номер провадження справи 2/50/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2016 Справа № 908/1787/16

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТД Ирбис, м. Харків,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів, м.Запоріжжя,

про стягнення 95408,03 грн.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (довіреність б/н від 19.01.2015 р.);

від відповідача ОСОБА_2 (довіреність №18-164 від 30.12.2015 р.);

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулося товариство з обмеженою відповідальністю ТД Ирбис з позовом до публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів про стягнення за договором постачання №11 від 10.01.2014р. основного боргу в сумі 89919,66 грн., 3% річних в сумі 1333,03 грн., інфляційних втрат в сумі 4155,34 грн., всього 95408,01 грн.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 11, 205, 530, 610, 611, 625, 639, 655, 692 Цивільного кодексу України та ст. ст. 193, 229, 231 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.07.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 2/50/16 та призначено розгляд справи на 04.08.2016р.

В судове засідання 04.08.2016р сторони своїх представників не направили. Відповідач надіслав суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечити явку свого представника. На підставі викладеного, враховуючи невиконання сторонами вимог суду, суд виніс ухвалу від 04.08.2016 р. про відкладення розгляду справи на 30.08.2016 р.

Відповідач надав відзив на позов, згідно якого просить відмовити позивачу в позові у повному обсязі, посилаючись на те, що обовязок з оплати поставленого товару у відповідача не настав у звязку з ненаданням позивачем повного комплекту документів на товар.

В судовому засіданні 30.08.2016р. були присутні представники обох сторін, за їх заявою фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві.

В судовому засіданні 30.08.2016р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

10.01.2014 р. товариством з обмеженою відповідальністю ТД Ирбис (постачальник, позивач) та публічним акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (покупець, відповідач) укладено договір постачання №11.

Відповідно до п. 1.1 цього договору постачальник зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію (далі по тексту товар), в асортименті та за цінами, вказаними у додатку та додаткових угодах до цього договору, які є його невідємною частиною.

У п. 2 договору визначено, що ціна на товар встановлюється у національній валюті України. Ціна на узгоджений обсяг та період поставки товару вказується в додаткових угодах до цього договору. Загальна сума договору на момент його складання становить 225,44 грн. з урахуванням ПДВ. Сума договору збільшується на суму наступних поставок товару шляхом підписання додаткових угод до цього договору, які є його невідємною частиною.

За умовами п. 5.1 договору оплата здійснюється за фактичну кількість поставленого товару шляхом оформлення покупцем на адресу постачальника гарантованого платежу з «датою виконання у майбутньому».

Гарантований платіж з «датою виконання у майбутньому» (далі ГП) фінансовий інструмент ПАТ КБ «Приватбанк», який гарантує одержувачу оплату коштів від платника в зазначену у гарантованому платежу дату. Дата відправки ГП дата створення і підписання ЕЦП гарантованого платежу в Інтернет-банку Приват-24. Дата виконання ГП дата зарахування безготівкових коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно з п. 5.2 договору покупець відправляє ГП на адресу постачальника. Дата відправки ГП на 7 календарний день за фактичну кількість поставленого товару за умови виконання постачальником п. 4.1.1, 4.1.5-4.1.7 цього договору.

Дата виконання ГП 38 календарний день від дати відправки ГП.

Пунктом 11.1 договору встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 30.12.2015р., а в частині гарантійних зобовязань до терміну їх закінчення.

Додатковою угодою №4 від 29.09.2015 р. до договору сторони погодили специфікацію, відповідно до якої поставці підлягає товар (ремінь А (А) -1060, - 1180, -710, В (Б) - 2000, -2240, Д (Г) - 6300, Е (Д) - 12500, С (В) - 3000, -3150, -4500, -4750, -5000, -5600, -2240) на загальну суму 14 048,81 грн. з ПДВ. Умови поставки: СРТ, 69045, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11 (Інкотермс-2010). Строк поставки: жовтень, листопад 2015 року. Змінено розділ 5 договору та викладено п. 5.1 договору в такій редакції: «Покупець здійснює оплату за фактичну кількість поставленого товару через 60 календарних днів тільки за умови виконання постачальником п.4.1.1, 4.1.5-4.1.7 цього договору».

Додатковою угодою №5 від 12.10.2015 р. до договору сторони погодили поставку товару (підшипники NU-306-Е-TVP2, NU 306 ECP; NU-308-Е-TVP2, NU 308 ECP) на загальну суму 5626,82 грн. з ПДВ. У звязку з цим встановлено, що загальна сума договору змінюється на суму вищевказаного переліку і становить 119 269,06 грн. з ПДВ. Покупець здійснює оплату за цим договором постачання тільки за умови виконання постачальником п. 3.4, п.4.1.1, 4.1.4-4.1.5 цього договору за фактичну кількість поставленого товару з відстрочкою 20 календарних днів з дати поставки товару, або шляхом оформлення на адресу постачальника гарантованого платежу з датою виконання у майбутньому.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання додаткової угоди №4 від 29.09.2015р. до договору позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними:

- №101368 від 20.10.2015 р. на суму 46 352,81 грн. з ПДВ;

- №101369 від 20.10.2015 р. на суму 2 970,00 грн. з ПДВ;

- №101371 від 20.10.2015 р. на суму 970,03 грн. з ПДВ;

- №113911 від 25.11.2015 р. на суму 34 000,00 грн. з ПДВ.

Товар отриманий представником відповідача ОСОБА_3 на підставі довіреностей №1130 від 19.10.2015 р. та № 1303 від 24.11.2015 р.

На виконання додаткової угоди №5 від 12.10.2015 р. до договору позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною №118902 від 10.12.2015 р. на суму 5 626,82 грн. з ПДВ. Товар отриманий представником відповідача ОСОБА_4 на підставі довіреності №1355 від 09.12.2015 р. Актом приймання-передачі товару від 14.12.2015 р. сторони засвідчили факт передачі зазначеного товару.

Всього поставлено товару на суму 89 919,66 грн. ОСОБА_2 товар отриманий відповідачем без зауважень.

На оплату товару позивачем виписані рахунки:

- №112814 від 20.10.2015 р. на суму 50 292,84 грн.;

- №126998 від 25.11.2015 р. на суму 34 000,00 грн.;

- №132909 від 10.12.2015 р. на суму 5 626,82 грн..

Всього виписано рахунків на суму 89 919,66 грн.

Оскільки відповідач у встановлені договором строки не розрахувався за поставлений товар, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 89919,66 грн., 3% річних в сумі 1333,03 грн. та інфляційних втрат в сумі 4155,34 грн.

Правовідносини сторін врегульовані договором поставки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому суд враховує положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, згідно з яким, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

За умовами додаткової угоди №4 від 29.09.2015 р. до договору відповідач мав здійснити оплату за фактичну кількість поставленого товару через 60 календарних днів.

Таким чином, по видатковим накладним №101368 від 20.10.2015 р. на суму 46 352,81 грн.; №101369 від 20.10.2015 р. на суму 2 970,00 грн.; №101371 від 20.10.2015 р. на суму 970,03 грн. строк оплати настав 21.12.2015 р. (оскільки останній день строку 19.12.2015 р. припадає на вихідний день). Тому позивач помилково визначив строком оплати 19.12.2015 р.

По видатковій накладній №113911 від 25.11.2015 р. на суму 34 000,00 грн. строк оплати настав 25.01.2016 р. (оскільки останній день строку 24.01.2016 р. припадає на вихідний день).

За умовами додаткової угоди №5 від 12.10.2015 р. відповідач мав здійснити оплату за фактичну кількість поставленого товару з відстрочкою 20 календарних днів з дати поставки товару. Отже, по видатковій накладній №118902 від 10.12.2015 р. на суму 5 626,82 грн. строк оплати настав 30.12.2015 р.

Як зазначає позивач, відповідач отримав товар без будь-яких зауважень та використав товар в господарській діяльності. Зазначене також підтвердив представник відповідача в судовому засіданні.

У відзиві на позов відповідач вказує, що зобовязання відповідача щодо оплати поставленого товару виникають з моменту отримання ним від позивача повного комплекту супровідних документів на товар. Позивач відповідних документів не надав, у звязку з чим строк оплати за договором не настав.

Такі доводи суд визнав безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33 Господарсько-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Так, відповідно до додаткової угоди №4 від 29.09.2015 р. до договору покупець здійснює оплату за фактичну кількість поставленого товару за умови виконання постачальником п.4.1.1, 4.1.5-4.1.7 цього договору. Згідно додаткової угоди №5 від 12.10.2015р. до договору покупець здійснює оплату за цим договором постачання тільки за умови виконання постачальником п. 3.4, п.4.1.1, 4.1.4-4.1.5 цього договору.

За змістом вказаних пунктів договору разом із поставкою товару постачальник зобовязаний надати покупцеві оригінали документів: рахунок, накладну на відпуск товару, податкову накладну, сертифікат якості виробника товару, копію сертифікату походження товару СТ1, на ТМЦ імпортного виробництва необхідно надати документи (сертифікати якості, сертифікати походження, паспорт тощо), за якими можливо ідентифікувати країну походження товару, товарно-транспортну накладну.

Відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

У пунктах 7.1, 7.2 договору сторони погодили, що приймання товару за кількістю та якістю здійснюється згідно з вимогами Інструкції П.6 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного вжитку за кількістю», затвердженої постановою Державного арбітражу при ОСОБА_5 СРСР від 15.06.1965 р. зі змінами та доповненнями та Інструкції П.7 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного вжитку за якістю», затвердженої постановою Державного арбітражу при ОСОБА_5 СРСР від 25.04.1966 р. зі змінами та доповненнями.

Відповідно до п. 12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного вжитку за кількістю, приймання продукції за кількістю здійснюється по транспортним та супровідним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам тощо) відправника (виробника). Відсутність вказаних документів або деяких із них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції та в акті вказується, які документи відсутні.

У п. 14 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного вжитку за якістю зазначено, що приймання продукції за якістю та комплектністю здійснюється у точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, Основними та Особливими умовами поставки, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість та комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація тощо). Відсутність вказаних супровідних документів або деяких із них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну якість та комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Відповідач при прийнятті товару не зазначив про фактичну відсутність будь-яких із супровідних документів на товар. Також відповідач не звертався до позивача із вимогами про передання будь-яких із супровідних документів. Акти про відсутність таких документів, відповідно до вимог Інструкцій П-6 та П-7 не складались.

Крім того, у всіх видаткових накладних міститься відмітка про те, що підписанням видаткової накладної покупець підтверджує факт отримання всіх супроводжуючих документів на товар, в тому числі рахунку.

У зв'язку з цим суд вважає, що весь необхідний комплект документів для оплати товару був переданий відповідачу разом із товаром.

При цьому суд зауважує, що строк оплати продукції за договором обчислюється саме з моменту поставки та приймання продукції, а не з моменту передачі супровідних документів на товар.

Відповідач отримав товар без будь-яких зауважень, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за поставлений товар в сумі 89919,66 грн. є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував на суму заборгованості 3% річних за загальний період з 19.12.2015р. по 02.07.2016 р. в загальному розмірі 1333,03 грн.

Вказаний розрахунок 3% річних є невірним, оскільки позивач невірно визначив періоди прострочення оплати.

Як було встановлено судом, товар за видатковими накладними від 20.10.2015 р. на загальну суму 50 292,84 грн. мав бути оплачений до 21.12.2015 р., отже прострочення оплати настало з 22.12.2015 р. Звідси від суми боргу 50 292,84 грн. за період з 22.12.2015 р. по 02.07.2016 р. (194 дні) 3% річних складають 799,85 грн.

Товар за видатковою накладною від 25.11.2015 р. на суму 34000,00 грн. мав бути оплачений до 25.01.2016 р., отже прострочення оплати настало з 26.01.2016 р. Звідси від суми боргу 34000,00 грн. за період з 26.01.2016 р. по 02.07.2016 р. (159 днів) 3% річних складають 443,11 грн.

Товар за видатковою накладною від 10.12.2015 р. на суму 5 626,82 грн. мав бути оплачений до 30.12.2015 р., отже прострочення оплати виникло з 31.12.2015 р. Звідси від суми боргу 5 626,82 грн. за період з 31.12.2015 р. по 02.07.2016 р. (185 днів) 3% річних складають 85,33 грн. Однак суд не може виходити за межі позовних вимог, тому визначає до стягнення за цей період 3% річних у сумі, вказаній в розрахунку позивача 71,68 грн.

Таким чином, всього за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в сумі 1314,64 грн. У стягнені 3% річних в сумі 18,39 грн. суд відмовляє.

Позивач визначив суми інфляційного збільшення за видатковими накладними від 20.10.2015 р. та від 10.12.2015 р. за період з січня по травень 2016 року (середній індекс 1,05), а по видатковій накладній від 25.11.2015 р. за період з лютого по травень 2016 року (середній індекс 1,04) в загальному розмірі 4155,34 грн.

Суд перевірив розрахунок інфляційних втрат та визнав позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 4155,34 грн. обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги задоволені судом частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати за розгляд позовних вимог покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

Так, відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

У ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» установлено в 2016 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі з 1 січня - 1378 грн.

Таким чином, судовий забір за розгляд позовних вимог складає: 95 408,03 грн. х 1,5% = 1 431,12 грн.

Пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі: 95 389,64 грн. (задоволено) / 95 408,03 грн. (заявлено) х 1 431,12 грн. (судовий збір за розгляд заявлених позовних вимог) = 1 430,84 грн.

Позивачем сплачено при поданні позову судовий збір в розмірі 1450,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7562 від 01.07.2016 р. Отже, переплата судового збору становить 18,88 грн.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи зазначене, переплата судового збору в сумі 18,88 грн. підлягає поверненню позивачу ухвалою суду в разі звернення його до суду з відповідною заявою.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (вул. Діагональна, 11, м.Запоріжжя, 69035, ідентифікаційний код 00186542) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТД Ирбис (пров. Микитинський, 24, м. Харків, 61001, ідентифікаційний код 31559190) основний борг в сумі 89 919,66 грн. (вісімдесят девять тисяч девятсот девятнадцять грн. 66 коп.), 3% річних в сумі 1 314,64 грн. (одна тисяча триста чотирнадцять грн. 64 коп.), інфляційні втрати в сумі 4 155,34 грн. (чотири тисячі сто пятдесят пять грн. 34 коп.) та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 430,84 грн. (одна тисяча чотириста тридцять грн. 84 коп.). Видати наказ.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Суддя Т.В.Мойсеєнко

Повне рішення оформлено і підписано,

згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 05.09.2016р.

і набирає законної сили після закінчення

десятиденного строку з дня його підписання.