ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

01.09.16 Справа № 914/1030/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

Головуючого судді Давид Л.Л.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Оштук Н.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс Галичина» від 01.06.2016 р. №32/16-127 (вх. № апеляційного суду 01-05/2886/16від 14.06.2016 р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 24.05.2016 р.

у справі №914/1030/16 ( суддя Крупник Р.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта», м. Київ

до Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс Галичина», м. Дрогобич, Львівська область

про зобов»язання повернути нафту сиру в загальній кількості 43705,600 метричних нетто тонн

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник (довіреність №32 від 25.04.2016 р.);

від відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність від 05.01.2016 р. №32/16-004);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 24.05.2016 р. у справі №914/1030/16 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта», м. Київ (надалі Позивач) до Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс Галичина», м. Дрогобич, Львівська область (надалі Відповідач) (Т-1, а.с.214-219). Зобов»язано Публічне акціонерне товариство «Нафтопереробний комплекс Галичина» (82100 Львівська область , м. Дрогобич, вул. Бориславська, 82; ) повернути Публічному акціонерному товариству «Укртранснафта» (01133 м. Київ, вул. Кутузова, 18/7; ) нафту сиру в загальній кількості 43 705,600метричних нетто тонн (ГОСТ 9965-76 «Нефть. Степень підготовки для нефтеперерабатывающих предприятий), яку було розміщено в резервуарних ємностях ПАТ Нафтопереробний комплекс Галичина на підставі Акту поклажі нафти від 01.04.2015р. за договором оренди резервуарних ємностей №32/15-017 від 01.04.2015р. та яка знаходиться в резервуарах ПАТ Нафтопереробний комплекс Галичина, розташованих за адресою: 82103, Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Бориславська, 82. Судові витрати за подання позовної заяви покладено на відповідача. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Нафтопереробний комплекс Галичина (82100, Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Бориславська, 82; ) на користь Публічного акціонерного товариства Укртранснафта (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/7; ) 206 700,00 грн. судового збору.

Приймаючи вказане рішення місцевий господарський суд виходив з приписів ч.ч. 1,2 ст. 216 України, якими передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки, договір оренди, на підставі якого позивачем було поміщено нафту у резервуари відповідача постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016р. у справі №910/23996/15 визнано удаваним та недійсним з моменту укладення, відтак, позовні вимоги ПАТ Укртранснафта про зобовязання відповідача повернути нафту є нормативно та документально обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Не погодившись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду, ПАТ «НПК - Галичина» звернулося до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 32/16-127 від 01.06.2016р., в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 24.05.2016р. та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укртранснафта» відмовити в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не заперечує проти повернення нафти, однак, в силу вимог п. 3 ст. 946, ст. 904, ст. 947 Цивільного кодексу України вважає, що позивач зобовязаний відшкодувати ПАТ «НПК - Галичина» фактичні витрати, понесені останнім за час знаходження нафти в резервуарах ПАТ «НПК - Галичина», оскільки у відповідності до п. 3 ст. 946 ЦК України, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобовязаний внести плату за весь фактичний час її зберігання. Поруч з наведеним, скаржник вважає за доцільне зазначити, що у вимозі ПАТ «Укртранснафта» №04-00/98/709 від 19.02.2016р. про повернення нафти позивач був зобовязаний вказати, як підставу для повернення нафти, договір від 28.04.2014р. №4/2014 про надання послуг зі зберігання нафти, а не договір оренди резервуарних ємностей №32/15-017 від 01.04.2015р., оскільки на момент направлення даної вимоги позивачу було відомо про те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016р. договір оренди резервуарних ємностей №32/15-017 від 01.04.2015р. визнано недійсним та удаваним, а також акцентовано увагу на те, що у даному випадку мають місце відносини зберігання. Вказане свідчить про те, що вимога позивача №04-00/98/709 від 19.02.2016р. оформлена неналежним чином, що, на думку апелянта, слугувало підставою для припинення провадження у справі, у відповідності до ст. 80 ГПК України.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 16.06.2016 р. апеляційну скаргу ПАТ «НПК - Галичина» прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя Давид Л.Л., судді Гриців В.М та ОСОБА_1, призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.06.2016р. та зобовязано позивача подати суду документально обґрунтований відзив на апеляційну скаргу (Т-1, а.с.225).

На виконання вимог ухвали суду від 16.06.2016 р. позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом про зобовязання відповідача повернути нафту, яку було розміщено позивачем в резервуарних ємностях ПАТ «НПК - Галичина» на підставі акту поклажі нафти від 01.04.2015р. згідно визнаного судом недійсним договору, а підставою позову ПАТ «Укртранснафта» вказано положення ст. 216 Цивільного кодексу України, тобто застосування наслідків недійсності правочину. Отже, посилання позивача у вимозі № 04-00/98/709 від 19.02.2016р. про повернення нафти на договір, який визнано судом недійсним, було не помилковим, а логічним та правомірним. Крім цього, позивач з покликанням на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. № 15-рп-2002, зазначає, що надсилання вимоги в порядку досудового врегулювання спору є правом позивача, а не його обовязком. Тому, навіть якщо б позивач неправильно оформив вимогу, вказана обставина не звільняла б відповідача від обовязку повернути позивачу на підставі ст. 216 ЦК України в натурі все, що він одержав на виконання правочину, який визнано судом недійсним. З огляду на викладене, позивач просить в задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 24.05.2016 у даній справі залишити без змін.

30.06.2016 р. на розгляд суду поступило електронне повідомлення від ПАТ «НПК - Галичина» № 24 про відкладення розгляду справи, призначеної на 30.06.2016р., у звязку із неможливістю забезпечення участі уповноваженого представника.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 30.06.2016р. вказане клопотання скаржника задоволено, розгляду справи відкладено на 26.07.2016 р. (Т-1, а.с.248-249).

26.07.2016 в канцелярію суду від Відповідача поступили три клопотання за вих. №32/16-195 від 19.07.2016 р. та №32/16-198 від 26.07.2016 р. про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду спору в порядку ст. 69 ГПК України, які є ідентичними за своїм змістом.

Відтак, з метою повного та всестороннього дослідження всіх обставин справи розгляд такої відкладено на 01.09.2016 р. та продовжено строк розгляду на п»ятнадцять днів.

01.09.2016 р. від Відповідача в канцелярію суду поступило клопотання від 31.08.2016 р. №32/16-217 (вх. № апеляційного суду 01-05/4288/16 від 01.09.2016 р. (Т-2, а.с.13-15)) про зупинення провадження в даній справі до вирішення господарським судом міста Києва справи №910/11990/16 за позовом ПАТ «НПК-Галичина» до ПАТ «Укртранснафта» про стягнення 94 405 360,10 грн. фактичних витрат за зберігання нафти ПАТ «Укртранснафта» в кількості 43 705,600 метричних нетто тонн. Дане клопотання мотивовано тим, що до набрання законної сили рішенням по справі №914/1030/16 про повернення 43 705,600 метричних нетто тонн нафти, господарським судом міста Києва повинна бути вирішена справа про стягнення з власника нафти ПАТ «Укртранснафта» фактичних витрат за зберігання 43 705,600 метричних нетто тонн нафти. Також вказує на те, що у своїй вимозі від 19.02.2016 р. ПАТ «Укртранснафта» не зазначило, в який спосіб необхідно повернути нафту. Тому вважає, що дії ПАТ «Укртранснафта» щодо скерування вимоги про повернення нафти носять лише формальний характер, які жодним чином не свідчать про наявність вини в діях ПАТ «НПК-Галичина».

В судове засідання 01.09.2016 р. з»явились представники сторін. Представник Скаржника підтримав клопотання про зупинення провадження в даній справі до вирішення справи №910/11990/16 господарським судом м. Києва, з мотивів наведених в клопотанні. Представник Позивача заперечив проти такого, вважає, що результат розгляду справи №910/11990/16 не вплине на розгляд справи №914/1030/16.

Вивчивши клопотання про зупинення провадження в даній справі в сукупності з матеріалами та обставинами справи, заслухавши думки представників сторін, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду ухвалила таке задоволити виходячи з наступного.

Як вбачається з доданих до клопотання доказів, господарським судом м. Києва порушено провадження у справі №910/11990/16 за позовом ПАТ «Нафтопереробний комплекс Галичина» до ПАТ «Укрнафта» про відшкодування вартості фактичних витрат, необхідних для виконання договору про безоплатне надання послуг. Предметом дослідження у цій справі є правовідносини сторін, які склались в процесі виконання Договору №4/2014 про надання послуг зі зберігання нафти.

Також господарським судом міста Києва порушено провадження у справі №910/11990/16 за зустрічною позовною заявою ПАТ «Укрнафта» до ПАТ «Нафтопереробний комплекс Галичина» про стягнення штрафних санкцій за Договором про надання послуг зі зберігання нафти №4/2014.

Предметом спору у справі №914/1030/16 є повернення нафти сирої в загальній кількості 43 705,600 метричних нетто тонн, яка знаходиться в резервуарах ПАТ «НПК-Галичина», резервуарах ПАТ «НПК Галичина», розташованих за адресою : Львівська область, м. Дрогобич, вул. Бориславська,82.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд керувався фактами, встановленими постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 р. (залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.04.2016 р.), якою визнано удаваним та недійсним з моменту укладення договору оренди резервуарних ємкостей №32/15-017 від01.04.2015 р. (Т-1, а.с.37-54).

Вказана постанова суду апеляційної інстанції мотивована насамперед тим, що предметом правового регулювання оспорюваного договору (договору оренди резервуарних ємностей №32/15-017 від 01.04.2015 р.) є саме правовідносини щодо поклажі, зберігання , повернення, зняття з поклажі нафти, яка знаходиться у ємностях ПАТ «НПК-Галичина», отже у даному випадку мають місце відносини зберігання, які сторони назвали договором оренди, укладаючи який сторони вступили у договірні відносини саме з метою забезпечення можливості зберігати нафту в резервуарах ПАТ «НПК-Галичина».

Відповідач у запереченнях на позовну заяву (Т-1, а.с.196-197) та його представник в судовому засіданні не заперечує проти повернення нафти, проте, в силу п.3 ст. 946 та ст. 947 Цивільного кодексу України вважає, що Позивач зобов»язаний відшкодувати ПАТ «НПК-Галичина» фактичні витрати, понесені за час знаходження нафти в резервуарах ПАТ «НПК-Галичина». Вважає також, що позивач у вимозі №04-00/98/709 від 19.02.2016 р. про повернення нафти зобов»язаний був вказати, як на підставу для повернення нафти, Договір від 28.04.2014 р. №4/2014 про надання послуг зі зберігання нафти, а не Договір оренди резервуарних ємкостей №32/15-017 від 01.04.2015 р. , оскільки на момент направлення даної вимоги Позивачу було відомо про те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 р. №910/23996/15 визнано договір оренди резервуарних ємностей №32/15-017 від 01.04.2015 р. недійсним та удаваним, та постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 р. №910/23996/15 наголошено про те, що у «даному випадку мають місце відносини зберігання».

Враховуючи наведені вище обставини, Відповідач вважає, що провадження у справі №914/1030/16 повинно бути зупинено до вирішення господарським судом міста Києва справи №910/11990/16.

З таким твердженням Апелянта судова колегія погодилась, з огляду на наступне.

У п.1 та п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про судове рішення зазначено, що на підставі статті 124 Конституції України, частини першої статті 4 5, частини першої статті 84 ГПК судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території. Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи те, що для правильного вирішення даного спору необхідно встановити вірну кваліфікацію відносин сторін, а у справі №910/11990/16, порушеній господарським судом міста Києва буде встановлено дійсну підставу зберігання нафти ПАТ «НПК-Галичина», судова колегія прийшла до висновку про необхідність зупинення провадження у справі №914/1030/16 до вирішення справи №910/11990/16 порушеній господарським судом міста Києва.

Відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин

Судова колегія вважає, що встановлення обставин у справі №910/11990/16 господарським судом м. Києва вплине на оцінку доказів у даній справі №914/1030/16, оскільки там буде вирішено питання правової підстави фактичних витрат за зберігання нафти, про повернення якої звернувся Позивач у даній справі. Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 86, 79, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України,

Львівський апеляційний господарський суд УХВАЛИВ:

1. Зупинити провадження у справі №914/1030/16 до вирішення справи №910/11990/16, порушеної господарським судом міста Києва.

2. Сторонам своєчасно повідомити апеляційний господарський суд про усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі.

3. Ухвалу надіслати сторонам у справі.

Головуючий суддя Давид Л.Л.

Судді Гриців В.М.

ОСОБА_1