РІШЕННЯ

16.08.2016Справа №910/12992/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/12992/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Латчбахер Україна», м. Київ,

до державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр», м. Київ,

про стягнення 19 563,60 грн.,

за участю представників:

позивача - Напіральська А.О. (директор); Вірьовкін О.І. (довіреність від 05.01.2016 № б/н);

Ніколаєнко К.В. (довіреність від 18.07.2016 № 18/07-16);

відповідача - Щепалова Я.В. (довіреність від 01.07.2016 № 43).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Латчбахер Україна» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» (далі - Підприємство) про стягнення 660 грн. 3% річних за користування грошовими коштами; 18 903,60 грн. втрат від інфляції, а всього 19 563,60 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2016 порушено провадження у справі № 910/12992/16 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 16.08.2016.

04.08.2016 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив задовольнити позовні вимоги частково, а саме у сумі 16,80 грн., посилаючись на те, що виконання рішення суду від 10.12.2014 зі справи № 910/24166/14 було розстрочено; позивач не має права нараховувати 3 % річних та втрати від інфляції на період розстрочення виконання рішення. Також, відповідач подав суду документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

12.08.2016 позивач подав суду клопотання про долучення документів на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

16.08.2016 Товариство подало суду додаткові письмові пояснення, в яких заперечило проти доводів Підприємства та вказало, що розстрочення виконання рішення не впливає на періоди виникнення обов'язку відповідача сплатити борг, а тому 3 % річних та втрати від інфляції нараховані вірно.

16.08.2016 відповідач подав суду клопотання про долучення документів на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Представники позивача у судовому засіданні 16.08.2016 надали пояснення по суті спору; підтримали позовні вимоги повністю.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору; просив позовні вимоги задовольнити частково.

У судовому засіданні 16.08.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складався протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 зі справи № 910/24166/14 за позовом Товариства до Підприємства про стягнення, яке не оскаржувало ся та набрало законної сили 23.12.2014, позов задоволено повністю та встановлено таке:

- 17.09.2012 Підприємством (покупець) та Товариством (постачальник) був укладений договір № 1709/12-3 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця обладнання для галузевої інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний облік деревини. Winforstpro-Україна», в кількості, в асортименті та за ціною, що визначається у специфікації, яка є додатком № 1 до Договору та невід'ємною частиною Договору, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити за нього грошову суму в порядку та в розмірах визначених Договором;

- товар був поставлений відповідачу на суму 429 027,60 грн., що підтверджується видатковими накладними від 19.11.2012 та 25.10.2013;

- відповідач не виконав належним чином умови Договору, не в повному обсязі оплатив вартість поставленої продукції, внаслідок чого у Підприємства утворилась заборгованість перед Товариством у сумі 187 027,60 грн.;

- згідно розрахунку Товариства 3% річних становлять 852,29 грн., інфляційні збитки - 16 543,74 грн. Суд вважає даний розрахунок обґрунтованим та задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Таким чином, із вказаного рішення вбачається, що Підприємство не виконало обов'язку з оплати за отриманий товар, а Товариство звернулося до господарського суду із відповідним позовом про стягнення заборгованості втрат від інфляції та 3 % річних.

Крім того, рішенням від 10.12.2014 зі справи № 910/24166/14 було розстроченого його виконання на шість місяців.

Позивач зазначає, що відповідач виконав рішення повністю лише 08.07.2015 (23.12.2014 Підприємство сплатило 180 360 грн.; 08.07.2015 - 28 150,10 грн.).

Товариство нарахувало та просило суд стягнути із підприємства 660 грн. 3 % річних (з 11.12.2014 по 23.12.2014 на суму 208 512,10 грн.; з 24.12.2014 по 08.07.2015 на суму 28 152,10 грн.) та 18 903,60 грн. втрат від інфляції (з 11.12.2014 по 23.12.2014 на суму 208 512,10 грн.; з 24.12.2014 по 08.07.2015 на суму 28 152,10 грн.).

Відповідач частково заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що рішення зі справи № 910/24166/14 було розстрочено, а тому 3 % річних та втрати від інфляції не повинні нараховуватися.

Також, Підприємство вказувало, що порушення графіку розстрочення було незначним і позовні вимоги мають бути задоволені на суму 16,80 грн. 3 % річних.

Господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Втрати від інфляції та 3% річних підлягають стягненню за період з 24.12.2014 по 07.08.2015, оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 зі справи № 910/24166/14 набрало законної сили 23.12.2014, а відповідач сплатив грошові кошти 08.07.2015.

За розрахунок суду за вказаний період підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 11 459,89 грн. втрат від інфляції та 453,52 грн. 3 % річних.

Відповідно до пункту 5.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14 (далі - Постанова № 14) господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом частини п'ятої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Відповідно до пункту 1.9 Постанови № 14 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Що ж до доводів відповідача про розстрочення виконання рішення як на підставу не нарахування 3% річних та втрат від інфляції, то слід вказати таке.

Чинним законодавством України не передбачено, що у випадку розстрочення виконання рішення припиняється дія статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене позов підлягає частковому задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр» (04176, м. Київ, вул. Електриків, буд. 29; ідентифікаційний код: 00994207) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Латчбахер Україна» (04074, м. Київ, вул. Новозабарська, буд. 2/6; ідентифікаційний код: 34044632): 11 459 (одинадцять тисяч чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 89 коп. втрат від інфляції; 453 (чотириста п'ятдесят три) грн. 52 коп. 3 % річних і 839 (вісімсот тридцять дев'ять) грн. 14 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 22.08.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук