ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.08.16р. Справа № 904/6378/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпро

до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпропетровська, м. Дніпро

про стягнення 28 644,26 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (дов. б/№ від 01.02.2016 )

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (дов. № 3 від 04.01.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпропетровська про стягнення 28 644,26 грн. заборгованості, з яких: 24 268,54 грн. основного боргу, 3 445,74 грн. пені, 266,99 грн. 3% річних та 662,99 грн. суму на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №2015/ТП-БО-06507 від 07.09.2015 на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб установ та організацій, які повністю або частково фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, в частині повної та своєчасної оплати спожитого природного газу.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2016 порушено провадження у справі, а розгляд справи призначено на 29.08.2016.

29.08.2016 представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував посилаючись на те, що фінансування відповідача, як державної установи, здійснюється виключно з Державного бюджету України. Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Відповідач зазначає, що на нього покладений обовязок здійснювати оплату комунальних послуг військових частин Дніпропетровського гарнізону, в межах бюджетних асигнувань на підставі кошторису. У своєму відзиві на позов відповідач зазначає, що відповідно до пункту 4.6 договору оплата здійснюється на умовах 100% попередньої оплати договірного обсягу газу, що становить 883,00 куб. м., а згідно пункту 4.6.2 договору у випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим. Таким чином, відповідач вважає, що штрафні санкції мають нараховуватись на обсяг, що перевищує обсяг 883,00 куб. м., а не на весь об'єм споживання. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с.43).

В судовому засіданні, відповідачем було подано клопотання, в якому відповідач просив суд зменшити розмір нарахованої пені до 00,00 грн. В обґрунтування поданого клопотання посилався на те, що відповідач є бюджетною установою, фінансування якої проводиться у дуже обмеженому обсязі, в той час як кошти на оплату штрафних санкцій та пені взагалі не передбачені кошторисом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпропетровська. (а.с.42).

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 29.08.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

07.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (постачальник - позивач) та Квартирно-експлуатаційним відділом міста Дніпропетровська (споживач - відповідач) укладений договір №2015/ТП-БО-06507 на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб установ та організацій, які повністю або частково фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник постачає природний газ (згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016-2010 код 06.20.1 Газ природний) (далі - газ) споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 3.6. договору, послуги з постачання газу підтверджуються підписаним постачальником та споживачем актом приймання-передачі газу, що оформлюється на підставі акту про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, підписаного споживачем та газорозподільним підприємством відповідно до пункту 2.5 розподілу ІІ договору.

Згідно п. 3.7. договору, постачальник до пятого числа місяця, наступного за звітним місяцем, надсилає споживачу два примірники акту приймання-передачі газу за звітний місяць, підписаного уповноваженим представником постачальника та скріпленого печаткою постачальника.

За умовами п. 3.8 договору, споживач протягом двох днів з дати одержання акту приймання-передачі газу зобовязується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі газу, підписаного уповноваженим представником споживача та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акту приймання-передачі газу.

Згідно п. 4.5 договору розрахунковий період за договором становить один місяць - з 9:00 першого дня до 9:00 першого дня наступного місяця включно.

Відповідно до п. 4.5.1. договору, місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу, визначається згідно з розділом ІІІ договору.

Загальна сума вартості договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу споживачеві і становить 36063,36 грн., у т.ч. ПДВ 20 % (п. 4.5.2. договору).

Згідно п. 4.6. договору, оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем на умовах щомісячної 100% попередньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку 3 до договору, не пізніше ніж за три робочих дні до початку розрахункового періоду.

Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці (п. 4.6.1. договору).

У відповідності до п. 4.6.2. договору, у випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Сторони домовились, що під поняттям "недоплата вартості послуг з постачання газу" вони розуміють недоплату споживачем вартості фактично спожитого газу понад узгоджений з постачальником обсяг газу на розрахунковий період (п. 4.6.3. договору).

Постачальник зобовязується виконувати умови договору. Забезпечувати постачання газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених договором (п.п. 5.1., 5.1.1., 5.1.2. договору).

Постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлений газ за цінами, визначеними в розділі 4 договору (п.п. 5.2., 5.2.1. договору).

Відповідно п.п. 5.3., 5.3.1., 5.3.3. договору, споживач зобовязаний виконувати умови договору, оплачувати постачальнику вартість поставленого газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

Додатковою угодою від 30.12.2015 до договору відповідно до вимог підпункту 10.1.1 договору сторони дійшли згоди з 31.12.2015 викласти пункт 10.1. договору у наступній редакції: Цей договір набуває чинності з дати його підписання та діє до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Сторонами досягнуто згоди, що в силу положень 3 статті 631 Цивільного кодексу України, умови цього договору застосовуються до відносин, які склалися між сторонами до дати його укладання, а саме з 01.10.2015 року (а.с.22).

На виконання умов договору позивач здійснив постачання відповідачу природного газу в період з січня по березень 2016 р. на загальну суму 24 268,54 грн.: - в січні 2016 року в обсязі 1,108 тис. куб.м. на загальну суму 8699,30 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу № ДОЗ00004630 від 31.01.2016; - у лютому 2016 року в обсязі 1,068 тис куб. м. на загальну суму 8385,25 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу № ДОЗ00007994 від 29.02.2016 р., - у березні 2016 року в обсязі 0,915 тис куб. м. на загальну суму 7183,99 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу № ДОЗ00013617 від 31.03.2016 р., (а.с. 24-26).

Відповідач свої зобов'язання за договором, в частині повної та своєчасної оплати спожитого природного газу не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем на суму 24 268,54 грн., що і є причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно умов договору, строк оплати поставленого природного газу є таким, що настав.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі від представників сторін не надійшло.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 24268,54 грн. підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник має передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов'язання.

У відповідності до 6.2.2 договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

На підставі п. 6.2.2. договору, позивачем здійснено нарахування пені за період з 08.02.2016 р. по 18.07.2016 р. на загальну суму 3445,74 грн.

Перевіривши розрахунок пені, за визначений позивачем період, суд вважає його вірним, в зв'язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені у сумі 3445,74 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої пені до 00,00 грн., суд зазначає наступне.

Вищевказане клопотання відповідача обґрунтовано тим, що відповідач є бюджетною установою, фінансування якої проводиться у дуже обмеженому обсязі, в той час як кошти на оплату штрафних санкцій та пені взагалі не передбачені кошторисом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпропетровська. (а.с.42).

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У пункті 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заявлена до стягнення позивачем сума пені є заходом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання відповідачем.

Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування як підставу для звільнення від відповідальності судом не приймаються оскільки відсутність бюджетного фінансування, не звільняє відповідача від виконання зобовязань щодо оплати поставленого та прийнятого природного газу, оскільки така обставина не визначена законодавчо як така, що звільняє від виконання зобов'язання.

Так, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі «ОСОБА_1 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (від 18.10.05) та у справі «Бакалов проти України» (від 30.11.04) вказано, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності.

Таким чином, господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення суми пені, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених в клопотанні відповідач не надав.

Також, позивачем нараховано 3% річних за період 08.02.2016 р. по 18.07.2016 р. у сумі 266,99 грн. та суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів в розмірі 662,99 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Перевіривши розрахунок позивача суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 3% річних у розмірі 266,99 грн. та інфляційних втрат у розмірі 662,99 грн. - підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі наведеного, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 24268,54 грн. - основного боргу, 3445,74 грн. - пені, 266,99 грн. - 3% річних та 662,99 грн. - суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів в розмірі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, при задоволенні позову судовий збір покладається на відповідача.

Таким чином, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача становить 1378 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпропетровська (49005, м. Дніпро, вул. Феодосіївська, буд. 13, код 08004581) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (49000, м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 2, код 39572642) 24268,54 грн. - основного боргу, 3445,74 грн. - пені, 266,99 грн. - 3% річних, 662,99 грн. - суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів в розмірі та витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 1378, 00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.09.2016

Суддя ОСОБА_3