Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

"06" вересня 2016 р. Справа № 927/767/16

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Камвольно суконна компанія «Чексіл», вул. Івана Мазепи, 66, м. Чернігів, Чернігівська область, 14014

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго»,

вул. Горького, буд. 40, м. Чернігів, Чернігівська область, 14000

Предмет спору: про стягнення 171257,69 грн.

Суддя І.Г.Мурашко

Представники сторін:

від позивача:ОСОБА_1 довіреність № 7 від 20.05.2016, представник

ОСОБА_2 довіреність № 12 від 01.07.2016, представник

від відповідача:ОСОБА_3одідО.П. довіреність № 28/2653 від 08.06.2016, представник

У судовому засіданні 06.09.2016 після закінчення оголошеної перерви господарським судом Чернігівської області на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

Приватним акціонерним товариством «Камвольно суконна компанія «Чексіл» поданий позов до Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» про стягнення 171257,69 грн., з яких 83712,25 грн. пені за період з 14.08.2015 по 14.07.2016 включно, 10879,30 грн. трьох відсотків річних за період з 13.01.2014 по 14.07.2016 включно та 76666,14 грн. інфляційних втрат за той же період. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про спільне використання технологічних електричних мереж № 15 від 29.01.2010 року.

Позивач у судових засіданнях 30.08.2016 та 06.09.2016 позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач відзивом на позов та повноважний представник у судових засіданнях 30.08.2016 та 06.09.2016 проти позову заперечив в повному обсязі, зазначивши що позовні вимоги ПрАТ «КСК «Чексіл» є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Відповідач пояснив, що проводив оплату наданих позивачем послуг за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 15 від 29.01.2010 у строки, обумовлені зазначеним договором, а саме на протязі 10 днів з моменту надання позивачем рахунків на оплату. Натомість, позивач надавав такі рахунки несвоєчасно та з порушенням строків, визначених п. 2.4 зазначеного договору. Відповідач ствердив, що виконував грошові зобовязання з оплати вартості наданих послуг у відповідності до умов договору № 15 від 29.01.2010. (а.с. 93-94).

Ухвалою суду про порушення провадження по справі від 16.08.2016 позивача було зобовязано надати до суду докази направлення та вручення позивачем відповідачу ПАТ «Чернігівобленерго» рахунків на оплату послуг з утримання технологічних мереж спільного використання за період з грудня 2013 року по травень 2016 року включно.

Позивач вимоги ухвали суду від 16.08.2016 не виконав, витребувані судом документи не надав. Натомість, від позивача на адресу господарського суду Чернігівської області надійшло клопотання про витребування на підставі ст. 38 ГПК України у відповідача ПАТ «Чернігівобленерго» довідки про дату отримання всіх без винятку рахунків фактур від ПрАТ «КСК «Чексіл» на оплату послуг відповідно до договору про спільне використання технологічних електричних мереж № 15 від 29.01.2010 за період з 31.12.2013 по 30.06.2016 за підписом голови правління та головного бухгалтера підприємства, а також, належно завірені копії журналів вхідної документації відповідача за період з 31.12.2013 по 30.06.2016 та всіх наявних на ПАТ «Чернігівобленерго» документів про реєстрацію вхідної документації за вказаний період (а.с.135-136).

Обґрунтовуючи заявлене клопотання позивач зазначає, що відповідно до п. 7.2 договору від 29.01.2010 за № 15, встановлення точної дати виникнення простроченої заборгованості відповідача перед позивачем по оплаті вартості послуг залежить від дати отримання відповідачем рахунку, а тому вищевказані документи підтвердять наявність простроченої заборгованості відповідача перед позивачем по оплаті послуг за спірним договором та вкажуть на точні дати її виникнення, а також, спростують твердження відповідача про своєчасність виконання ним грошових зобовязань перед позивачем.

Відповідач проти вказаного клопотання заперечив, посилаючись на те, що обовязок доказування правомірності поданого позову покладається саме на позивача.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частиною 1 ст. 32 вказаного Кодексу передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також ті обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно ч. 2 ст. 34 вказаного Кодексу обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач заявлене клопотання обґрунтовує приписами ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується (1), обставини, що перешкоджають його наданню (2), підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація (3); обставини, які може підтвердити цей доказ (4).

Суд, виходячи з умов договору про спільне використання технологічних електричних мереж від 29.01.2010 року за № 15, а саме п. 2.4, встановив, що рахунки фактури на оплату послуг за спільне використання технологічних електричних мереж оформлюються самостійно позивачем та саме на нього, як на власника технологічних електричних мереж, покладається обовязок їх вручення відповідачу. Таким чином, суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання позивача про витребування доказів у відповідача на підставі ст. 38 ГПК України, оскільки, у разі якщо такі рахунки дійсно направлялись позивачем, останній повинен мати відповідні докази та не позбавлений можливості надати такі докази до суду самостійно.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Правилами користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 р. за № 38 (зі змінами та доповненнями), визначено, що відносини сторін у разі передачі (транзиту) електропередавальною організацією електричної енергії технологічними електричними мережами власника електричних мереж (споживача, основного споживача) регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж, який електропередавальна організація зобов'язана укласти з відповідним власником технологічних електричних мереж (п. 5.15 ПКЕЕ).

Пунктом 6.31 Правил користування електричною енергієювизначено, що порядок та розмір плати за спільне використання технологічних електричних мереж, умови спільного використання технологічних електричних мереж споживача (основного споживача) з електропередавальною організацією зазначаються в договорі .

29 січня 2010 року між Закритим акціонерним товариством «Камвольно суконна компанія «Чексіл» (найменування якого змінено на Приватне акціонерне товариство «Камвольно суконна компанія «Чексіл», ) (надалі власник мереж, позивач по справі) та Відкритим акціонерним товариством енергопостачальна компанія «Чернігівобленерго» (найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго», ) (надалі користувач, відповідач по справі) укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 15, за умовами якого власник мереж зобовязався забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними мережами в точки приєднання електроустановок користувача та інших субєктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує користувач, а користувач своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього договору (п. 1.1 договору) (а.с.9-11).

Передача електричної енергії забезпечується відповідно до додатків № 1, № 1/2 «Однолінійна схема», наданого власником мереж з обовязковим зазначенням місць встановлення, типів, марки обладнання, довжини ліній, які задіяні в передачі електричної енергії. Власник мереж забезпечує передачу електричної енергії до межі балансової належності належних йому електричних мереж, визначених додатками № 2, № 2/2 «Акт розмежування балансової належності електричних та експлуатаційної відповідальності сторін» (п.1.2 договору).

Пунктом 3.1 договору від 29.01.2010 за № 15 закріплено право позивача на отримання від відповідача плати за спільне використання технологічних електричних мереж, визначеної відповідно до Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою НКРЕ від 12.06.2008 за № 691, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.08.2008 за № 732/15423. Вказане право позивача кореспондується з обовязком відповідача здійснювати оплату за використання електричних мереж власника мереж за розрахунковий період згідно п. 4.1 договору. Розрахунковим періодом вважається календарний місяць, в якому власник мереж здійснює передачу електроенергії користувачу (п. 7.1 договору).

Згідно п. 7.3 договору оплата користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого власником мереж рахунка та оформленого акта прийому здачі виконаних робіт у десятиденний термін з дати отримання рахунку.

На виконання умов договору про спільне використання технологічних електричних мереж від 29.01.2010 за № 15 сторонами у період з грудня 2013 року по травень 2016 року включно були складені акти прийому здачі виконаних робіт, а саме за грудень 2013 року від 31.12.2013 на суму 27968,88 грн., за січень 2014 року від 31.01.2014 на суму 31416,14 грн., за лютий 2014 року від 28.02.2014 на суму 53055,61 грн., за березень 2014 року від 31.03.2014 на суму 39006,00 грн., за квітень 2014 року від 30.04.2014 на суму 30130,45 грн., за травень 2014 року від 31.05.2014 на суму 41061,90 грн., за червень 2014 року на суму 69540,83 грн. (не містить дати складання), за липень 2014 на суму 65272,49 грн. (не містить дати складання), за серпень 2014 року на суму 74856,36 грн. (не містить дати складання), за вересень 2014 року на суму 67787,42 грн.(не містить дати складання), за жовтень 2014 року на суму 34336,81 грн. (не містить дати складання), за листопад 2014 року на суму 75945,70 грн. (не містить дати складання), за грудень 2014 року від 31.12.2014 на суму 42511,98 грн., за січень 2015 року на суму 49951,87 грн. (не містить дати складання), за лютий 2015 року на суму 44141,35 грн. (не містить дати складання), за березень 2015 року на суму 42270,38 грн. (не містить дати складання), за квітень 2015 року на суму 41141,27 грн. (не містить дати складання), за травень 2015 від 31.05.2015 на суму 41317,88 грн., за червень 2015 року від 30.06.2015 на суму 42894,04 грн., за липень 2014 року від 31.07.2015 року на суму 39646,40 грн., за серпень 2015 року від 31.08.2015 на суму 36571,43 грн., за вересень 2015 року від 30.09.2015 на суму 38457,85 грн., за жовтень 2015 року від 31.10.2015 на суму 40645,75 грн., за листопад 2015 року від 30.11.2015 на суму 44027,98 грн., за грудень 2015 року від 31.12.2015 на суму 41627,87 грн., за січень 2016 року від 31.01.2016 на суму 59122,01 грн., за лютий 2016 року від 29.02.2016 на суму 58049,32 грн., за березень 2016 року від 31.03.2016 на суму 58244,72 грн., за квітень 2016 року від 30.04.2016 на суму 70071,04 грн., за травень 2016 року від 31.05.2016 на суму 74738,22 грн. (а.с.13, 15, 17, 19, 21, 23, 25, 27, 29, 31, 33, 35, 37, 39, 41, 43, 45, 47, 49, 51, 53, 55, 57, 59, 61, 63, 65, 67, 69, 71). Загальна вартість послуг згідно вищеперерахованих актів здачі прийняття наданих послуг за період з грудня 2013 року по травень 2016 року включно складає 1 475 809,95 грн. Вказані акти підписані та завірені печатками обох сторін.

Судом встановлено, що частина з вищеперерахованих актів, що надані позивачем при поданні позовної заяви до суду, містить відмітку, що складається з дати та підпису невідомої особи. У судовому засіданні 30.08.2016 представником відповідача було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи належним чином завірених копій своїх примірників актів здачі прийняття виконаних робіт за спірний період, на яких відмітки з датами взагалі відсутні (а.с.97-126). В судовому засіданні представник позивача пояснив, що проставив таку відмітку самостійно.

Відповідач розрахувався за надані послуги в повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками по особовому рахунку позивача № 7668 станом на 24.01.2014 на суму 27968,88 грн., станом на 28.03.2014 на суму 31416,14 грн., станом на 27.06.2014 на суму 163253,96 грн., станом на 20.10.2014 на суму 277457,10 грн., станом на 10.12.2014 на суму 110282,51 грн., станом на 14.07.2016 на суму 144809,26 грн. (а.с.73-79), а також заявами про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних вимог № 22/7031 від 18.12.2015 та № 22/1673 від 13.04.2016, згідно яких зобовязання ПАТ «Чернігівобленерго» щодо сплати заборгованості перед ПрАТ «КСК «Чексіл» за договором від 29.01.2010 № 15 про спільне використання технологічних електричних мереж в сумі 503578,18 грн. та в сумі 217043,92 грн. настало 15.12.2015 та 07.04.2016 та одночасно припинилось шляхом зарахування зустрічних вимог на підставі ст.601 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України (а.с.80-81). Позивач зазначене зарахування підтвердив.

Позивач, обґрунтовуючи заявлений позов, посилається на те, що відповідач порушував умови договору про спільне використання технологічних електричних мереж від 29.01.2010 за № 15 та не своєчасно розраховувався за послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання, у звязку з чим позивачем було нараховано та предявлено до стягнення на підставі ст.ст 549 - 552 Цивільного кодексу України та п. 8.2.1 договору 83712,25 грн. пені, розрахованої в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобовязання, за період з 14.08.2015 року по 14.07.2016 року включно, а також на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 10879,30 грн. трьох відсотків річних за період з 13.01.2014 року по 14.07.2016 року включно та 76666,14 грн. інфляційних втрат за аналогічний період.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Також, частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами п. 8.2.1 договору, за внесення платежів, передбачених п. 4.1 договору, з порушенням терміну, визначеного п. 7.3 цього договору, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,2% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 612 вказаного Кодексу, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 2.4 договору, позивач зобовязаний щомісячно до 05 числа місяця наступного за розрахунковим, надавати відповідачу рахунок на оплату послуг за спільне використання технологічних електричних мереж (за попередній розрахунковий період), два примірники акта прийому здачі виконаних робіт, оформлених позивачем та податкову накладну.

Тобто, обовязок по складанню та врученню відповідачу рахунка на оплату вартості наданих послуг покладається саме на позивача.

Умовами договору про спільне використання технологічних електричних мереж від 29.01.2010 за № 15, а саме п. 7.3, визначено, що оплата відповідачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого позивачем рахунка та оформленого акта прийому здачі виконаних робіт у десятиденний термін з дати отримання рахунка.

Таким чином, суд, проаналізувавши умови договору про спільне використання технологічних електричних мереж № 15 від 29.01.2010, дійшов висновку про те, що відповідач зобовязаний був розрахуватись за надані послуги на протязі 10 днів з моменту отримання рахунка на оплату таких послуг.

Так, на виконання умов договору від 29.01.2010 за № 15 позивачем у період з грудня 2013 року по травень 2016 року включно були складені наступні рахунки фактури на оплату наданих послуг: № ЧП-0001040 від 31.12.2013 на суму 27968,88 грн., № ЧП-0000062 від 31.01.2014 на суму 31416,14 грн., № ЧП-0000144 від 28.02.2014 на суму 53055,61 грн., № ЧП-0000197 від 31.03.2014 на суму 39006,00 грн., № ЧП-0000236 від 30.04.2014 на суму 30130,45 грн., № ЧП-0000310 від 31.05.2014 на суму 41061,90 грн., № ЧП-0000407 від 30.06.2014 на суму 69540,83 грн., № ЧП-0000481 від 31.07.2014 на суму 65272,49 грн., № ЧП-0000577 від 31.08.2014 на суму 74856,36 грн., № ЧП-0000710 від 30.09.2014 на суму 67787,42 грн., № ЧП-0000793 від 31.10.2014 на суму 34336,81 грн., № ЧП-0000888 від 30.11.2014 на суму 75945,70 грн., № ЧП-0001002 від 31.12.2014 на суму 42511,98 грн., № ЧП-0000066 від 31.01.2015 на суму 49951,87 грн., № ЧП-0000095 від 28.02.2015 на суму 44141,35 грн., № ЧП-0000186 від 31.03.2015 на суму 42270,38 грн., № ЧП-0000250 від 30.04.2015 на суму 41141,27 грн., № ЧП-0000313 від 31.05.2015 на суму 41317,88 грн., № ЧП-0000375 від 30.06.2015 на суму 42894,04 грн., № ЧП-0000455 від 31.07.2015 на суму 65272,49, № ЧП-0000512 від 31.08.2015 на суму 36571,43 грн., № ЧП-0000586 від 30.09.2015 на суму 38457,85 грн., № ЧП-0000650 від 31.10.2015 на суму 40645,75 грн., № ЧП-0000720 від 30.11.2015 на суму 44027,98 грн., № ЧП-0000790 від 31.12.2015 на суму 41627,87 грн., № ЧП-0000042 від 31.01.2016 на суму 59122,01 грн., № ЧП-0000112 від 29.02.2016 на суму 58049,32 грн., № ЧП-0000178 від 31.03.2016 на суму 58244,72 грн., №ЧП-0000250 від 30.04.2016 на суму 70071,04 грн., № ЧП-0000316 від 31.05.2016 на суму 74738,22 грн. (а.с.14, 16, 18, 20, 22, 24, 26, 28, 30, 32, 34, 36, 38, 40, 42, 44, 46, 48, 50, 52, 54, 56, 58, 60, 62, 64, 66, 68, 70, 72).

Однак,вищеперераховані рахунки не містять відмітки про їх вручення відповідачу, матеріали справи взагалі не містять доказів щодо дати вручення рахунків відповідачу у відповідності до п. 7.3 договору підписаного сторонами договору.

Отже,позивач доказів щодо дати вручення відповідачу вищеперерахованих рахунків, всупереч вимогам п. 7.3 договору , до матеріалів справи не надав.

Таким чином, в порушення вимог ст.ст. 32. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачем умов договору про спільне використання технологічних електричних мереж від 29.01.2010 за № 15, а саме прострочення ним оплати вартості наданих послуг, а тому суд не вбачає підстав для задоволення заявленого позову.

Враховуючи вищевикладене, судом відмовлено в задоволені предявленого позову в повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача з урахуванням приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 32, 33, 34, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення оформлено відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 06.09.2016.

Суддя І.Г.Мурашко