ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

17.08.2016 Справа № 908/2161/16

Суддя Черкаський В.І., розглянувши матеріали заяви

Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (69006, АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1)

до відповідача 1 - Публічного акціонерного товариства «Дніпрострой» (69006, м. Запоріжжя, вул. Леонова, 1-А)

до відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Фонд-Сервіс» (01001, м. Київ, вул. М.Грушевського, буд. 28/2, кв. 43)

про визнання мирової угоди недійсною

встановив, що заява підлягає поверненню без розгляду з таких підстав.

Згідно з ч. 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належним доказом сплати судового збору є платіжний документ, який подаються до господарського суду в оригіналі.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої станом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах за подання до господарського суду:

- позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються, зокрема, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

До позовної заяви позивачем додано копію посвідчення, однак суд вважає що в підтвердження доказів щодо звільнення від сплати судового збору заявник не надав, оскільки додана до заяви копія посвідчення є нечитаємою.

Враховуючи зазначене, суд не може достовірно перевірити відповідність посвідчення.

Відповідно до ст. 54 та ст. 57 ГПК України зміст та форма позовної заяви повинні відповідати приписам вказаної норми законодавства.

Як передбачено приписами ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити повне найменування або ім'я сторін, їх місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційні коди суб'єкта підприємницької діяльності (для юридичних осіб).

Позовна заява повинна містити:

"...найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), ідентифікаційні коди суб'єкта господарської діяльності за їх наявності (для юридичних осіб) або індивідуальні ідентифікаційні номери за їх наявності (для фізичних осіб - платників податків)".

Позовна заява не містить коду ЄДРПОУ відповідача (вказана лише його поштова адреса) відсутність якого не дозволяє повною мірою ідентифікувати дану особу, що розцінюється господарським судом як не зазначення позивачем повного найменування сторони.

За змістом Розділів VIII, IX ГПК України всі без виключення вказані в них вимоги до позовної заяви та відомості є обов'язковими для зазначення позивачем у позовній заяві, їх обов'язковість встановлена законодавцем і не може залежати від бажання особи, що звертається до суду, можливості подальшого з'ясування цих відомостей судом після відкриття провадження у справі та під час підготовки справи до розгляду тощо.

Вказані норми носять імперативний характер і не підлягають ігноруванню стороною чи судом з посиланням на будь-які суб'єктивні висновки та обставини.

На підтвердження цього висновку свідчить і ст. 4-1 ГПК України, згідно якої господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом.

Як зазначено в абзаці 1 пункту 3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суд України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

Заявником не надано суду належних доказів відправки копії позовної заяви відповідачеві, що у відповідності до вимог ст. 56 ГПК України є обов'язковим.

Законом України від 19.05.2011р. № v9126837-11 "Про внесення зміни до статті 56 Господарського процесуального кодексу України щодо порядку надсилання копії позовної заяви", який 18.06.2011р. набрав чинності, визначено порядок надсилання копії позовної заяви та доданих до неї документів учасникам господарського процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 56 ГПК України, позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Згідно з п. 2 ст. 57 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Належним доказом направлення копії позовної заяви з додатком відповідачу відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, є оригінал розрахункового документу (оригінал поштової квитанції чи фінансового чека), виданий відправникові поштового відправлення.

Не надання позивачем опису вкладення, який би свідчив про надсилання на адресу відповідача копії позовної заяви та доданих до неї документів є безумовним порушенням приписів ст. 56 ГПК України.

Належним доказом направлення сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів є оригінал опису вкладення, з зазначенням адреси і найменуванням адресанта та заповнений відповідно до переліку додатків, долучених до позовної заяви.

Позивачем до позовної заяви надано опис вкладення, який свідчить про направлення на адресу відповідача лише копій документів, доданих до позову та не міститься відомостей про направлення самої позовної заяви, яка надіслана на адресу господарського суду Запорізької області.

Суд звертає увагу позивачів на те, що застереження з приводу можливості не надсилання на адресу сторони позовної заяви, в новій редакції ст. 56 ГПК України відсутнє.

Тобто, за приписами закону, при поданні позову позивач зобов'язаний надіслати сторонам та суду копію позовної заяви та однакові (тотожні) документи, що і повинно бути відображено у відповідних описах вкладення.

Не належним чином оформлений оригінал опису вкладення не дозволяє ідентифікувати, що саме ця позовна заява та долучені до неї матеріали були направлені відповідачу, а відтак позивачами не надано належних доказів направлення позовної заяви, відповідно до вимог ст. 56 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись п. 2, 4, 6 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Повернути Суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 заяву № 120 від 20.07.2016 про визнання договорів недійсними і додані до неї документи.

Додаток: на 19 аркушах.

Суддя В.І. Черкаський