РІШЕННЯ

16.08.2016 Справа №910/8665/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/8665/16

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», м. Київ,

до товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант», м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_1, м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2, м. Київ,

про стягнення 7 281,76 грн.,

за участю представників:

позивача - Самойленко П.М. (довіреність від 12.04.2016 № 1213/18);

відповідача - Сергутін В.А. (довіреність від 31.03.2016 № 02/661-178);

третьої особи-1 - не з'явилися;

третя особа-2 - не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПАТ «СК «АХА Страхування») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ СК «Альфа-Гарант») про стягнення 7 281,76 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 порушено провадження у справі № 910/8665/16; призначено до розгляду на 31.05.2016.

30.05.2016 позивач подав суду документи на виконання вимог ухвали суду для долучення до матеріалів справи; відповідач подав суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 31.05.2016 розгляд справи відкладено на 14.06.2016; залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.); відповідача: ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.).

10.06.2016 і 13.06.2016 позивач подав суду письмові пояснення по справі.

13.06.2016 третя особа на стороні позивача подала суду письмові пояснення по справі в яких зазначила, що особою винною у ДТП є ОСОБА_2; розгляд справи просила проводити за її відсутності.

У судовому засіданні 14.06.2016 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі; представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог; третя особа на стороні відповідача надала письмові пояснення в яких зазначили, що винною себе не вважає.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 14.06.2016 було призначено судову експертизу, проведення якої було доручено Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру експертної служби МВС України (далі - Центр) та зупинено провадження у справі.

22.07.2016 від Центру надійшли матеріали справи № 910/8665/16 та висновок експерта від 19.07.2016 № 12-1-69 з якого вбачається, що особою винною у ДТП є саме ОСОБА_2

Ухвалою суду від 26.07.2016 провадження у справі поновлено; призначено судовий розгляд на 16.08.2016.

Представники третіх осіб у судове засідання 16.08.2016 не з'явилися; про причини неявки повноважних представників суд не повідомили; про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні 16.08.2016 надав пояснення по суті спору з урахуванням висновку експерта; підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити; представник відповідача надав пояснення по суті спору з урахуванням висновку експерта; проти позовних вимог заперечив у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні.

Ухвали Господарського суду міста Києва були надіслані учасникам процесу на адреси, зазначені у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Крім того, до матеріалів справи долучено конверт з ухвалою суду, який повернуто з адреси ОСОБА_2 з відміткою пошти «за закінченням встановленого строку зберігання».

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 16.08.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані учасниками процесу документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.07.2015 ПАТ «СК «АХА Страхування» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3709962/05АВ (далі - Договір), предметом якого є: майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням застрахованим транспортним засобом автомобілем «Тойота» (державний номер НОМЕР_1).

02.10.2015 о 16 годині 00 хв. у м. Києві на бульварі Л. Українки сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля «Тойота» та автомобіля «Мазда» (державний номер НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_2, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Учасниками ДТП було оформлено європротокол (повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду) від 02.10.2015.

06.10.2015 страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

12.10.2015 позивачем було складено страховий акт № 1.003.15.14422/VESKO21596 та розрахунок суми страхового відшкодування, відповідно до яких сума страхового відшкодування складає 7 781,76 грн.

На підставі страхового акта позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив страхове відшкодування у сумі 7 781,76 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 15.10.2015 № 201 047.

За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Водночас, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.

Пунктом 36.4 статті 36 Закону передбачено право страховика у разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування (регламентна виплата безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Разом з тим, згідно зі статтею 21 Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника «Мазда» як страхувальника на момент ДТП була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом № АЕ/4503710, за якими ліміт по майну становив 50 000 грн., а франшиза - 500 грн.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані у цьому випадку збитки, відповідно до Закону, у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є саме ТДВ СК «Альфа-Гарант».

01.02.2016 позивач звернувся до відповідача з вимогою № 9399/14422/УБК про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 7 781,76 грн.

Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та належного реагування.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно до статті 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У разі, якщо цивільно-правова відповідальність особи застрахована, вона відповідає за заподіяну нею шкоду тільки у розмірі, який перевищує ліміт відповідальності страховика. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, та не відшкодовується шкода, пов'язана із втратою товарної вартості транспортного засобу, ці втрати підлягають відшкодуванню за рахунок особи, з вини якої заподіяна шкода.

Положеннями пунктів 7.36-7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої Наказом Фонду державного майна України та Мін'юсту, від 24.11.2003, № 142/5/2092 встановлено підстави та порядок розрахунку коефіцієнту фізичного зносу.

За змістом статті 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно до пункту 35.1 статі 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Строки і порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені статтями 36, 37 Закону.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_2 не є особою винною у ДТП.

Слід зазначити, що учасники ДТП оформили вказану подію самостійно без виклику правоохоронних органів, а тому матеріали про ДТП в суд не передавалися.

Судом встановлено, що в результаті ДТП, яка відбулася 02.10.2015 у м. Києві на бульварі Лесі Українки, було оформлено європротокол, з якого неможливо встановити особу винну у спричиненні ДТП.

При цьому, відповідно до частини першої статті 47 ГПК України судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а частиною першою статті 43 названого Кодексу передбачено всебічний, повний і об'єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Недодержання судом цих норм процесуального права, якщо воно унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного розгляду справи, також є підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи те, що в процесі розгляду справи у суду виникли питання, які потребують спеціальних знань, та мають суттєве значення для вирішення спору, суд призначив у справі судову автотехнічну експертизу.

Частиною першою статті 41 ГПК України передбачено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Проведення експертизи було доручено Центру та на вирішення експерта поставлені такі питання:

- Як повинні були діяти водії (ОСОБА_1 та ОСОБА_2) у даній дорожній обстановці згідно з технічними вимогами Правил дорожнього руху?;

- Чи мали водії (ОСОБА_1 і ОСОБА_2) технічну можливість запобігти наїзду з моменту виникнення небезпеки для руху або з моменту виявлення перешкоди для руху?;

- Чи відповідали дії водіїв (ОСОБА_1 і ОСОБА_2) технічним вимогам Правил дорожнього руху?;

- Чи були з технічної точки зору дії водіїв транспортних засобів (ОСОБА_1 керував автомобілем «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_1; ОСОБА_2 керувала автомобілем НОМЕР_3) у причинному зв'язку з виникненням ДТП?.

22.07.2016 від Центру до суду надійшли: матеріали справи № 910/8665/16 та висновок експерта від 19.07.2016 № 12-1-69, в якому вказане таке:

- питання № 1. У даній дорожній обстановці водій автомобіля Toyota Corola н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 своїми діями не впливав на механізм розвитку ДТП і з цієї причини його дії не можуть бути оцінені відповідно до технічних вимог Правил дорожнього руху України.

Водій автомобіля Mazda СХ-7 н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2, у даній дорожній обстановці повинна була діяти у відповідності до технічних вимог пунктів 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України;

- питання № 2. Водій автомобіля Toyota Corola н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1, у даній дорожньо-транспортній ситуації не мав технічної можливості запобігти зіткнення з автомобілем Mazda СХ-7 н.з. НОМЕР_2.

Водій автомобіля Mazda СХ-7 н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2, у даній дорожньо-транспортній ситуації мала технічну можливість запобігти зіткнення шляхом належного виконання вимог пунктів 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України;

- питання № 3. У діях водія автомобіля Toyota Corola н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 невідповідностей технічним вимогам Правил дорожнього руху України не вбачається.

У діях водія автомобіля Mazda СХ-7 н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 вбачаються невідповідності технічним вимогам пунктів 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України;

- питання № 4. Невідповідностей в діях водія автомобіля Toyota Corola н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1, які б з технічної точки зору знаходилися у причинному зв'язку з виникненням ДТП не вбачається.

Невідповідності в діях водія автомобіля Mazda СХ-7 н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 технічним вимогам пунктів 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України знаходяться у причинному зв'язку з виникненням ДТП.

Таким чином, судовим експертом на підставі європротоколу та письмових пояснень учасників ДТП встановлено, що особою дії якої знаходяться у причинному зв'язку з виникненням ДТП, є ОСОБА_2

Отже, саме ОСОБА_2 є особою, яка порушила пункти 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України та винною у спричиненні ДТП.

Наданими позивачем доказами та висновком судової експертизи доведено протиправну поведінку і вину водія забезпеченого транспортного засобу у скоєнні ДТП, наявність правових підстав для задоволення позову страхової компанії щодо стягнення з відповідача - особи, відповідальної за завдану шкоду, у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суми виплаченого страхового відшкодування.

Таким чином, сума страхового відшкодування, що має бути сплачена відповідачем на користь позивача складає 7 281,76 грн. (7 781,76 грн. - 500 грн. франшизи).

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Позивачем, крім судового збору, було сплачено витрати на проведення судової експертизи у сумі 2 199 грн.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код: 32382598) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8; ідентифікаційний код: 20474912): 7 281 (сім тисяч двісті вісімдесят одну) грн. 76 коп. страхового відшкодування в порядку регресу, 2 199 (дві тисячі сто дев'яносто дев'ять) грн. витрат на проведення судової експертизи та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 22.08.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук