Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "30" серпня 2016 р. Справа № 906/513/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №418/1 від 01.02.2016р.,

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №1083 від 07.06.2016р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Житомиргаз збут" (м.Житомир)

до Державного професійно-технічного навчального закладу "Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну" (м.Житомир)

про стягнення 186547, 82 грн.

з перервою в судовому засіданні, оголошеною згідно зі ст.77 ГПК України,

з 18.08.2016 р. до 30.08.2016р.,

Товариство з обмеженою відповідальністю Житомиргаз збут" (м.Житомир) звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою до Державного професійно-технічного навчального закладу "Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну" (м.Житомир) про стягнення 186547,82 грн., з яких 176778,03 грн. основного боргу за договором №2015/ТП-БО-700114 на постачання природного газу за регульованим тарифом від 05.10.2015р., 8407,91грн. пені, 600,83грн. 3% річних та 761,05 грн. інфляційних.

Господарським судом ухвалою від 30.05.2016р. порушено провадження у справі №906/513/16, розгляд справи призначено на 14.06.2016р. та зобов'язано сторони надати суду докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

У зв'язку із запланованою відпусткою судді розгляд справи 906/513/16, призначений на 14.06.2016р., перенесено на іншу дату, а саме, ухвалою суду від 13.06.2016р. розгляд справи призначено на 19.07.2016р.

У зв'язку з перебуванням судді Ляхевич А.А. на лікарняному, розгляд справи №906/513/16 призначений на 19.07.2016р., не відбувся.

За наведених обставин, ухвалою від 05.08.2016р. слухання справи перепризначено на 18.08.2016р. та зобов'язано сторони виконати вимоги ухвали суду від 30.05.2016р.

18.08.2016р. через діловодну службу суду надійшло клопотання позивача (вх.№9800) про долучення до матеріалів справи довідки про відсутність рішення суду або органу, яким в межах наданої йому компетенції вирішено спір між позивачем і відповідачем та засвідченої копії витягу зі Статуту позивача. Вказані документи долучені судом до матеріалів справи.

В засіданні суду 18.08.2016р. представник позивача позов підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Представник повідомив, що заборгованість відповідачем не погашена.

Представник відповідача подав до справи відзив на позовну заяву за вих.№1268 від 16.08.2016р. (а.с.61). В засіданні представник відповідача визнала наявність основного боргу, при цьому, просить зменшити пеню. Зазначила, що до розрахунків зроблених позивачем, у відповідача зауважень немає.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зважаючи на необхідність подання додаткових доказів з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, з урахуванням приписів ст.77 ГПК України, господарський суд оголосив перерву в судовому засіданні до 30.08.2016р. о 10год.30хв., про що представники сторін повідомлені в судовому засіданні. При цьому, суд зобов'язав сторони надати суду: позивача - докази здійснених відповідачем платежів; відповідача - копію статуту; докази здійснених платежів.

29.08.2016р. через діловодну службу суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру пені за вих.№1283 від 23.08.2016р. (а.с.65-66) з доданими документами - копіями рішення Житомирської міської ради від 09.02.2016р. №62 "Про включення до мережі управління освіти міської ради закладів професійно-технічної освіти" з додатком; довідки Управління Державної казначейської служби України у м.Житомирі Житомирської області №03-08/1634 від 08.06.2016р., платіжних доручень №21 від 17.02.2016р., №26 від 23.02.2016р., №74 від 03.03.2016р. (а.с.67-72).

Після продовження слухання справи після оголошеної перерви, представник позивача подав до справи заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру пені за вх.№10159/16 від 30.08.2016р. (а.с.74-75) з доданими доказами здійснених відповідачем оплат - роздруківками платіжних доручень №74 від 03.03.2016р., №21 від 17.02.2016р., №26 від 19.02.2016р. (а.с.76-78). Представник позивача позов підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Заперечив проти зменшення розміру пені.

Представник відповідача визнала основний борг, просить задовольнити клопотання про зменшення розміру пені.

Стосовно тривалості розгляду даної справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006р. №3477-ІУ суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно п.31 Рішення Європейського суду з прав людини від 1 лютого 2007р. у справі "Макаренко проти України" суд нагадує, що "розумний" строк проваджень має визначатись відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника і компетентних органів та інтерес, який мав заявник у цьому спорі.

Відповідно до п.27 Рішення Європейського суду з прав людини від 8 квітня 2010 року у справі "Гутка проти України" суд також частково погодився з твердженням Уряду України про те, що сторони сприяли тривалості оскаржуваного провадження. Вірним є те, що, хоча стороні в цивільній справі не можна ставити за вину використання доступних за національним законодавством засобів для захисту своїх інтересів, вона має враховувати те, що такі дії неминуче призводять до затягування відповідного провадження (згідно ухвали у справі "Малицька-Васовська проти Польщі" від 5 квітня 2001 року, №41413/98).

Зважаючи на викладене, маючи на меті забезпечити розгляд справи за результатом дослідження усіх доказів по справі в їх сукупності та вжити передбачених законом засобів для встановлення належності і допустимості доказів по справі, для надання можливості сторонам подати відповідні докази в наступне слухання справи, призначене на іншу дату, суд дійшов висновку, що розумним для розгляду даної справи є саме строк, що мав забезпечити як реалізацію процесуальних прав сторін по справі, так і повний, всебічний, об'єктивний розгляд справи та правильне вирішення господарського спору. Сприяли тривалому часу розгляду справи також наявні об'єктивні та поважні причини, як то - запланована відпустка судді та її перебування на лікарняному, внаслідок яких слухання справи переносились.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши їх доводи та заперечення по справі, дослідивши надані до справи документи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

05.10.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз Збут" (постачальник), Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (газорозподільне/газотранспортне підприємство) та Державним професійно-технічним навчальним закладом "Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну" був укладений договір на постачання природного газу за регульованим тарифом (договір) №2015/ТП-БО-700114 (а.с.10-12).

Згідно з п.1.1. даного договору, постачальник постачає природний газ споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором. Передача газу за договором здійснюється на межах балансової належності об'єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (пункти призначення). Перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживаючого обладнання визначається сторонами в додатку №1 до договору.

Гарозподільне/газотранспортне підприємство, через газові мережі якого постачальник постачає газ споживачеві, забезпечує розподіл/транспортування газу до пунктів призначення з гарантованим рівнем надійності, безпеки, якості та величини його тиску. Взаємовідносини між постачальником та газорозподільним підприємство у частині розподілу транспортування газу до пунктів призначення регулюються окремим договором на розподіл/транспортування природного газу, укладеним між постачальником та розподільним/газотранспортним підприємством (п.1.3. договору).

Додатком №3 до договору на постачання природного газу за регульованим тарифом сторони погодили договірні обсяги постачання природного газу на 2016 рік (а.с.13). Вказаний додаток є невід'ємною частиною договору на постачання природного газу за регульованим тарифом від 05.10.2015 р. №2015ТП-БО-700114.

Відповідно до п.4.6 договору, оплата вартості послуг з постачання природного газу здійснюється споживачем на умовах щомісячної 100% попередньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку 3 до договору, не пізніше ніж за три робочі дні до початку розрахункового періоду, крім оплати вартості послуг з постачання суб'єктами господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих (виходячи з обсягу природного газу, що використовується для виробництва та надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання, за умови ведення такими суб'єктами окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води). Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Як передбачено п.4.7 договору, оплата вартості послуг з постачання газу за договором здійснюється споживачем виключно грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника.

На виконання умов даного договору, позивач протягом січня, лютого, березня, квітня 2016 року поставив відповідачеві природний газ в кількості 38658 м.куб. на загальну суму 301690,13 грн. (акти приймання-передачі природного газу, а.с.14-17).

Однак, всупереч домовленості між сторонами, оплату за природний газ та надані послуги відповідач здійснив лише частково, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 176778,03 грн. Вказана сума заборгованості не заперечується відповідачем та визнається останнім в т.ч. у відзиві на позовну заяву (а.с.61).

Підпунктом 5.3.3 договору сторони визначили, що відповідач зобов'язаний оплачувати позивачеві вартість поставленого газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

Таким чином, станом на день розгляду справи за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем в сумі 176778,03 грн., яку позивач і просить суд стягнути з відповідача.

Суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині, враховуючи наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі вищевказаного договору на постачання природного газу за регульованим тарифом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Такі ж положення містить ст.526 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання.

Статтею 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач не виконав передбаченого договором зобов'язання щодо оплати у повному обсязі вартості спожитого природного газу у встановлений договором строк. Доказів погашення суми заборгованості відповідачем не надано, водночас, згідно пояснень обох сторін, заборгованість відповідачем не погашена і станом на день розгляду справи складає 176778,03грн. Враховуючи викладене, позов щодо стягнення з відповідача суми 176778,03 грн. основного боргу підлягає задоволенню господарським судом.

Отже, згідно встановлених обставин справи підтверджується порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до зазначеної норми позивачем було нараховано до стягнення з відповідача інфляційні та 3% річних у розмірі 761,05 грн. та 600,83 грн. відповідно.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки інфляційних та 3% річних (а.с.5), господарський суд встановив його правомірність та необхідність задоволення обґрунтованих позовних вимог про стягнення 600,83 грн. 3% річних та 761,05 грн. інфляційних з відповідача.

Слід зазначити, що у відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п.6 ст.231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений даним законом, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6.2.2. договору сторони передбачили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені, наведений позивачем в позовній заяві (а.с.5) щодо нарахування 8407,91 грн. пені на існуючу суму боргу за загальний період з 11.02.2016р. 10.05.2016р., господарський суд встановив правомірність здійсненого позивачем розрахунку та, відповідно, обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на свою користь 8407,91 грн. пені.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення пені суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на наступне.

В клопотанні (а.с.65-66) відповідач зазначає, що Державний професійно-технічний навчальний заклад "Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну" є бюджетною установою, що повністю фінансується з місцевого бюджету; розрахунково-касове обслуговування училища здійснюється органами казначейства відповідно до відкритих в них реєстраційних рахунках. Зі змісту клопотання вбачається, що у зв'язку з непроведенням процедури закупівлі природного газу та неукладення договору на постачання природного газу на 2016 рік з "Житомиргаз Збут", орган казначейства не може здійснити оплату заборгованості за поставлений природний газ. Визнаючи позов, відповідач просить, зважаючи на здійснені навчальним закладом заходи щодо проведення торгів та здійсненої часткової оплати за поставлений у першому кварталі 2016 року природний газ в сумі 124912,10 грн., а також, у зв'язку з неможливістю реєстрації даної заборгованості в органі казначейства, зменшити заявлену позивачем суму пені за несвоєчасні розрахунки.

Надаючи пояснення при розгляді справи представник відповідача також вказувала, що порушення відповідачем обов'язків за договором викликані об'єктивними причинами, які не залежать від волі відповідача.

Розглядаючи заявлене відповідачем клопотання суд виходив з наступного.

Пунктом 1 ст.233 Господарського суду України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих норм закону свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про можливість зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, майновий стан сторін і співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

Слід зазначити, що жодних доказів в обґрунтування та на підтвердження викладених у клопотанні обставин неможливості виконання відповідачем зобов'язань за договором, причин неналежного виконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків, складного фінансового становища закладу та його платоспроможності - суду не подано.

За відсутності будь-яких доказів на підтвердження складного фінансового стану підприємства відповідача та його платоспроможності, неможливим є встановлення та визнання судом винятковості обставин, наявність яких могла б бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення пені.

Так, за змістом п.1 ст.233 Господарського кодексу України, ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України та ст.83 Господарського процесуального кодексу України, питання про можливість та необхідність застосування положення про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом, виходячи з наявності виняткових обставин та підстав для цього.

Причому обов'язок доказування наявності виключних обставин для зменшення розміру неустойки, покладається на особу, яка звертається з відповідною заявою про зменшення неустойки.

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У даному випадку, Державним професійно-технічним навчальним закладом "Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну" не подано документів щодо відображення фінансового стану підприємства, які б свідчили про відсутність коштів на його розрахункових рахунках, збитковість підприємства чи доводили б загрозу можливих наслідків та які могли б бути підставою для зменшення розміру пені, заявленого до стягнення.

Господарським судом, також, враховується, що за змістом ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ч.1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, нормою ч.2 ст.218 ГК України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

У відповідності з ч.2 ст.617 ЦК України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, з наведених норм вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання за будь-яких обставин, а тому суд не може погодитись з наведеними Державним професійно-технічним навчальним закладом "Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну" у клопотанні мотивами зменшення розміру штрафних санкцій (пені), які не було доведено відповідачем у встановленому порядку належними та допустимими доказами по справі.

З урахуванням викладеного та за відсутності доказів в обґрунтування клопотання про зменшення пені, суд не встановив наявність виняткових обставин, передбачених ст.83 ГПК України, ч.3 ст.551 ЦК України та відповідно до ч.1 ст.233 ГК України, а тому відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій (пені), належної до сплати.

Стаття 33 ГПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов за підставою та предметом не оспорив, доказів сплати боргу та/або інших доказів на спростування позовних вимог суду не надав. При цьому позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Таким чином, позов задовольняється судом у повному обсязі, з відповідача має бути стягнуто 176778,03грн. основного боргу, 8407,91 грн. пені, 600,83 грн. 3% річних та 761,05 грн. інфляційних.

Відповідно до положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу "Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну" (10025, Житомирська обл., м.Житомир, вул.Корольова, буд.132, ідентифікаційний код 02543408) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (10002, Житомирська обл., м.Житомир, вул.Фещенка-Чопівського, буд.35, ідентифікаційний код 39577504):

- 176778,03 грн. основного боргу,

- 8407,91 грн. пені,

- 600,83 грн. 3% річних,

- 761,05 грн. інфляційних,

- 2798,22 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 01.09.16

Суддя Ляхевич А.А.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2,3 - сторонам (реком.)