РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2016Справа №910/10838/16

За позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", м. Миколаїв

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл Рітейл", м. Київ

про: стягнення 700 102,00 грн.

Суддя Комарова О.С.

Представники сторін:

від позивача: Павленко І.В. (представник за довіреністю)

від відповідача: Івженко Г.М. (представник за довіреністю)

В судовому засіданні 23 серпня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", 10 червня 2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 2714 від 07.06.2016 року до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл Рітейл", про стягнення 700 102,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором поставки № 98-В-АМПУ-15 від 06.11.2015 року в частині строків своєчасної поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2016 року порушено провадження у справі № 910/10838/16 та призначено розгляд справи на 12.07.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2016 року розгляд справи відкладено на 26.07.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2016 року судом, за клопотанням представників сторін, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, в судовому засіданні оголошено перерву до 23.08.2016 року.

Через відділ діловодства суду 15.08.2016 року від представника позивача надійшли пояснення на відзив № 3790 від 11.08.2016 року, які було долучено судом до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 23.08.2016 року від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 22.08.2016 року, в якому просив зменшити розмір штрафних санкцій до 7000,00 грн., яке було долучено судом до матеріалів справи.

В судове засідання 23.08.2016 року представники сторін з'явились. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та дав пояснення по суті спору. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог та дав пояснення по суті спору, а також підтримав подане ним клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 7000,00 грн.

В судовому засіданні 23.08.2016 року оголошено перерву до 23.08.2016 року о 12:50 год.

Після оголошеної в судовому засіданні 23.08.2016 року перерви, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та дав пояснення по суті спору, проти задоволення клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 7000,00 грн. заперечив, а також подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог та дав пояснення по суті спору, подане ним клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 7000,00 грн. підтримав, а також подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Разом з цим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд,

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2015 року між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" (надалі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл Рітейл" (надалі - відповідач, постачальник) було укладено договір поставки № 98-В-АМПУ-15 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується поставляти покупцю товар: паливо рідинне та газ; оливи мастильні за кодом ДК 016-2010 19.20.2 (дизельне паливо), а покупець прийняти і оплатити такий товар в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2. договору, найменування, кількість та ціна на товар, що поставляється згідно з цим договором, визначені у специфікації (додаток № 1 до цього договору) (далі - специфікація), яка є невід'ємною частиною цього договору.

За умовами п. 3.1. договору, ціна цього договору становить 51 123 345,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 10 224 669,00 грн., разом ціна цього договору становить 61 348 014,00 грн. з ПДВ. Ціна за одиницю товару зазначена у специфікації.

Пунктом 4.2. договору визначено, що розрахунки проводяться покупцем через Філію, яка фактично отримала товар, протягом 15 (п'ятнадцяти) банківських днів з дата отримання Філією оригіналу належним чином оформленого рахунку на оплату партії поставленого товару, за умови наявності відписаної сторонами видаткової накладної та товарно-транспортної накладної на поставлену партію товару, що підлягає оплаті.

Відповідно до п. 5.1. договору, поставка товару здійснюється протягом терміну дії цього договору окремими партіями на підставі замовлень покупця, отриманих постачальником до закінчення терміну дії цього договору.

В пункті 5.6.1. договору визначено, що поставка товару здійснюється окремими партіями протягом 2 (двох) робочих днів з дати отримання постачальником замовлення на відповідну партію товару.

Датою поставки покупцю товару (партії товару) є дата підписання сторонами відповідної видаткової накладної (5.6.2. договору).

У відповідності до умов п. 7.2.2. договору, за порушення строку поставки партії товару, встановленого цим договором, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості партії товару, зазначеної у замовленні, за кожний день порушення строку, а за порушення строку поставки такої партії понад 10 (десять) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) % від вартості такої партії товару.

Додатковою угодою № 3 від 15.04.2016 року до договору поставки № 98-В-АМПУ-15 від 06.11.2015 року сторонами внесено зміни в п. 3.1. договору та викладено його в наступній редакції: «загальна ціна цього договору становить 51 123 339,45 без ПДВ, крім того ПДВ 10 224 667,89 грн., разом загальна ціна цього договору становить 61 348 007,34 грн. з ПДВ. Ціна за одиницю товару зазначена у специфікації». Вказану додаткову угоду підписано відповідачем з протоколом розбіжностей.

Відповідно до протоколу розбіжностей № 1 від 15.04.2016 року до додаткової угоди № 3 від 15.04.2016 року до договору поставки № 98-В-АМПУ-15 від 06.11.2015 року сторонами змінено п. 3.1. договору та викладено його в такій редакції: «загальна ціна цього договору становить 51 123 341,90 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 10 224 668,38 грн., разом загальна ціна цього договору становить 61 348 010,28 грн. з ПДВ. Ціна за одиницю товару зазначена у специфікації».

Так, у відповідності до специфікації, яка є додатком № 1 до договору поставки № 98-В-АМПУ-15 від 06.11.2015 року, в редакції додаткової угоди № 3 від 15.04.2016 року, відповідач мав поставити наступний асортимент та кількість товару: з 06.11.2015 року до 07.04.2016 року включно: дизельне паливо (зимове/літнє), ДСТУ 4840:2007 та/або ДСТУ 7688:2015, у кількості 1 937 100,00, ціна за одиницю виміру без ПДВ - 13,65 грн., загальна ціна з ПДВ 31 729 698,00 грн.; з 08.04.2016 року до закінчення терміну дії договору: дизельне паливо (зимове/літнє), ДСТУ 4840:2007 та/або ДСТУ 7688:2015, у кількості 1 684 773,00, ціна за одиницю виміру без ПДВ - 14,65 грн., загальна ціна з ПДВ 29 618 309,34 грн.

При цьому, у відповідності до специфікації, яка є додатком № 1 до договору поставки № 98-В-АМПУ-15 від 06.11.2015 року, в редакції додаткової угоди № 3 від 15.04.2016 року, з урахуванням протоколу розбіжностей № 1 від 15.04.2016 року до додаткової угоди № 3 від 15.04.2016 року відповідач мав поставити наступний асортимент та кількість товару: з 06.11.2015 року до 31.03.2016 року включно: дизельне паливо (зимове/літнє), ДСТУ 4840:2007 та/або ДСТУ 7688:2015, у кількості 1 370 040,00, ціна за одиницю виміру без ПДВ - 13,65 грн., загальна ціна з ПДВ 22 441 255,20 грн.; з 01.04.2016 року включно до закінчення терміну дії договору: дизельне паливо (зимове/літнє), ДСТУ 4840:2007 та/або ДСТУ 7688:2015, у кількості 2 213 126,00, ціна за одиницю виміру без ПДВ - 14,65 грн., загальна ціна з ПДВ 38 906 755,08 грн.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору поставки № 98-В-АМПУ-15 від 06.11.2015 року та замовлень позивача на партію товару №№ 1827/1 від 04.04.2016 року (строк поставки товару 06.04.2016 року), 1897/2, 1897/3, 1897/4 від 06.04.2016 року (строк поставки товару 08.04.2016 року), 2047/2, 2047/3 від 12.04.2016 року (строк поставки товару 14.04.2016 року), 2069/1, 2099/1 від 13.04.2016 року (строк поставки товару 15.04.2016 року), відповідач поставив позивачу обумовлений договором товар, що підтверджується видатковими накладними: №№ ТР-0004289 від 13.04.2016 року на суму 65 274,54 грн., ТР-0004356 від 19.04.2016 року на суму 311 060,52 грн., ТР-0004358 від 19.04.2016 року на суму 181 988,16 грн., ТР-0004360 від 19.04.2016 року на суму 74 363,40 грн., ТР-0004365 від 19.04.2016 року на суму 550 728,66 грн., ТР-0004370 від 18.04.2016 року на суму 582 249,60 грн., ТР- 0004371 від 18.04.2016 року на суму 568 537,20 грн., ТР-0004372 від 19.04.2016 року на суму 547 177,50 грн., ТР-0004373 від 19.04.2016 року на суму 576 500,94 грн., ТР-0004374 від 19.04.2016 року на суму 382 488,06 грн., ТР-0004375 від 19.04.2016 року на суму 578 733,60 грн., ТР-0004376 від 19.04.2016 року на суму 562 665,48 грн., ТР-0004377 від 19.04.2016 року на суму 599 935,08 грн., ТР-0004393 від 20.04.2016 року на суму 567 781,26 грн., ТР-0004394 від 20.04.2016 року на суму 568 713,00 грн., ТР-0004395 від 20.04.2016 року на суму 558 622,08 грн., ТР-0004396 від 20.04.2016 року на суму 561 030,54 грн., ТР- 0004397 від 20.04.2016 року на суму 561 030,54 грн., ТР-0004398 від 22.04.2016 року на суму 72 025,26 грн., ТР-0004399 від 22.04.2016 року на суму 35 722,56 грн., ТР-0004451 від 22.04.2016 року на суму 72 025,26 грн., ТР-0004454 від 22.04.2016 року на суму 38 922,12 грн., ТР-0004455 від 22.04.2016 року на суму 86 106,84 грн., ТР-0004486 від 25.04.2016 року на суму 559 782,36 грн., ТР-0004487 від 25.04.2016 року на суму 561 311,82 грн., ТР-0004488 від 25.04.2016 року на суму 557 092,62 грн., ТР-0004506 від 26.04.2016 року на суму 35 283,06 грн., ТР-0004510 від 27.04.2016 року на суму 35 687,40 грн., ТР- 0004516 від 27.04.2016 року на суму 36 478,50 грн., ТР-0004527 від 27.04.2016 року на суму 569 398,62 грн., ТР-0004709 від 11.05.2016 року на суму 488 091,12 грн., ТР-0004818 від 26.05.2016 року на суму 35 160,00 грн. (копії містяться в матеріалах справи), проте, товар за зазначеними видатковими накладними був поставлений відповідачем з порушенням, встановлених в п. 5.6.1. договору, строків.

Як вказує позивач, він неодноразово звертався до відповідача з претензіями про сплату штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором поставки № 98-В-АМПУ-15 від 06.11.2015 року в частині своєчасної поставки обумовленого вказаним договором товару.

В свою чергу, відповідач у відповіді на претензію № 614-05/16 від 18.05.2016 року вказав, що не заперечує щодо строку настання виконання зобов'язань з поставки товару, а саме: відповідно до замовлень на партію товару №№ 1827/1 від 04.04.2016 року строк поставки товару настав 06.04.2016 року, 1897/2, 1897/3, 1897/4 від 06.04.2016 року строк поставки товару настав 08.04.2016 року, 2047/2, 2047/3 від 12.04.2016 року строк поставки товару настав 14.04.2016 року, 2069/1, 2099/1 від 13.04.2016 року строк поставки товару настав 15.04.2016 року та зазначив, що сума штрафних санкцій повинна становити 46 336,54 грн., виходячи з умов договору та норм чинного законодавства за період прострочення від граничного строку виконання зобов'язань з поставки до 15.04.2016 року включно, тобто в межах строку дії договору поставки № 98-В-АМПУ-15 від 06.11.2015 року. Крім того, у зазначеній відповіді на претензію відповідач також вказує на порушення з боку позивача зобов'язань щодо своєчасної оплати поставленого товару. Вказана відповідь на претензію була отримана позивачем 18.05.2016 року за вх. № 2663 (копія міститься в матеріалах справи).

В подальшому, позивач звернувся до відповідача з листом № 2441 від 23.05.2016 року в якому просив в термін до 24.05.2016 року визнати штрафні санкції та здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом підписання двостороннього акту про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.05.2016 року, проте, відповідач зазначений акт не підписав та штрафні санкції не сплатив.

Як стверджує позивач, вищезазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача штрафних санкції в сумі 700 102,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що відповідач неодноразово звертався до позивача з листами щодо коригування цін на одиницю товару, у зв'язку з різким коливанням курсу гривні до іноземної валюти, що спричинило значну зміну кон'юнктури ринку, і як наслідок відбулось різке підвищення цін на паливо-мастильні матеріали, втім, позивач пропозиції відповідача щодо коригування цін на одиницю товару залишив без задоволення, що призвело до збитковості договору поставки № 98-В-АМПУ-15 від 06.11.2015 року. Крім того, відповідач вказує, що позивач листом № 2046 повідомив відповідача про свою згоду на підвищення ціни до рівня 17,58 грн./кг з ПДВ, замість 18,00 грн./кг з ПДВ, на підтвердження чого разом з листом був відправлений проект додаткової угоди № 3, в п. 5 якої було встановлено, що умови такої угоди в порядку ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, застосовуються до відносин, що виникли з 08.04.2016 року, однак, відповідач не міг погодитись з запропонованим проектом додаткової угоди № 3 в частині розповсюдження умов вказаної угоди на відносини, що виникли 08.04.2016 року, з огляду на те, що замовлення на партію товару №№ 1827/1 від 04.04.2016 року, 1897/3, 1897/4 від 06.04.2016 року були подані до 08.04.2016 року, тому нова ціна на товар на той момент в частині ціноутворення, розцінювалась не просто як упущена вигода, а вже як прямий збиток, що призводить до порушення принципів ведення підприємницької діяльності на паритетних засадах.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності з п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України у справах №23/225 від 28.02.2011 року, №06/5026/1052/2011 від 27.04.2012 року та № 3-88гс11 від 09.04.2012 року.

В п. 7.2.2. договору передбачено, за порушення строку поставки партії товару, встановленого цим договором, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості партії товару, зазначеної у замовленні, за кожний день порушення строку, а за порушення строку поставки такої партії понад 10 (десять) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) % від вартості такої партії товару.

Таким чином, умовами договору та Господарського кодексу України передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати пені та штрафу.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, розмір пені, що обчислюється від суми простроченого платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Як вже було встановлено судом, 06.11.2015 року між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як постачальником, було укладено договір поставки № 98-В-АМПУ-15, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується поставляти покупцю товар: паливо рідинне та газ; оливи мастильні за кодом ДК 016-2010 19.20.2 (дизельне паливо), а покупець прийняти і оплатити такий товар в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Також, 15.04.2016 року між сторонами було підписано додаткову угоду № 3 до договору поставки № 98-В-АМПУ-15 від 06.11.2015 року, якою було внесено зміни в п. 3.1. договору та викладено його в наступній редакції: «загальна ціна цього договору становить 51 123 339,45 без ПДВ, крім того ПДВ 10 224 667,89 грн., разом загальна ціна цього договору становить 61 348 007,34 грн. з ПДВ. Ціна за одиницю товару зазначена у специфікації». Вказану додаткову угоду підписано відповідачем з протоколом розбіжностей.

При цьому, відповідно до протоколу розбіжностей № 1 від 15.04.2016 року до додаткової угоди № 3 від 15.04.2016 року до договору поставки № 98-В-АМПУ-15 від 06.11.2015 року сторонами змінено п. 3.1. договору та викладено його в такій редакції: «загальна ціна цього договору становить 51 123 341,90 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 10 224 668,38 грн., разом загальна ціна цього договору становить 61 348 010,28 грн. з ПДВ. Ціна за одиницю товару зазначена у специфікації».

Судом встановлено, що у відповідності до специфікації, яка є додатком № 1 до договору поставки № 98-В-АМПУ-15 від 06.11.2015 року, в редакції додаткової угоди № 3 від 15.04.2016 року, відповідач мав поставити наступний асортимент та кількість товару: з 06.11.2015 року до 07.04.2016 року включно: дизельне паливо (зимове/літнє), ДСТУ 4840:2007 та/або ДСТУ 7688:2015, у кількості 1 937 100,00, ціна за одиницю виміру без ПДВ - 13,65 грн., загальна ціна з ПДВ 31 729 698,00 грн.; з 08.04.2016 року до закінчення терміну дії договору: дизельне паливо (зимове/літнє), ДСТУ 4840:2007 та/або ДСТУ 7688:2015, у кількості 1 684 773,00, ціна за одиницю виміру без ПДВ - 14,65 грн., загальна ціна з ПДВ 29 618 309,34 грн.

У відповідності до специфікації, яка є додатком № 1 до договору поставки № 98-В-АМПУ-15 від 06.11.2015 року, в редакції додаткової угоди № 3 від 15.04.2016 року, з урахуванням протоколу розбіжностей № 1 від 15.04.2016 року до додаткової угоди № 3 від 15.04.2016 року відповідач мав поставити наступний асортимент та кількість товару: з 06.11.2015 року до 31.03.2016 року включно: дизельне паливо (зимове/літнє), ДСТУ 4840:2007 та/або ДСТУ 7688:2015, у кількості 1 370 040,00, ціна за одиницю виміру без ПДВ - 13,65 грн., загальна ціна з ПДВ 22 441 255,20 грн.; з 01.04.2016 року включно до закінчення терміну дії договору: дизельне паливо (зимове/літнє), ДСТУ 4840:2007 та/або ДСТУ 7688:2015, у кількості 2 213 126,00, ціна за одиницю виміру без ПДВ - 14,65 грн., загальна ціна з ПДВ 38 906 755,08 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору поставки № 98-В-АМПУ-15 від 06.11.2015 року та замовлень на партію товару №№ 1827/1 від 04.04.2016 року (строк поставки товару 06.04.2016 року), 1897/2, 1897/3, 1897/4 від 06.04.2016 року (строк поставки товару 08.04.2016 року), 2047/2, 2047/3 від 12.04.2016 року (строк поставки товару 14.04.2016 року), 2069/1, 2099/1 від 13.04.2016 року (строк поставки товару 15.04.2016 року) відповідач поставив позивачу обумовлений договором товар, що підтверджується видатковими накладними: №№ ТР-0004289 від 13.04.2016 року на суму 65 274,54 грн., ТР-0004356 від 19.04.2016 року на суму 311 060,52 грн., ТР-0004358 від 19.04.2016 року на суму 181 988,16 грн., ТР-0004360 від 19.04.2016 року на суму 74 363,40 грн., ТР-0004365 від 19.04.2016 року на суму 550 728,66 грн., ТР-0004370 від 18.04.2016 року на суму 582 249,60 грн., ТР- 0004371 від 18.04.2016 року на суму 568 537,20 грн., ТР-0004372 від 19.04.2016 року на суму 547 177,50 грн., ТР-0004373 від 19.04.2016 року на суму 576 500,94 грн., ТР-0004374 від 19.04.2016 року на суму 382 488,06 грн., ТР-0004375 від 19.04.2016 року на суму 578 733,60 грн., ТР-0004376 від 19.04.2016 року на суму 562 665,48 грн., ТР-0004377 від 19.04.2016 року на суму 599 935,08 грн., ТР-0004393 від 20.04.2016 року на суму 567 781,26 грн., ТР-0004394 від 20.04.2016 року на суму 568 713,00 грн., ТР-0004395 від 20.04.2016 року на суму 558 622,08 грн., ТР-0004396 від 20.04.2016 року на суму 561 030,54 грн., ТР- 0004397 від 20.04.2016 року на суму 561 030,54 грн., ТР-0004398 від 22.04.2016 року на суму 72 025,26 грн., ТР-0004399 від 22.04.2016 року на суму 35 722,56 грн., ТР-0004451 від 22.04.2016 року на суму 72 025,26 грн., ТР-0004454 від 22.04.2016 року на суму 38 922,12 грн., ТР-0004455 від 22.04.2016 року на суму 86 106,84 грн., ТР-0004486 від 25.04.2016 року на суму 559 782,36 грн., ТР-0004487 від 25.04.2016 року на суму 561 311,82 грн., ТР-0004488 від 25.04.2016 року на суму 557 092,62 грн., ТР-0004506 від 26.04.2016 року на суму 35 283,06 грн., ТР-0004510 від 27.04.2016 року на суму 35 687,40 грн., ТР- 0004516 від 27.04.2016 року на суму 36 478,50 грн., ТР-0004527 від 27.04.2016 року на суму 569 398,62 грн., ТР-0004709 від 11.05.2016 року на суму 488 091,12 грн., ТР-0004818 від 26.05.2016 року на суму 35 160,00 грн.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності зі статтею 664 Цивільного кодексу України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Як встановлено судом, товар відповідач поставив з порушенням строків встановлених у замовленнях позивача на поставку товару, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про порушення відповідачем зобов'язань за договором поставки № 98-В-АМПУ-15 від 06.11.2015 року щодо строків своєчасної поставки товару.

При цьому, відповідач у клопотанні б/н від 22.08.2016 року, поданому до відділу діловодства суду 23.08.2016 року, просив суд зменшити розмір штрафних санкцій до 7000,00 грн., посилаючись на те, що різке коливання курсу гривні у співвідношенні до іноземної валюти спричинило підвищення цін на паливно-мастильні матеріали, що підтверджується даними Державного підприємства "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків" середня вартість дизельного пального складала 17,84-18,49 грн. з ПДВ, у зв'язку з чим відповідач запропонував позивачу підвищити ціну за одиницю товару з 13, 65 грн. до 15, 00 грн. без ПДВ, проте, позивачем пропозиція відповідача залишена без задоволення, тому відповідач змушений був поставляти товар за цінами, що на той час були дуже занижені.

На підтвердження вказаних обставин, відповідачем до клопотання б/н від 22.08.2016 року додано довідки Державного підприємства "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", а саме: довідку № 4.3/814 від 23.11.2015 року з якої вбачається, що мінімальна ціна дизельного пального складала 17,84 грн., а середня вартість - 18,49 грн. з ПДВ; з довідки № 4.3/2 від 04.01.2016 року вбачається, що мінімальна ціна дизельного пального складала за умови доставки у автоцистернах, партіями від 1 до 40 т - 17,68-18,79 грн./кг, а за умови доставки у бочках об'ємом 165-170 кг, партіями від 660 до 850 кг - 18,98-20,40 грн./ кг; з довідки № 116/54 від 12.03.2016 року вбачається, що мінімальна ціна дизельного пального складала за умови доставки у автоцистернах, партіями від 1 до 40 т - 17,37-18,54 грн./кг, а за умови доставки у бочках об'ємом 165-170 кг, партіями від 660 до 850 кг - 18,67-20,15 грн./ кг.

Крім того, відповідач зазначив, що позивачем неналежним чином виконувалися зобов'язання в частині повноти та вчасності оплати грошових коштів за поставлений на підставі договору поставки № 98-В-АМПУ-15 від 06.11.2015 року товар, у зв'язку з чим станом на 31.03.2016 року у позивача перед відповідачем існувала заборгованість за поставлений товар у розмірі 969 663,24 грн., а станом на 30.04.2016 року дебіторська заборгованість відповідача за зобов'язаннями позивача складала 11 058 716,58 грн., що негативно вплинуло на здатність відповідача належним чином вести свою господарську діяльність та у встановлений строк вчасно, та у повному обсязі здійснювати поставку товару позивачу.

Відповідач також вказує, що поставка товару здійснювалася з простроченням на дуже не значні строки, а саме: заявка від 04.04.2016 року, у значній мірі виконана з простроченням у 6 днів, заявка від 06.04.2016 року на 85% відсотків виконана з простроченням у 10 та 11 днів, заявка від 12.04.2016 року виконана на 5 та 12 день після спливу строку на поставку товару, передбаченого договором, а заявка від 13.04.2016 року виконана з простроченням у 4 та 6 днів, тому штрафні санкції за затримку у здійсненні поставки товару, в середньому, на 7 днів у розмірі 700 102,00 грн. є непомірно великі порівняно із наслідкам порушення зобов'язання.

Як зазначає відповідач, він знаходиться у дуже скрутному становищі, що підтверджується довідкою обслуговуючого банку № 015-3/489 від 19.08.2016 року, з якої вбачається, що за період з 01.04.2016 року по 18.08.2016 року у відповідача залишок коштів на рахунку станом на квітень 2016 року складає (- 954 954,07 грн.), станом на травень 2016 року - (- 547 240,20 грн.), станом на червень 2016 року - 1 313 502,60 грн., станом на липень 2016 року - (- 3 276 521,96 грн.), станом на серпень 2016 року - (- 3 565 978,75 грн.), що у разі задоволення позовних вимог у повному обсязі значно погіршить майновий стан відповідача, що призведе до банкрутства останнього.

Розглянувши в судовому засіданні 23.08.2016 року подане відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 7000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За умовами ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У рішенні №7-рп/2013 від 11.07.2013 року Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що зобов'язання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 року Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Відповідно до положень ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, вимога щодо врахування принципу розумності є прямою вимогою закону до договору.

Пунктом 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В п.п. 3.17.4. п. 3.17. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до п.42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» №01-8/211 від 07.04.2008 року, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 16.09.2011 року у справі №5005/4542/2011.

З матеріалів справи вбачається, що поставка товару за договором поставки № 98-В-АМПУ-15 від 06.11.2015 року та на підставі замовлень на партію товару №№ 1827/1 від 04.04.2016 року (строк поставки товару 06.04.2016 року), 1897/2, 1897/3, 1897/4 від 06.04.2016 року (строк поставки товару 08.04.2016 року), 2047/2, 2047/3 від 12.04.2016 року (строк поставки товару 14.04.2016 року), 2069/1, 2099/1 від 13.04.2016 року (строк поставки товару 15.04.2016 року) здійснювалася з простроченням строків, що підтверджується видатковими накладними: №№ ТР-0004289 від 13.04.2016 року на суму 65 274,54 грн., ТР-0004356 від 19.04.2016 року на суму 311 060,52 грн., ТР-0004358 від 19.04.2016 року на суму 181 988,16 грн., ТР-0004360 від 19.04.2016 року на суму 74 363,40 грн., ТР-0004365 від 19.04.2016 року на суму 550 728,66 грн., ТР-0004370 від 18.04.2016 року на суму 582 249,60 грн., ТР- 0004371 від 18.04.2016 року на суму 568 537,20 грн., ТР-0004372 від 19.04.2016 року на суму 547 177,50 грн., ТР-0004373 від 19.04.2016 року на суму 576 500,94 грн., ТР-0004374 від 19.04.2016 року на суму 382 488,06 грн., ТР-0004375 від 19.04.2016 року на суму 578 733,60 грн., ТР-0004376 від 19.04.2016 року на суму 562 665,48 грн., ТР-0004377 від 19.04.2016 року на суму 599 935,08 грн., ТР-0004393 від 20.04.2016 року на суму 567 781,26 грн., ТР-0004394 від 20.04.2016 року на суму 568 713,00 грн., ТР-0004395 від 20.04.2016 року на суму 558 622,08 грн., ТР-0004396 від 20.04.2016 року на суму 561 030,54 грн., ТР- 0004397 від 20.04.2016 року на суму 561 030,54 грн., ТР-0004398 від 22.04.2016 року на суму 72 025,26 грн., ТР-0004399 від 22.04.2016 року на суму 35 722,56 грн., ТР-0004451 від 22.04.2016 року на суму 72 025,26 грн., ТР-0004454 від 22.04.2016 року на суму 38 922,12 грн., ТР-0004455 від 22.04.2016 року на суму 86 106,84 грн., ТР-0004486 від 25.04.2016 року на суму 559 782,36 грн., ТР-0004487 від 25.04.2016 року на суму 561 311,82 грн., ТР-0004488 від 25.04.2016 року на суму 557 092,62 грн., ТР-0004506 від 26.04.2016 року на суму 35 283,06 грн., ТР-0004510 від 27.04.2016 року на суму 35 687,40 грн., ТР- 0004516 від 27.04.2016 року на суму 36 478,50 грн., ТР-0004527 від 27.04.2016 року на суму 569 398,62 грн., ТР-0004709 від 11.05.2016 року на суму 488 091,12 грн., ТР-0004818 від 26.05.2016 року на суму 35 160,00 грн., які містять фактичну дату отримання товару позивачем.

При цьому, судом встановлено, з довідки обслуговуючого банку № 015-3/489 від 19.08.2016 року вбачається, що за період з 01.04.2016 року по 18.08.2016 року у відповідача залишок коштів на рахунку станом на квітень 2016 року складає (- 954 954,07 грн.), станом на травень 2016 року - (- 547 240,20 грн.), станом на червень 2016 року - 1 313 502,60 грн., станом на липень 2016 року - (- 3 276 521,96 грн.), станом на серпень 2016 року - (- 3 565 978,75 грн.) підтверджує скрутне фінансове становище відповідача.

Водночас, судом також встановлено неналежне виконання позивачем зобов'язань за договором поставки № 98-В-АМПУ-15 від 06.11.2015 року в частині своєчасної та повної оплати поставленого відповідачем товару, що підтверджується довідкою б/н від 23.08.2016 року за підписом директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл Рітейл" - Камінської А.А., відповідно до якої заборгованість позивача перед відповідачем по оплаті поставленого товару становить 731 148,29 грн., карткою рахунком 3611 за період з 01.12.2015 року по 22.08.2016 року, відповідно до якої сальдо на 22.08.2016 року становить 731 148,29 грн., а також довідкою про наявність заборгованості за поставлений товар згідно договору № 98-В-АМПУ-15 від 06.11.2015 року з якої вбачається, що станом на 23.08.2016 року заборгованість позивача перед відповідачем за договором становить 731 148,29 грн.

За таких обставин, враховуючи, що розмір штрафних санкцій (штрафу та пені), заявлених до стягнення, становить надмірно велику суму, зважаючи на обставини, якими відповідач мотивує підставу для зменшення розміру штрафних санкцій, а також неналежне виконання позивачем зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати поставлено товару, використовуючи своє право, надане ст. 233 Господарського кодексу України та відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку клопотання відповідача задовольнити частково та зменшити розмір штрафних санкцій (штрафу та пені) до 50 000,00 грн. (25 000,00 грн. - штрафу + 25 000,00 грн. - пені).

При цьому, зменшення штрафних санкцій (штрафу та пені) до 50 000,00 грн. (25 000,00 грн. - штрафу + 25 000,00 грн. - пені) не завдасть збитків позивачу, водночас сприятиме відповідачу у виконанні його зобов'язання по сплаті вказаної суми.

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 " Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Клопотання б/н від 22.08.2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл Рітейл" про зменшення розміру штрафних санкцій до 7000,00 грн. задовольнити частково.

2. Зменшити розмір штрафних санкцій (штрафу та пені), які підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл Рітейл" на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до 50 000,00 грн. (25 000,00 грн. - штрафу та 25 000,00 грн. - пені).

3. Позов задовольнити частково.

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл Рітейл" (, адреса: 01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 5-В) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (, адреса: 54017, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 27) штрафних санкцій: штрафу - 25 000,00 грн. (двадцять п'ять тисяч гривень), пені - 25 000,00 грн. (двадцять п'ять тисяч гривень) та судовий збір - 10 501,53 грн. (десять тисяч п'ятсот одна гривня 53 копійки). Видати наказ.

5. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 29.08.2016 року.

Суддя О.С. Комарова