ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2016 р. Справа № 917/863/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Євтушенку Є.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 24 лютого 2015 року,

відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 2026 П/1-6) на рішення господарського суду Полтавської області від 05 липня 2016 року у справі № 917/863/16

за позовом "Тодіні Коструціоні ОСОБА_2П.А.", Італія, м.Рим, в особі представництва "Тодіні Коструціоні ОСОБА_2П.А.", м.Рівне

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське ШБУ № 9", м.Лубни

про стягнення 90 000,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - "Тодіні Коструціоні ОСОБА_2П.А.", Італія, м.Рим, в особі представництва "Тодіні Коструціоні ОСОБА_2П.А.", звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське ШБУ № 9" про стягнення 90 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 05 липня 2016 року у справі № 917/863/16 (суддя Киричук О.А.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Лубенське ШБУ-9 на користь Акціонерного товариства Тодіні Коструціоні ОСОБА_2П.А. в особі Представництва Тодіні Коструціоні ОСОБА_2П.А. кошти в сумі 90 000,00 грн., 1378 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Полтавської області від 05 липня 2016 року у цій справі скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема, тим, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а також не в повній мірі зясовані обставини, що мають значення для справи, зокрема, не досліджено факт зарахування невиконаних відповідачем зобовязань за договором № KNR|S|01-09 від 01 вересня 2014 року в рахунок погашення заборгованості «Тодіні Коструціоні ОСОБА_2П.А." перед відповідачем за договором № KHR|S|14|07|1|15 від 05 серпня 2015 року.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27 липня 2016 року прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначений на 16 серпня 2016 року.

Ухвалою суду від 01 серпня 2016 року задоволено клопотання "Тодіні Коструціоні ОСОБА_2П.А.", Італія, м.Рим, в особі представництва "Тодіні Коструціоні ОСОБА_2П.А.", про участь його представника у судовому засіданні в режимі відозв*язку, проведення якої доручено Господарському суду Рівненської області.

08 серпня 2016 року на адресу Харківського апеляційного господарського суду позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду Полтавської області від 05 липня 2016 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (вх. №7844).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції повністю законне та таке, що прийняте у відповідності до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, просить рішення господарського суду Полтавської області від 05 липня 2016 року залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. Вважає, що відповідачем не додано жодного доказу на підтвердження своїх доводів, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Лубенське ШБУ № 9", в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 166); електронною поштою надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтовуючи його тим, що уповноважений представник не зможе прибути в судове засідання через участь в іншій справі (вх. 7989) (а.с. 171-175).

Колегія суддів відхиляє дане клопотання виходячи з того, що відповідач не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - четвертою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, як з числа своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України).

Крім цього, за приписами статті 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, апеляційний суд не оцінює вказану обставину як підставу для відкладення розгляду справи.

Таким чином, зважаючи на належне повідомлення представника відповідача про час та місце розгляду справи, враховуючи встановлений процесуальним законом строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що сторонам створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав та вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Місцевий господарський суд, встановивши, що зобов'язання стосовно повернення 90 000,00 грн. за правовою природою є таким, що виникло у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, тобто є окремим від зобов'язань, які виникають з договору виконання робіт, та з огляду на правову позицію Верховного Cуду України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги "Тодіні Коструціоні ОСОБА_2П.А.", Італія, м.Рим, в особі представництва "Тодіні Коструціоні ОСОБА_2П.А." обґрунтовані, відповідачем не спростовані і є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів, справи між Тодіні Коструціоні ОСОБА_2П.А. в особі Представництва Тодіні Коструціоні ОСОБА_2П.А. (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лубенське ШБУ № 9» (Підрядник) 01 вересня 2014 року було укладено Договір № KHR/S/01-09/18/14 на виконання робіт (а.с.10-11).

З метою внесення змін до ОСОБА_3, між сторонами були укладені Додаткові угоди до договору виконання робіт: №1 від 24 жовтня 2014 року, №2 від 25 жовтня 2014 року, №3 від 27 жовтня 2014 року, якими було внесено зміни до основного договору (а.с.12-15, 32-33).

Відповідно до пункту 1.1 ОСОБА_3, замовник доручає, а підрядник зобов'язується власними та/або залученими силами виконати і здати замовникові, відповідно до договірної ціни, передбаченої цим договором, роботи по укладанні верхнього крупнозернистого щільного шару асфальтобетону, товщиною 8см, на км 228км а/д МОЗ Київ - Харків - Довжанський (Бочки - Новий Байрак - Петрівка, довжиною близько 15км), а замовник зобов'язується оплатити виконані належним чином роботи.

Згідно підпункту 2.1.1 пункту 2.1 ОСОБА_3, підрядник бере на себе зобов'язання виконати усі роботи, що визначені в договорі та додатках до нього, у повному обсязі та у встановлені замовником строки, і передати замовнику виконані роботи за актом виконаних робіт (надання послуг).

В пункті 2.3.2 ОСОБА_3 зазначено, що замовник бере на себе зобов'язання забезпечити прийняття від підрядника виконаних робіт, у випадку їх належного виконання, згідно до умов даного договору і провести з ним розрахунки за фактично виконані роботи, у порядку, встановленому цим договором.

Загальний обсяг робіт по укладанні верхнього крупнозернистого щільного шару асфальтобетону, за цим договором, складає 105 000 м2, загальна вартість робіт за цим договором складає - 17 325 032,38 грн. (пункти 3.3, 3.4 договору).

Як передбачено пунктом 3.5 ОСОБА_3, підрядник зобов'язується виконати усі роботи, передбачені цим договором, у строк, не пізніше 30 жовтня 2014 року.

З метою своєчасного виконання відповідачем робіт, в рамках договору №KHR/S/01-09/18/14 від 01 вересня 2014 року позивачем було перераховано кошти на рахунок ТОВ Лубенське ШБУ-9 на загальну суму 12 761 084,57 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи: № 6325 від 11 вересня 2014 року; № 7227 від 03 жовтня 2014 року; № 9296 від 12 грудня 2014 року; № 9529 від 18 грудня 2014 року; № 9660 від 24 грудня 2014 року; № 9690 від 26 грудня 2014 року; № 708 від 06 лютого 2015 року; № 1627 від 13 березня 2015 року (а.с.16-23).

Також позивачем було надано відповідачу матеріали, необхідні для виконання робіт, передбачених договором, на загальну суму 7 378 604,29 грн.

Відповідачем, відповідно до цього договору було виконано роботи на загальну суму 7 569 064,61 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними: № оРН-000191 від 31 жовтня 2014 року; № оРН-000272 від 31 жовтня 2014 року; № оРН-000273 від 31 грудня 2014 року; № оРН-000274 від 31 грудня 2014 року; № оРН-000009 від 29 січня 2015 року; № оРН-000013 від 30 січня 2015 року; № оРН-000193 від 14 серпня 2015 року (а.с. 24-31).

Відповідно до накладної від 29 січня 2015 року № ВН 0000001, відповідачем частково було повернуто наданий позивачем матеріал (а.с. 31).

Актами здачі-приймання виконаних робіт від 25 серпня 2015 року на суму 171639,71 грн. та на суму 411 129,26 грн., актами здачі-приймання виконаних робіт від 14 грудня 2015 року на суму 6 986 295,64 грн. підтверджується виконання відповідачем ОСОБА_3 № KHR/S/01-09/18/14 від 01 вересня 2014 року на загальну суму 7 569 064,61 грн. (а.с. 34-36).

Як вбачається з матеріалів справи, зобовязання відповідача в частині виконання обсягів робіт за договором підряду були виконані, однак, за відповідачем залишилися не виконані зобовязання щодо повернення коштів, отриманих від позивача в сумі понад узгоджену сторонами суму договору.

З метою зменшення заборгованості відповідача, позивачем було зараховано матеріал та роботи виконані відповідачем в рамках інших договорів, укладених сторонами, вказані зарахування були проведені шляхом заліку зустрічних грошових вимог. При заліках сторони врахували суму 3 000 000,00 грн. оплати, що була здійснена позивачем за ОСОБА_3 N 26/06-14 від 26 червня 2014 року платіжними дорученнями N 4658 від 18 липня 2014 року, N 4734 від 21 липня 2014 року, N 5449 від 12 серпня 2014 року, N 5754 від 21 серпня 2014 року.

Отже, відповідач як одна зі сторін зобов'язання за договором № KHR/S/01-09/18/14 на виконання робіт від 01 вересня 2014 року з врахуванням додаткової угоди № 3 від 27 жовтня 2014 року набула кошти, зокрема, в розмірі, що заявлений позивачем до стягнення - 90 000,00 грн. за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов'язання, а поза підставами, передбаченими договором №KHR/S/01-09/18/14 на виконання робіт від 01 вересня 2014 року внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартість робіт, послуг та матеріалів, які підлягали виконанню, що виключає застосування до відносин сторін норм зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод.

Таким чином, зобов'язання стосовно повернення 90 000,00 грн. за правовою природою є таким, що виникло у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, тобто є окремим від зобов'язань, які виникають з договору виконання робіт.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно статті 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Правова позиція, щодо обовязку повернення коштів, які були набуті не в порядку виконання договірного зобовязання, а поза підставами, передбаченими договором виконання робіт міститься в постановах Верховного Cуду України №3-138гс14 від 14 жовтня 2014 року, №3-5гс15 від 25 березня 2015 року.

Також апелянт посилається на те, що 05 серпня 2015 року між "Тодіні Коструціоні ОСОБА_2П.А.", Італія в особі представництва "Тодіні Коструціоні ОСОБА_2П.А." та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лубенське ШБУ № 9" було укладено договір №KHR/S/14-07/1/15, відповідно до якого постачальник (відповідач) зобовязується виготовити, на власній та/або орендованій виробничій потужності асфальтобетон, що зазначається у Специфікації до даного договору, та передати його у власність покупця (позивача), який останні зобовязується прийняти та оплатити. Відповідно до зазначеної специфікації №1 до договору №KHR/S/14-07/1/15 від 05 серпня 2015 року загальна приблизна вартість товару становить 213000,00Євро без ПДВ. Зазначений товар, як стверджує апелянт, був переданий покупцю, однак оплата за товар не була здійснена, у звязку з чим у позивача утворилася заборгованість перед відповідачем, яку сторони погодили зарахувати в рахунок зобовязань невиконаних відповідачем за договором №KHR/S/01-09/18/14 від 01 вересня 2014 року. Також на підтвердження своїх доводів відповідач посилається на акт звірки взаєморозрахунків.

Однак, відповідачем не додано до матеріалів справи, ні договору №KHR/S/14-07/1/15 від 05 серпня 2015 року, ні акту звірки взаєморозрахунків, ні будь-яких інших документів на підтвердження своїх доводів.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а саме відхилив клопотання про відкладення розгляду справи, чим унеможливив відповідача висловити свою позицію по справі та прийняв оскаржуване рішення.

Колегія суддів зазначає, що відповідач про час і місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення копії ухвали (а.с.80), свого представника в судове засідання не направив, відзив на позовну заяву не надав.

Доводи апеляційної скарги відповідача про неправильне застосування норм процесуального права також не знайшли свого підтвердження та спростовані матеріалами справи.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 1-2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків, викладених в оскаржуваному рішенні у цій справі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 05 липня 2016 року у справі № 917/863/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повна постанова складена 19.08.2016 року.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Пелипенко Н.М.