ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.08.16р. Справа № 904/5078/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОТРАНС ЛТД", м. Дніпропетровськ

до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ КОМБІНАТ ХАРЧОВИХ КОНЦЕНТРАТІВ", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості за договором перевезення

Суддя Петрова В.І.

Представники:

від позивача: не з"явився

від відповідача: ОСОБА_1, дов. №21-08/874 від 30.12.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОТРАНС ЛТД" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ КОМБІНАТ ХАРЧОВИХ КОНЦЕНТРАТІВ" про стягнення основного боргу в розмірі 5 500,00грн., 3% річних у розмірі 236,00грн., інфляційних у розмірі 2 897,14грн.

Позовні вимоги обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору-заявки на разове перевезення №1636 від 12.11.2014р. в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг з перевезення вантажу.

Відповідач позов не визнає, зазначає, що оплата не здійснена, оскільки позивач не надав документи, які підтверджують факт надання послуг саме ним. Крім того відповідач подав до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача, оскільки згідно ч.5 ст.315 Господарського кодексу України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк. Враховуючи, що строк для оплати вартості перевезення завершився 20.11.2014р., шестимісячний строк для пред"явлення позову закінчився 20.05.2015р.

05.07.2016р. у судовому засіданні оголошено перерву до 28.07.2016р. та зобов'язано позивача надати письмові пояснення щодо строку позовної давності по даному спору. Однак у судове засідання, призначене на 28.07.2016р., позивач не з"явився, письмові пояснення щодо строку позовної давності по даному спору не подав.

Ухвалами від 28.07.2016р. та від 16.08.2016р. суд відкладав розгляд справи та зобов'язував позивача надати письмові пояснення щодо строку позовної давності по даному спору. Однак у судові засідання, відкладені на 16.08.2016р. та на 25.08.2016р., позивач не з"явився, письмові пояснення щодо строку позовної давності по даному спору не подав.

25.08.2016р. по даній справі оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.11.2014р. між Приватним акціонерним товариством "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ КОМБІНАТ ХАРЧОВИХ КОНЦЕНТРАТІВ" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОТРАНС ЛТД" (перевізник) укладений договір-заявка на разове перевезення №1636.

За змістом укладеного договору сторони узгодили таке: маршрут - м. Дніпропетровськ - м. Маріуполь; найменування вантажу - продукти харчування, об'єм причепу - 65 м3; адреса й дата навантаження - м. Дніпропетровськ, вул. Молодогвардійська, 1 (кінець вулиці), 13.11.2014р.; дата вивантаження - 14.11.2014р.; адреса вивантаження - згідно ТТН; марка автомобіля - РЕНО, номер автомобіля НОМЕР_1, номер причепу - АН 1432 ХТ, водій ОСОБА_2; порядок і форма оплати - 5 500,00грн. з ПДВ б/г.

Відповідно до п.12 договору перевізник зобов'язався надати для перевезення транспортний засіб у технічно справному стані, який відповідає необхідним вимогам перевезення продуктів харчування і має всі необхідні документи встановленого зразка для здійснення міжміських перевезень. Замовник взяв на себе зобов'язання здійснити завантаження транспортного засобу та надати перевізнику належним чином оформлені документи на вантаж.

Пунктом 15 договору сторони узгодили перелік документів, необхідних для надання перевізником замовнику, а саме: рахунок, акт виконаних робіт, товарно-транспортна накладна, податкова накладна або свідоцтво платника єдиного податку.

За ч.5 ст.306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.1 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги з перевезення харчових продуктів за узгодженим маршрутом, що підтверджується товарно-транспортною накладною №2404942 від 13.11.2014р. (а.с.11).

Зазначені у п.15 договору документи разом із претензією позивач направив відповідачу, проте останній підписаний акт виконаних робіт не повернув (а.с.12-13, 18).

Зважаючи на те, що товарно - транспортна накладна №2404942 від 13.11.2014р. містить відмітку вантажоодержувача про отримання вантажу, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином надані послуги з перевезення.

Згідно п.12 договору оплата вартості фрахту здійснюється замовником по завершенню навантаження впродовж 5 банківських днів.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умови договору, відповідач повинен був здійснити оплату за надані послуги з перевезення 20.11.2014р., однак, як вбачається із матеріалів справи, цього не зробив.

Станом на момент розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з перевезення за договором-заявкою №1636 від 12.11.2014р. складає 5 500,00грн., що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

За ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 20.11.2014р. по 26.04.2016р. у розмірі 236,00грн., а також інфляційні за період з 01.12.2014р. по 31.03.2016р. у розмірі 2 897,14грн.

Господарський суд, перерахувавши 3% річних та інфляційні, встановив, що 3% річних за період з 21.11.2014р. (початок прострочення) по 26.04.2016р. складають 236,42грн., а інфляційні за період з грудня 2014р. по березень 2016р. складають 2 740,57грн.

02.07.2016р. відповідач подав до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Згідно ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За п.6 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв"язку з перевезенням вантажу (ст.925 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.3 ст.925 Цивільного кодексу України до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Однак частиною 1 статті 223 Господарського кодексу України встановлено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Так, згідно ч.5 ст.315 Господарського кодексу України, норми якої є спеціальними до даних правовідносин, для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

У відповідності до ст.168 Статуту автомобільного транспорту УРСР позови автотранспортних підприємств і організацій вантажовідправникам, вантажоодержувачам і пасажирам, що випливають з цього Статуту, можуть бути пред'явлені відповідно до встановленої підвідомчості або підсудності в арбітраж або суд протягом 6 місяців.

Вказаний шестимісячний строк обчислюється:

а) по стягненню штрафу за непред'явлення вантажу, передбаченого погодженим завданням на перевезення або разовим замовленням, - з дня закінчення строку, встановленого Правилами для звірення записів в обліковому документі по виконанню плану і разового замовлення;

б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для пред'явлення позову.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на майно тощо).

Враховуючи, що строк для оплати вартості перевезення завершився 20.11.2014р., шестимісячний строк для пред"явлення позову закінчився 20.05.2015р. Однак позивач звернувся до суду з позовом лише 16.06.2016р., тобто з пропуском строку позовної давності.

Суд неодноразово зобов'язував позивача надати письмові пояснення щодо строку позовної давності по даному спору, однак позивач такі пояснення не подав, поважності причин пропуску строку позовної давності не вказав.

На підставі викладеного суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.267 Цивільного кодексу України, ст.ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позивачу у позові відмовити.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Повне рішення складено 30.08.2016р.

Суддя ОСОБА_3