого Позивачу (Стороні 1) Соняшника у встановлений термін та кількості, але не менше із розрахунку: із площі 700 га. При врожайності 1,5 т. з одного га. та вартості 3550грн. за одну тону.

Згідно п.п.2.1.6. п. 2.1. Договору, сторони дійшли згоди, що ціна Соняшника, за якою здійснюється його продаж, визначається як ринкова ціна товарного Соняшника станом на день його поставки (купівлі-продажу) у регіоні місцезнаходження Позивача (Сторона 1) по заліковій вазі згідно квитанцій оформлених лабораторією Позивача (Сторони 1).

Позивач, посилаючись недопоставку відповідачем 875тон соняшника та виходячи з середньої ціни реалізації насіння соняшника в Одеській області у січні-травні 2015р. в розмірі 77333,3грн. за одну тону, просить стягнути з відповідача 1353237,5грн. штрафу (875т х 7733,3грн. х 20% = 1353237,5грн).

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на правомірність зупинення поставки позивачу соняшника, з огляду на те, що позивач не виконував своїх зобовязань з оплати поставленого товару.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного:

Згідно ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ч.3 ст. 538 ЦК України, у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.219 ГК України, якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов'язання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності.

Згідно ч.4 ст.612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобовязання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами по справі, що СТОВ „ІВА у строк до 29.10.2014р. поставило позивачу 109,512тон соняшника на загальну суму 569462грн. по видатковим накладним № 1 від 22.10.2014р., № 2 від 23.10.2014р. № 3 від 28.10.2014р. та № 4 від 29.10.2014р.

Відповідно до п.п.1.1.3. пункту 1.1. договору, позивач був зобовязаний протягом 10 банківських днів від дня фактичного отримання соняшника оплатити його вартість відповідачу.

Однак, в порушення цих зобовязань ТОВ „АВІС здійснило оплату лише у червні 2016року.

Таким чином, у відповідача, виходячи з вищевикладених вимог чинного законодавства та умов договору - існували законні підстави для зупинення виконання свого обов'язку перед позивачем.

Існування зобовязання позивача поставити посівний матеріал відповідачу та зобовязання останнього розрахуватися за цей матеріал з позивачем (перша пара зобовязань).

Також, не заперечується сторонами та підтверджується, доданими до матеріалів справи, копіями судових рішень по іншим справам, і існування взаємних зобовязань по поставці відповідачем позивачу соняшника та оплати позивачем відповідачу за поставлений соняшник (друга пара зобовязань)..

З тексту, укладеного між сторонами, Договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №ДА-47/1 від 17.02.2014р. вбачається, що по своїй правовій суті він містить елементи договорів купівлі-продажу та поставки до яких, відповідно до ч.2 ст.712 ЦК України застосовуються загальні положення про ці договори.

Як зазначалось вище, договір фактично по своїй структурі складається з двох пар окремих зустрічних зобовязань сторін.

До такого ж висновку дійшов Вищий господарський суд України у , наданій позивачем до матеріалів справи, постанові від 03.08.2016р. по справі № 902/1361/15, стосовно аналогічного договору ДА-48 від 21.02.2014р., укладеного між ТОВ Підприємство „АВІС та Приватним сільськогосподарським підприємством „Кристал.

Таким чином, при вирішенні спору по справі суд вважає, що застосування вимог:

- ч.3 ст. 538 ЦК України щодо права зупинення стороною виконання свого обов'язку у разі невиконання іншою стороною свого обов'язку,

- ч.3 ст.219 ГК України щодо звільнення сторони від відповідальності якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов'язання;

- ч.4 ст.612 ЦК України про не настання прострочення боржника, якщо зобовязання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора - до однієї пари зустрічних зобовязань повинно здійснюватись незалежно від іншої пари зустрічних зобовязань.

Тому, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідач перший допустив прострочення зобовязання у вигляді нездійснення оплати за поставлений йому посівний матеріал, оскільки це зобовязання стосується однієї пари взаємних зобовязань (поставка позивачем відповідачу посівного матеріалу оплата відповідачем позивачу за цей матеріал), а прострочення оплати за одержаний соняшник, стягнення штрафних санкцій за недопоставку якого є предметом спору по цій справі, стосується іншої пари взаємних зобовязань (поставка відповідачем позивачу соняшника оплата позивачем відповідачу за цей товар).

Оскільки, як зазначалось вище, оплата за поставлений соняшник не здійснювалась позивачем, суд вважає, що в даному випадку мало місце прострочення кредитора у вигляді невиконання цією стороною свого зобовязання, що звільняє відповідача від відповідальності.

Крім того, пунктом 11 статті 1 Закону України „Про зерно та ринок зерна в Україні визначено, що зерно - це плоди зернових, зернобобових та олійних культур, які використовуються для харчових, насіннєвих, кормових та технічних цілей.

В абзаці першому частини першої статті 1 Закону України „Про насіння і садивний матеріал встановлено, що насіння це генеративні і вегетативні органи рослин, що використовуються для їх відтворення.

За умовами, укладеного між сторонами договору „посівний матеріал, який позивач мав поставляти відповідачу був насінням, а „соняшник, вирощений із цього посівного матеріалу, був зерном, тобто - плодом олійної культури.

Суд зазначає, що насіння соняшника і зерно соняшника, і по умовам договору, і по своєму призначенню є різними видами товару з різною ціною.

Штрафні санкції, стягнення яких є предметом спору по справі, нараховані позивачем за недопоставку відповідачем соняшника (зерна соняшника). При цьому розмір штрафних санкцій в сумі 1353327,5грн. позивачем безпідставно розраховано, виходячи з середньої ціни реалізації насіння соняшника (тобто посівного матеріалу), зазначеної Довідці Головного управління статистики в Одеській області (а.с.31). Між тим у відповідача не було договірних зобовязань щодо поставки позивачу насіння соняшника.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з поваленням на позивача судових витрат.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю

Рішення суду набирає законної сили, в порядку ст. 85 ГПК України..

Повне рішення складено 29 серпня 2016 р.

Суддя О.А. Демешин