РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2016 р. Справа № 918/405/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Василишин А.Р. ,

судді Сініцина Л.М.

при секретарі Дроздюк О.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - не з'явився

третьої особи на стороні позивача - ОСОБА_2,

третьої особи на стороні відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Клесівські граніти" та Публічного акціонерного товариства "Завод Технопривод" на рішення господарського суду Рівненської області від 27.05.16 р. у справі №918/405/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Завод Технопривод"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Клесівські граніти"

до відповідача: ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4

про визнання недійсним договору

Рішенням господарського суду Рівненської області від 27.05.2016 р. у справі №918/405/15 (суддя Політика Н.А.) відмовлено у позові Публічного акціонерного товариства "Завод Технопривод" до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Клесівські граніти" та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання недійсним договору.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Рівненської області від 27.05.2016 р. у справі №918/405/15, позивач ОСОБА_5 акціонерне товариство "Завод Технопривод" та третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Клесівські граніти" подали апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції.

В апеляційних скаргах позивача та третьої особи зазначено наступне.

Зокрема, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Клесівські граніти" в апеляційній скарзі просить рішення господарського суду Рівненської області від 27.05.2016 р. у справі №918/405/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що судом першої інстанції під час вирішення спору встановлено, що відповідно до п.11.4.2 Статуту ЗАТ «Завод «Технопривод», директор товариства розпоряджається майном товариства згідно із чинним законодавством та цим Статутом, а згідно п.10.2 Статуту - Наглядова рада ЗАТ «Завод «Технопривод», зокрема, призначає та звільняє директора товариства, дає директору товариства попередню згоду на укладання від імені ОСОБА_3 угод, вартість яких складає більш ніж 3% (три відсотки) від розміру зареєстрованого статутного фонду товариства на момент прийняття рішення про укладання таких угод.

На думку апелянта, схвалення особою - ЗАТ «Завод «Технопривод» - оспорюваного правочину мало відбутися виключно шляхом прийняття рішень або вчинення дій відповідними органами товариства, наділеними такою компетенцією в силу закону або установчими документами. Як встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи, таким органом згідно Статуту позивача є Наглядова рада АТ «Завод «Технопривод».

Однак, з матеріалів справи вбачається, що ані загальні збори акціонерів, ані Наглядова рада ЗАТ «Завод «Технопривод» не надавали попередній дозвіл на укладання ОСОБА_6 №131, а також у будь-який спосіб не схвалювали спірний договір у наступному.

Також скаржник звертає увагу апеляційного суду, що про укладання ОСОБА_6 №131 Наглядова рада ПАТ «Завод «Технопривод» повідомлена директором ОСОБА_7 не була, жодних документів останнім після закінчення строку дії його контракту новопризначеному директору ОСОБА_8 не передано, у звязку з чим головою Наглядової ради подано заяву про кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.357, ч.2 ст.364-1 КК України щодо привласнення документів, печаток, штампів та зловживання повноваженнями при реалізації майна товариства, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Щодо висновку господарського суду про схвалення позивачем ОСОБА_6 №131 із посиланням на дії директора товариства, щодо виконання умов договору, скаржник зазначає, що усі дії, які судом розцінено як схвалення, виконані виключно директором ОСОБА_7, тобто особою, стосовно якої суд в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про вчинення зазначених дії із перевищенням наданих Статутом товариства повноважень. Апелянт також не погоджується з тим, що судом першої інстанції не взято до уваги та не надано юридичну оцінку рішенню господарського суду у справі №918/1226/14, яке набрало законної сили і яким визнано недійсними рішення Наглядової ради ЗАТ «Завод «Технопривод», що оформлені протоколом від 08.07.2013р. з моменту їх прийняття.

Відповідно до викладеного, висновки господарського суду щодо відповідності спірного договору приписам ст.ст.92, 241 ЦК України, спростовуються зазначеними обставинами та матеріалами справи. Враховуючи, наявність відомостей із Статуту позивача під час укладання спірного договору у публічному доступі, зазначене свідчить про обізнаність ТОВ «ПКБ «Українське машинобудівництво» з вказаним Статутом як в цілому, так і з його положеннями, якими встановлено обмеження повноважень директора, у тому числі й щодо укладання правочинів.

Наведених обставин господарський суд при прийнятті рішення до уваги не взяв, що призвело до неправильного застосування до спірних правовідносин приписів ч.3 ст.92 ЦК України, що призвело до прийняття незаконного рішення.

ОСОБА_5 акціонерне товариство "Завод Технопривод" в апеляційній скарзі просить апеляційний суд скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 27.05.2016 року у справі №918/405/15 повністю та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Зокрема, ОСОБА_5 акціонерне товариство "Завод Технопривод" звертає увагу апеляційного суду на те, що відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з мотивів, що схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним.

Однак, судом першої інстанції не взято до уваги, що підтвердженням того, що підприємство в подальшому не схвалило даний правочин, є зверненя з заявою про вчинення кримінального правопорушення вчиненого директором ПАТ «Завод «Технопривод» ОСОБА_7 саме щодо відчуження майна товариство згідно спірного договору.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 р. апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Клесівські граніти" прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

01.08.2016 р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа просить суд, відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Клесівські граніти" в повному обсязі та залишити без змін рішення господарського суду Рівненської області від 27.05.2016 року.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Завод Технопривод" у справі №918/405/15 прийнято до провадження, справу призначено до слухання. Апеляційну скаргу обєднано з апеляційною скаргою ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Клесівські граніти" для спільного розгляду в одному апеляційному провадженні.

В судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства "Завод Технопривод" ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги. Вважає що рішення господарського суду Рівненської області від 27.05.16 р. у справі №918/405/15 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і прийняти нове рішення

Представник ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Клесівські граніти" ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 27.05.16 р. у справі №918/405/15 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і прийняти нове рішення.

У судове засідання апеляційної інстанції представники відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не зявилися хоча про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

23 квітні 2015 року ОСОБА_5 акціонерне товариство "Завод "Технопривод" (далі Завод) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво" (далі Бюро) та ОСОБА_3 "Alpha Commerce Brends GmbH" (далі ОСОБА_3) про визнання укладеного між позивачем та відповідачем-1 договору купівлі-продажу основних засобів недійсним, визнання права власності та витребування рухомого майна з незаконного володіння ОСОБА_3.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 28 квітня 2015 року вищенаведену позовну заяву від 23 квітня 2015 року прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №918/405/15, розгляд якої було призначено на 19 жовтня 2015 року.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2015 року вказаний позов Заводу було залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 81 ГПК України.

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Клесівські граніти" як особа, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції, і вважає, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, з наведеною ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просило залучити його до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, скасувати ухвалу господарського суду Рівненської області від 19 жовтня 2015 року, а справу направити до місцевого господарського суду для подальшого розгляду.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 9 грудня 2015 року ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Клесівські граніти" було залучено до участі в даній справі у якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24 грудня 2015 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 24 лютого 2016 року, оскаржувану ухвалу господарського суду Рівненської області від 19 жовтня 2015 року скасовано, а справу № 918/405/15 передано на розгляд господарському суду Рівненської області.

До початку призначеного судового засідання до господарського суду Рівненської області через відділ канцелярії та документального забезпечення до суду надійшла заява позивача від 7 квітня 2016 року № 27, згідно якої позивач просив припинити провадження у справі в частині вимог до відповідача 2 ОСОБА_3 «Alfa Commtrce Brends GmbH», яка прийнята судом ухвалою від 07.04.2016р.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 27.05.2016 р. у цій справі в позові Публічного акціонерного товариства "Завод Технопривод" до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Клесівські граніти" та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання недійсним договору відмовлено.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для задоволення позову, суд першої інстанції виходив насамперед з того, що спірний договір від 13 грудня 2013 року №131 виконаний обома сторонами, що на його думку свідчить про схвалення юридичною особою угоди, вчиненої представником з перевищенням повноважень.

З таким висновком не можна погодитись з наступних підстав.

13 грудня 2013 року між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво" та Закритим акціонерним товариством "Завод "Технопривод" (в подальшому - ОСОБА_5 акціонерне товариство "Завод "Технопривод") було укладено договір купівлі-продажу основних засобів від 13 грудня 2013 року №131, за умовами якого позивач передав у власність відповідача основні засоби, вказані у пункті 1.2 цього правочину, а відповідач, у свою чергу, зобовязався прийняти вказані основні засоби та оплатити їх вартість у порядку та строки, визначені даною угодою.

Відповідно до пункту 1.3 загальна сума договору становить 832 710 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 138 785 грн. 00 коп.

За умовами пунктів 2.1-2.3 цієї угоди покупець зобовязаний сплатити на поточний рахунок продавця вартість основних засобів протягом трьох днів з моменту підписання акту прийому-передачі основних засобів. Всі розрахунки за договором здійснюються у національній валюті України. Моментом виконання обовязку покупця по оплаті є момент зарахування грошових коштів на рахунок продавця.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що продавець зобовязаний передати покупцю основні засоби в триденний термін після підписання акту прийому-передачі основних засобів.

Підтвердженням факту переходу прав власності на основні засоби є передача основних засобів, вказаних у пункті 1.2, покупцю за актом прийому-передачі основних засобів (пункт 3.2 спірного правочину).

Відповідно до пункту 3.3 цієї угоди продавець вважається таким, що виконав свої зобовязання за даним договором, а основні засоби вважаються переданими з моменту підписання акту прийому-передачі основних засобів продавцем та покупцем.

За пунктом 10.1 договору останній вступає в силу з дати його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за ним.

Даний договір був підписаний директором позивача ОСОБА_7, директором відповідача ОСОБА_9, а також скріплений печатками сторін.

16 грудня 2013 року директором позивача ОСОБА_7 та директором відповідача ОСОБА_9 було складено та підписано відповідний акт прийому-передачі основних засобів.

ЗАТ «Завод «Технопривод», відповідно до п.п.1.1.,1.2, 5.1. Статуту, зареєстрованого розпоря дженням голови Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області №297 від 25.04.2003р., в редакції, яка діяла на час укладання спірного договору 13.12.2013р., утворено засновниками та з метою забезпечення діяльності ОСОБА_3 за рахунок внесків Засновників наділено статутним фондом у розмірі 4 537 766 грн.

Згідно п.9.1. Статуту Вищим органом управління ЗАТ є Загальні збори акціонерів, які можуть бути черговими або позачерговими. В роботі Загальних зборів акціонерів мають право брати участь всі його акціонери.

Пунктом 10.1.Статуту встановлено, що органом, який представляє інтереси в перерві між проведенням Загальних зборів акціонерів та в межах компетенції, визначеної цим Статуту том, контролює та регулює діяльність Директора ОСОБА_3, є Спостережна рада. В своїй діяльності Спостережна рада підзвітна виключно Загальним зборам акціонерів та діє на підставі положення про спостережну раду, затвердженого загальними зборами акціонерів.

Відповідно до п.10.2 Статуту, Наглядова рада ЗАТ «Завод «Технопривод» призначає та звільняє директора товариства, дає директору товариства попередню згоду на ук ладання від імені ОСОБА_3 угод, вартість яких складає більш ніж 3% (три відсотка) від розмі ру зареєстрованого статутного фонду товариства на момент прийняття рішення про укладання таких угод.

Згідно п. 11.4.2 Статуту директор товариства розпоряджається майном товариства згідно із чинним законодавством та цим Статутом.

Указаними положеннями Статуту локально врегульовано питання про межі повноважень директора товариства, який є органом, уповноваженим здійснювати керування поточною діяльністю акціонерного товариства.

Колегія суддів апеляційного суду, надавши оцінку наявним у справі доказам, врахувавши надані суду пояснення вважає помилковим висновок господарського суду, оскільки судом надано невірну оцінку обставинам справи.

Слід врахувати, що у відповідності до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вирішуючи питання про недійсність правочину, суд зобовязаний як встановити усі обставини у справі, які стосуються укладення такого договору, так і надати цим обставинам юридичну оцінку із застосуванням відповідного законодавства.

Відомо, що підставою недійсності правочину згідно ст. 215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, виходячи із вимог частини першої вказаної статті правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно з ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України правочин є чинним за умови дотримання його сторонами наступних вимог: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У цій справі предметом аналізу є договір, укладений директором закритого акціонерного товариства з юридичною особою щодо матеріальних активів товариства загальною вартістю 832 710, 00 грн. Указаний договір відповідає визначенню значна угода або значний правочин у визначенні закону про акціонерні товариства, що випливає з тлумачення окремих положень цього закону.

Так, у п.4 частини 1 статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» надано тлумачення значного правочину, який за положеннями закону є таким, що учинений акціонерним товариством, якщо ринкова вартість майна (робіт, послуг) що є його предметом, становить 10 і більше відсотків вартості активів товариства за даними останньої річної фінансової звітності.

Крім того, частиною 1 статті 70 цього Закону встановлено правило, у відповідності з яким Статутом товариства можуть бути визначені додаткові критерії віднесення правочину до значного правочину. Відповідно до п.10.2 Статуту ЗАТ «Завод Технопривод» до повноважень наглядової ради товариства віднесено вирішення питання щодо надання попередньої згоди на укладання товариством угод, вартість яких складає більше ніж 3% від розміру зареєстрованого статутного фонду товариства на час укладання такої угоди.

Регулювання діяльності акціонерних товариств здійснюється положеннями ЦК України, Закону України "Про акціонерні товариства", яким визначається порядок створення, діяльності, припинення, виділу акціонерних товариств, їх правовий статус, права та обов'язки акціонерів, іншими законами, а також положеннями Статуту відповідного товариства.

Відповідно до ст.152 ЦК України, частини 1 статті 3 Закону України "Про акціонерні товариства" акціонерним товариством є господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Органами управління акціонерним товариством є загальні збори акціонерного товариства, наглядова рада акціонерного товариства та виконавчий орган акціонерного товариства, загальні правила про створення та компетенцію який визначають положення ст.ст.159,160 та 161 ЦК України.

Статтею 32 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що загальні збори є вищим органом акціонерного товариства.

Згідно п.22 ч.2 ст.33 Закону України "Про акціонерні товариства" визначено, що до виключної компетенції загальних зборів належить, зокрема, прийняття рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про акціонерні товариства" наглядова рада акціонерного товариства є органом, який здійснює захист прав акціонерів товариства, і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, контролює та регулює діяльність виконавчого органу.

Згідно зі ст. 52 вище зазначеного Закону до компетенції наглядової ради належить вирішення питань, передбачених цим Законом, статутом, а також переданих на вирішення наглядової ради загальними зборами. До виключної компетенції наглядової ради, зокрема, належить: затвердження в межах своєї компетенції положень, якими регулюються питання, пов'язані з діяльністю товариства; затвердження ринкової вартості майна у випадках, передбачених цим Законом; обрання та припинення повноважень голови і членів виконавчого органу; прийняття рішення про вчинення значних правочинів у випадках, передбачених частиною першою статті 70 цього Закону; прийняття рішення про обрання оцінювача майна товариства та затвердження умов договору, що укладатиметься з ним, встановлення розміру оплати його послуг; вирішення інших питань, що належать до виключної компетенції наглядової ради згідно із статутом акціонерного товариства, в тому числі прийняття рішення про переведення випуску акцій документарної форми існування у бездокументарну форму існування.

Відповідно до ст. 70 Закону України "Про акціонерні товариства" рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою. Статутом акціонерного товариства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення правочину до значного правочину.

У разі неприйняття наглядовою радою рішення про вчинення значного правочину питання про вчинення такого правочину може виноситися на розгляд загальних зборів.

Пунктом 3.5. Постанови Пленуму " Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року № 11 Пленум Вищого господарського суду України розяснив, що відповідно до пункту 22 частини другої статті 33 Закону України "Про акціонерні товариства" до виключної компетенції загальних зборів акціонерного товариства належить прийняття рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства. Тому вчинення значного правочину виконавчим органом товариства за відсутності такого рішення є підставою для визнання його недійсним, якщо правочин не було схвалено в подальшому загальними зборами акціонерного товариства (стаття 241 ЦК України).

Колегією суддів встановлено, що статутний фонд това риства, на час укладання спірного договору, складав 4 537 766 грн. 00 коп. Відповідно до Статуту Наглядова рада ЗАТ «Завод «Технопривод» дає директору товариства попередню згоду на ук ладання від імені ОСОБА_3 угод, вартість яких складає більш ніж 3% (три відсотка) від розмі ру зареєстрованого статутного фонду товариства на момент прийняття рішення про укладання таких угод. Відтак, для укладання директором від імені ЗАТ «Завод «Технопривод» будь-яких угод щодо майна товариства, вартість якого складає більш ніж 136 132 грн. 98 коп., Статут това риства вимагає попередньої згоди наглядової ради товариства на її укладання.

У той же час зі змісту пункту 1.3 оскаржуваного правочину вбачається, що його загальна сума становить 832 710 грн. 00 коп., таким чином укладена угода передбачає відчуження майна товариства на суму, яка становить більше 18% розміру статутного фонду.

За таких обставин, зважаючи на відсутність у матеріалах даної справи доказів надання ОСОБА_7 попередньої згоди на укладення від імені Заводу спірного договору, колегія суддів дійшла висновку про те, що директор Заводу ОСОБА_7 при підписанні цього правочину діяв з перевищенням наданих йому повноважень.

Оскільки спірний правочин був вчинений виконавчим органом позивача за відсутності рішення Наглядової ради товариства про вчинення такого правочину, і в подальшому спірний правочин ні загальними зборами акціонерного товариства, ні наглядовою радою схвалений не був, колегія суддів погоджується із доводами апеляційних скарг про те, що зазначені обставини є підставою для визнання спірного договору недійсним.

Що стосується оцінки суду першої інстанції дій сторін договору, спрямованих на його виконання як таких, що свідчать про подальшу згоду акціонерного товариства з вчиненої угодою, з такою оцінкою не можна погодитись, оскільки положеннями ст. 33, 70 Закону про акціонерні товариства і п. 10.2 Статуту самого товариства визначено той орган управління товариствам, який має компетенцію щодо надання такої згоди, а також форма та спосіб надання згоди. Апеляційним судом достовірно встановлено, що надання згоди на укладення спірної угоди у відповідний Закону і Статуту спосіб не відбувалось як до, так і після її укладання.

Посилання суду першої інстанції на положення частини 3 статті 92 та частини 2 статті 241 ЦК України є неправильними, з огляду на таке.

Загальне правило про обмеження представника юридичної особи у відносинах з третіми особами , викладене у ч.3 ст.92 ЦК України, не може бути застосовано до спірних відносин, оскільки спеціальним законом, яким врегульовано відносини у акціонерних товариствах зокрема щодо угод , які мають характер значних, встановлені певні обмеження, про які акціонерне товариство зазначає у своєму Статуті, а відтак повідомляє про них усіх інших учасників цивільного обороту.

Посилання ж на положення частини 2 статті 241 ЦК України не може бути застосовано судом, оскільки не знайдено жодних доказів, якими було би підтверджено схвалення правочину особою, яку представляв керівник ЗАТ «Технопривод» ОСОБА_7 під час укладання цієї угоди.

Навпаки, подальші дії акціонерного товариства свідчать про незгоду з діями представника, що випливає зокрема, з тих юридично значимих дії, які були вчинені товариством з метою усунути негативні наслідки діяльності директора акціонерного товариства.

Враховується, що рішенням господарського суду Рівненської області від 14.10.2014р. у справі №918/1226/14, яке набрало законної сили, визнано недійсними рішення Наглядової ради ЗАТ «Завод «Технопривод», що оформлені протоколом від 08.07.2013р., з часу їх прийняття. Враховуючи встановлені господарським судом обставини у цій справі, з огляду на положення ст.35 ГПК України, слід взяти до уваги встановлену судом відсутність повноважень керівника виконавчого органу товариства.

З урахуванням вище викладеного, висновок суду першої інстанції про те, що спірний договір є дійсним, оскільки договір купівлі-продажу виконаний сторонами без жодних претензій, а також повідомлень сторін про порушення будь-яким з контрагентів умов зазначеного правочину колегія суддів оцінює критично враховуючи положення ст...ст.. 33, 52 Закону України "Про акціонерні товариства", у яких міститься припис про необхідність погодження з наглядовою радою вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства.

Таким чином, оцінивши у сукупності усі надані сторонами докази, надавши їм юридичну оцінку та взявши до уваги ті доводи апеляційної скарги, які грунтуються на нормах чинного законодавства з корпоративних правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції здійснено за помилково встановлених обставин у справі.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 27.05.2016 р. не відповідає вимогам щодо повного та достовірного встановлення обставин, які підлягали встановленню господарським судом.

За таких обставин, враховуючи положення статті 104 ГПК України, апеляційні скарги ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Клесівські граніти" та Публічного акціонерного товариства "Завод Технопривод" на рішення господарського суду Рівненської області від 27.05.2016 р. у справі №918/405/15 слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст.44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103,104,105,109,110 ГПК України, апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Клесівські граніти" та Публічного акціонерного товариства "Завод Технопривод" на рішення господарського суду Рівненської області від 27.05.2016 р. у справі №918/405/15 задовольнити.

Рішення господарського суду Рівненської області скасувати. Прийняти нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства "Завод Технопривод" про визнання недійсним договору купівлі-продажу основних засобів №131 від 13.12.2013 р. задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу основних засобів №131 від 13.12.2013 р., укладений між Закритим акціонерним товариством "Завод "Технопривод" та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво".

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво" (03150, м. Київ, вул.. Анрі Барбюса, будинок 11/2, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Завод Технопривод" (35331, Рівненська область, Рівненський район, с.Городок, вул.Привокзальна, 2 , ) 1378,00 грн. судовий збір за подання позовної заяви та 1515,80 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво" (03150, м. Київ, вул.. Анрі Барбюса, будинок 11/2, ) на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Клесівські граніти" (62300, Харківська область, Дергачівський район, м. Дергачі, вул. Петровського, 163-є, ) 1515,80 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити господарському суду Рівненської області.

Справу №918/405/15 повернути до господарського суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Сініцина Л.М.