ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2016р. Справа№ 914/1643/16

За позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Червоноград

до відповідача: Комунального підприємства «Червоноградський ринок», м. Червоноград

про визнання недійсним договору.

В судове засідання з'явились:

від позивача: не зявився

від відповідача: Огорілко Ю.В. - представник

Суддя Березяк Н.Є

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Подано позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Червоноградський ринок» про визнання недійсним договору.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав і мотивів, викладених в попередній ухвалі суду.

В судовому засіданні 11.07.2016 р. було оглянуто оригінали документів, які в належно завірених копіях долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 22.08.2016 р. представник позивача не з'явився, однак в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задоволити позов з підстав вказаних в позовній заяві та наданих поясненнях, з тої підстави, що послуга яка зазначена у договорі щодо бронювання торгового місця йому не надавалась, однак не заважаючи на те у рахунках на оплату сума про оплату даної послуги завжди включалась, відповідно до чого вважає відсутнім обов'язок оплати за вказану послугу.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.08.2016 р. проти позову заперечив, просив відмовити в позові з мотивів безпідставності та фактичного визнання позивачем даної послуги, що підтверджується оплатою позивача за дану послугу згідно виставлених рахунків з моменту укладення договору з 2011 р. та належне надання даної послуги відповідачем. Відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності (вх. № 29184/16 від 11.07.2016 р.).

В судовому завданні 22.08.2016 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

27 грудня 2011 року між Комунальним підприємством Червоноградський ринок (виконавцем згідно з договором) та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 (замовником згідно з договором) було укладено договір про надання послуг за користування торговим місцем та його бронювання № 582.

Відповідно до п. 1.1 цього договору, у порядку та на умовах, визначених цим договором, замовник доручає виконавцеві, а виконавець приймає на себе зобов'язання надати торгове місце на ринковій площі НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 під контейнер розміром 4,32 кв. м.

Договір набув чинності з 01 січня 2012 року і діє до 31 грудня 2018 року, відповідно до п.5.1 договору.

Відповідно до п. 3.1 договору замовник оплачує виконавцю за надані послуги: 4,19 грн. за одне торгове місце, яке складає 2 кв. м., згідно калькуляції; 1 грн. за один день бронювання. Зміна вартості послуг можлива при зміні калькуляції, відповідно до п. 3.4 договору (зі змінами).

27 грудня 2012 року сторони підписали додаток до договору № 582, відповідно до якого внесли зміни у вартість торгового місця.

Як стверджує позивач, що відповідачем йому послуги з бронювання торгового місця не надавались, не зважаючи на це сума на оплату послуг бронювання постійно включалась у рахунках які йому виставлялись. Оскільки обов'язок оплати Замовником послуг Виконавця виникає з моменту їх надання, то у нього відсутній обов'язок оплати за вище вказану послугу та вважає визнання недійсним п. 3.1 Договору єдиним способом захисту свого права.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Загальні правові засади визнання правочину недійсним визначені у ст. 215 ЦК України, частина 1 якої передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 вищенаведеної правової норми визначено, що у разі, коли недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Схожі за змістом положення містить і ст. 207 ГК України, відповідно до якої господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Як стверджує позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, що відповідачем послуги з бронювання торгового місця йому не надавались, не зважаючи на це сума на оплату послуг бронювання постійно включалась у рахунках які йому виставлялись. Оскільки обов'язок оплати Замовником послуг Виконавця виникає з моменту їх надання, то у нього відсутній обов'язок оплати за вище вказану послугу та вважає визнання п. 3.1. договору недійсним в судовому порядку єдиним способом захисту свого права.

Позивач посилається на ті обставини, що за своєю суттю даний договір є публічним договором, оскільки КП «Червоноградський ринок» фактично диктує підприємцям умови договору і не надає можливості укласти його у іншій редакції та не надає можливості внести зміни у даний договір через категоричну позицію відповідача.

Протягом дії даного договору Відповідачем було затверджено декілька калькуляцій, які визначали ціну Договору. Останнім листом від 02.03.2016 р. було повідомлено позивача, що у зв'язку з збільшенням з березня 2016 р. витрат Ринку збільшується вартість послуг «Бронювання», яка надається виконавцем з 1 грн. до 4 грн.

Дослідивши матеріали справи та подані позивачем докази в обґрунтування своїх позовних вимог судом встановлено, що позивач жодного разу з моменту укладення спірного договору не звернувся з вимогою чи пропозицією до відповідача щодо внесення змін в договір, а саме умови що стосується «Бронювання» та оплати за дану послугу, хоча в обґрунтування своїх позовних вимог безпідставно посилається на категоричну позицію відповідача щодо даної умови. Виходячи з вище викладеного доводи позивача в своїх обґрунтуваннях суперечать самі собі.

На увагу суду заслуговують доводи Відповідач, що спростовують позовні вимоги, в яких він зазначає, що сторони уклали даний договір ще в 2011 р. та погодили всі істотні умови і по теперішній час їх визнавали, що підтверджується діями позивача, а саме оплатою послуг згідно виставлених відповідачем рахунків в які зокрема і входили послуги «Бронювання».

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до п. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пункт 4 даної статті передбачає, що дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Стаття 215 зазначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Позивачем не доведено суду порушень зі сторони відповідача при укладенні договору вище зазначених умов.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсним п. 3.1 договору № 582 про надання послуг за користування торговим місцем та його бронювання від 27.12.2011 р. який укладений між Комунальним підприємством Червоноградський ринок та Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 є безпідставними, матеріалами справи не підтвердженими та задоволенню не підлягають.

Судові витрати слід віднести на відповідача в сумі 1 827,00 грн. судового збору відповідно до ст. 49 ГПК України.

У силу вимог ст. 49 ГПК України судовий збір залишається за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 12, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову.

Повний текст складений та підписаний 25.08.2016 р.

Суддя Березяк Н.Є.