РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2016 р. Справа № 906/631/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Савченко Г.І.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача:

- Відділу освіти ВК Коростенської міської ради: не з'явився

- ПАТ "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком": Поліщук О.Л. - представник

за довіреністю від 27.12.2015р. №2055

від третьої особи: не з'явився

за участю прокурора: Маринич В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області

на рішення господарського суду Житомирської області

від 21.07.16 р. у справі № 906/631/16 (суддя Шніт А.В.)

за позовом Керівника Коростенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Коростенської міської ради, м.Коростень Житомирської області

до - Відділу освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради, м.Коростень Житомирської області

- Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком", м.Житомир

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Коростенської загальноосвітньої школи I-III ступенів №5 Житомирської області, м.Коростень Житомирської області

про визнання недійсним договору оренди №07/2013 від 22.05.2013, припинення зобов'язання за вказаним договором оренди на майбутнє, зобов'язання звільнення нежитлового приміщення площею 17,42 кв.м.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 21.07.2016р. у справі №906/631/16 у задоволенні позову Керівника Коростенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Коростенської міської ради до Відділу освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради та Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Коростенської загальноосвітньої школи I-III ступенів №5 Житомирської області про визнання недійсним договору оренди №07/2013 від 22.05.2013р., припинення зобов'язання за вказаним договором оренди на майбутнє, зобов'язання звільнення нежитлового приміщення площею 17,42кв.м., - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Заступник прокурора Житомирської області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Також, просить судові витрати покласти на відповідачів.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає рішення місцевого господарського суду незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права та процесуального права;

- стверджує, що судом неповно, однобічно досліджено обставини, що мають значення для справи, та надано доказам неналежну правову оцінку, у зв'язку з чим суд дійшов неправильних висновків, а тому рішення підлягає скасуванню. Також, покликається на те, що судом не дотримано вимоги ст.43 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом;

- зазначає, що судом не враховано, що згідно імперативних вимог ч.5 ст.63 Закону України "Про освіту", об'єкти освіти і науки, які фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням;

- не погоджуючись із висновком суду про те, що Коростенською міською радою добровільно надано дозвіл відділу освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради на укладення оспорюваного договору. Зауважує, що з матеріалів справи вбачається, що рішення від 22.05.2013р. №212 про надання дозволу на укладення договору між відповідачами прийнято саме виконавчим комітетом Коростенської міської ради, а не Коростенською міською радою;

- додає, що судом не враховано, що згідно ч.2 ст.44 Закону України "Про загальну середню освіту" вимоги до матеріально-технічної бази загальноосвітніх навчальних закладів визначаються відповідними будівельними і санітарно-гігієнічними нормами і правилами;

- звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що у ході розгляду справи місцевим господарським судом встановлено, та сторонами не оспорювалось те, що майно, яке передано в оренду ПАТ "Укртелеком", перебуває на балансі Відділу освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради, тобто є приміщенням загальноосвітнього навчального закладу комунальної форми власності;

- констатує, що судом першої інстанції встановлено, та не заперечувалось відповідачем, той факт, що основним видом діяльності ПАТ "Укртелеком" є діяльність у сфері проводового електрозв'язку, у зв'язку з чим останнім в орендованому приміщенні розміщено автоматичну телефонну станцію, яка обслуговує 761 абонента. Забезпечення абонентів проводовим зв'язком не може мати і не має жодного стосунку до організації та проведення навчально-виховного процесу у школі, проте вказані обставини залишилися поза увагою суду;

- зазначає, що застосовуючи положення ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом першої інстанції не враховано, що основною метою ст.1 Першого протоколу є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Зокрема вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності;

- обґрунтовує те, що в даній справі звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про передачу в оренду майна державного навчального закладу, та його повернення балансоутримувачу, оскільки останнє передане в користування ПАТ "Укртелеком" з порушенням встановленого законом порядку.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.08.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 31.08.2016р..

25.08.2016р. на поштову адресу суду від Відділу освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради надійшов лист від 23.08.2016р. №596, в якому останній заперечив проти апеляційної скарги на рішення господарського суду Житомирської області від 21.07.2016р. у справі №906/631/16. Також, просив розглядати апеляційну скаргу за відсутності його представника.

26.08.2016р. до суду по факсу та 29.08.2016р. на поштову адресу суду від Коростенської міської ради надійшов лист від 26.08.2016р. №114, в якому остання вважає рішення господарського суду Житомирської області від 21.07.2016р. у справі №906/631/16 правомірним, а апеляційну скаргу прокуратури заперечує в повному обсязі. Також, просить розглядати апеляційну скаргу за відсутності її представника.

Прокурор в судовому засіданні 31.08.2016р. підтримала доводи апеляційної скарги та надала пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд рішення господарського суду Житомирської області від 21.07.2016р. у справі №906/631/16 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Представник Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" у письмовому відзиві від 23.08.2016р. №422/20 на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 31.08.2016р. заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд рішення господарського суду Житомирської області від 21.07.2016р. у справі №906/631/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Третя особа не скористалася правом подачі письмового відзиву на апеляційну скаргу, що, у відповідності до ч.2 ст.96 ГПК України, не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

Відділ освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради та Коростенська міська рада в судове засідання 31.08.2016р. не з'явились.

Третя особа в судове засідання 31.08.2016р. не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції та той факт, що неявка в засідання суду представників відсутніх учасників судового процесу, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового акту, судова колегія розглянула апеляційну скаргу за відсутності представників останніх.

Заслухавши пояснення прокурора та представника ПАТ "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком", обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради від 22.05.2013р. №212 надано дозвіл Відділу освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради на укладення з Житомирською філією ПАТ "Укртелеком" договору оренди частини нежитлового приміщення, розташованого по вул.Островського, 2, в м.Коростені, загальною площею 17,42м.кв. (а.с. 22).

22.05.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі директора Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" (орендар) та Відділом освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради (орендодавець) укладено договір оренди частини нежилого приміщення №07/2013 (далі - договір), згідно п.1 якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, а саме: частину нежитлового приміщення ЗОШ №5 за адресою: м. Коростень, вул.Островського, 2, загальною площею 17,42м.кв. (а.с.23-27).

Об'єкт оренди надається орендареві в тимчасове платне використання для розміщення обладнання стаціонарного телефонного зв'язку (п.2.1 договору).

Пунктом 3.1 договору сторони втсновили, що орендар вступає в строкове платне користування об'єктом оренди в строк, вказаний в договорі, з моменту підписання акту прийому-передачі об'єкта оренди, але не раніше дати підписання сторонами цього договору. Підписання акту здійснюється комісією, яка складається з представників двох сторін.

Об'єкт, що орендується, вважається переданим в оренду з моменту підписання акту прийняття-передачі (п.3.3 договору).

У відповідності до п.4.1 договору, він діє з 22.05.2013р. по 21.04.2016р. терміном на два роки 11 місяців.

Згідно п.4.2 договору, у разі відсутності письмового повідомлення (заяви) від однієї зі сторін іншій стороні про припинення або зміну умов оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору за умови належного виконання з боку орендаря умов договору оренди, такий договір вважається пролонгованим (продовженим) на той самий термін і на тих самих умовах.

Розмір орендної плати та порядок розрахунків визначено у розділі 5 договору.

Права та обов'язки орендаря сторони передбачили у розділі 7 договору, а розділом 8 - права та обов'язки орендодавця.

У відповідності до п.п.13.1. 13.2 договору, додатками до нього є акт прийняття-передачі об'єкта оренди (а.с.28) та розрахунок вартості орендної плати (а.с.29).

Договір оренди частини нежилого приміщення від 22.08.2013р. №07/2013 підписаний сторонами, скріплений відтисками їх печаток і зареєстрований у відділі по управлінню та приватизації міської комунальної власності за №22 від 01.07.2012р..

Відповідно до акту прийняття-передачі частини нежитлового приміщення від 22.05.2013р. (додаток 2 до договору), який підписано сторонами та скріплено відтисками їхз печаток, орендодавцем передано орендарю частину нежитлового приміщення ЗОШ №5 за адресою: м.Коростень, вул.Островського, 2, загальною площею 17,42кв.м (а.с.28).

За вказаних обставин, Керівник Коростенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Коростенської міської ради звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом до Відділу освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради та Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" про визнання недійсним договору оренди частини нежитлового приміщення №07/2013 від 22.05.2013р., укладеного між Відділом освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради та Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком", загальною площею 17,42м.кв., розташованого в приміщенні Коростенської загальноосвітньої школи I-III ступенів №5 Житомирської області, вартість якого становить 25045,00грн.; припинення з 15.06.2016р. зобов'язання за вказаним договором оренди на майбутнє; зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" звільнити нежитлове приміщення загальною площею 17,42м.кв. та повернути його Відділу освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради (а.с.3-11).

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 01.07.2016р. прийнято позовну заяву, порушено провадження у справі №906/631/16 та призначено її до розгляду. Також, даною ухвалою залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Коростенську загальноосвітню школу I-III ступенів №5 Житомирської області.

Обґрунтовуючи позовну заяву, прокурор посилається на порушення відповідачами вимог ст.63 Закону України "Про освіту", а також п.3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01.

Як вже зазначалося, рішенням господарського суду Житомирської області від 21.07.2016р. у справі №906/631/16 у задоволенні позову відмовлено (а.с.159-162).

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.8 ЦК України встановлено, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Відповідно до п.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ч.1 п.4 ст.179 Господарського кодексу України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до частин 1, 2 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст.627 ЦК України, яка надає можливість сторонам бути вільними в укладенні договору, що дозволяє сторонам укладати договір, який хоч і не передбачений цивільним законодавством, але не суперечить його загальним засадам (ст.6 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ч.1 ст.283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у ст.203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст.207 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч.3 ст.207 ГК України виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі, якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Статтею 215 ЦК України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про іпотеку", "Про страхування", "Про банки і банківську діяльність", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" та іншими актами законодавства.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057 1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як свідчать матеріали справи, у відповідності до п.1.1 Положення про відділ освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради, затвердженого рішенням тридцять першої сесії VI скликання Коростенської міської ради від 13.03.2014р. №1402, Відділ освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради (далі - Відділ освіти) є виконавчим органом міської ради, підпорядкованим її виконавчому комітету та міському голові (а.с.91-99).

Відділ освіти у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами та іншими нормативно-правовими документами Міністерства освіти і науки України, розпорядженнями обласної державної адміністрації, наказами управління освіти і науки обласної державної адміністрації, рішеннями міської ради, міського виконавчого комітету та розпорядженнями міського голови, а також цим Положенням (п.1.2 Положення про відділ освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради, затвердженого рішенням тридцять першої сесії VI скликання Коростенської міської ради від 13.03.2014 №1402).

Як зазначалось вище, рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради від 22.05.2013р. №212 надано дозвіл Відділу освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради на укладення з Житомирською філією ПАТ "Укртелеком" договору оренди частини нежитлового приміщення, розташованого по вул.Островського, 2, в м.Коростені, загальною площею 17,42м.кв..

Надалі, 22.05.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі директора Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" (орендар) та Відділом освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради (орендодавець) укладено договір оренди частини нежилого приміщення №07/2013, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, а саме: частину нежитлового приміщення ЗОШ №5 за адресою: м.Коростень, вул.Островського, 2, загальною площею 17,42м.кв..

Згідно п.1.1 Статуту Коростенської загальноосвітньої школи I-III ступенів №5 Житомирської області, остання є комунальним закладом (а.с.35-56).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з плану-схеми першого поверху будівлі Коростенської загальноосвітньої школи I-III ступенів №5 Житомирської області (а.с.111), а також з письмового відзиву Коростенської міської ради Житомирської області №505 від 07.07.2016р. на позовну заяву (а.с.89-90) і письмового пояснення Коростенської загальноосвітньої школи I-III ступенів №5 Житомирської області на позовну заяву (а.с.151) частина нежитлового приміщення, яка є об'єктом спірного договору, знаходиться зліва від запасного входу за сходами, до якого вихованці навчального закладу вільного доступу не мають. Вказане приміщення не використовується школою у навчально-виховних цілях. Тобто, у зв'язку із особливостями проектного розміщення приміщення, що є об'єктом оренди, його використання Житомирською філією ПАТ "Укртелеком" жодним чином не впливає та не перешкоджає учасникам навчально-виховного процесу.

Також, у відзиві Відділу освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради №505 від 07.07.2016 на позовну заяву вказано, що надходження за оренду приміщення дають можливість покращувати матеріальну базу навчального закладу (а.с.89-90).

У відзиві №392/20 від 12.07.2016 на позовну заяву Житомирською філією ПАТ "Укртелеком" також зазначено, що у випадку задоволення позовних вимог не буде захищене будь-чиє порушене право, зокрема, держави, а навпаки - буде спричинена шкода як сторонам у справі, так й інтересам територіальної громади м. Коростеня (а.с.113-117). За даними Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" (а.с.144) в орендованому приміщенні з 29.12.2003р. введена в експлуатацію автоматична телефонна станція типу SI-2000 на 784 телефонних номерів, яка станом на 01.07.2016р. забезпечує телекомунікаційними послугами 761 абонента, з яких: 18 абонентів - юридичні особи; 743 абоненти фізичні особи, в тому числі 222 абонента - громадяни, які відповідно до законодавства України мають право на отримання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах. При цьому, вказане АТС запроектовано та побудовано відповідно до рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради від 02.10.2002р. №559 "Про надання дозволу на проектування та будівництво телефонної станції" (а.с.118) за погодженням з відділом освіти (а.с.119), дирекції Коростенської загальноосвітньої школи №5 (а.с.120), самостійної державної пожежної частини №8 Держпожнагляду м. Коростеня (а.с.122) та введено в експлуатацію згідно Акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта 29.12.2003 (а.с.123-124). Перший договір оренди між відповідачами був укладений 01.02.2003 строком на 10 років (а.с.146-150).

Згідно приписів ст.ст.28, 29 Закону України "Про освіту", система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти. Структура освіти включає: дошкільну освіту, загальну середню освіту, позашкільну освіту, професійно-технічну освіту, вищу освіту, післядипломну освіту та самоосвіту.

Отже, за змістом наведених норм законодавства, під освітньою діяльністю розуміється діяльність закладів, що входять до системи освіти, з метою здобуття відповідного виду освіти і задоволення інших освітніх потреб здобувачів освіти та інших осіб, що визначаються метою освіти.

Колегія також зауважує, що відповідно до ст.4 Закону України "Про загальну середню освіту", систему загальної середньої освіти становлять: загальноосвітні навчальні заклади всіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, навчально-виробничі комбінати, позашкільні заклади, науково-методичні установи та органи управління системою загальної середньої освіти, а також професійно-технічні та вищі навчальні заклади I-II рівнів акредитації, що надають повну загальну середню освіту.

В свою чергу, згідно з п.1.2 Положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки від 01.08.2001р. №563, навчально-виховний процес, як складова освітньої діяльності - це система організації навчально-виховної, навчально-виробничої діяльності, визначеної навчальними, науковими, виховними планами (уроки, лекції, лабораторні заняття, час відпочинку між заняттями, навчальна практика, заняття з трудового, професійного навчання і професійної орієнтації, виробнича практика, робота у трудових об'єднаннях, науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи, походи, екскурсії, спортивні змагання, перевезення чи переходи до місця проведення заходів тощо).

Матеріали справи свідчать, що місцевим господарським судом залишено поза увагою той факт, що згідно договору оренди частини нежилого приміщення від 22.08.2013р. №07/2013 частина приміщення школи передана Публічному акціонерному товариству "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" для розміщення обладнання стаціонарного телефонного зв'язку, тобто суто в цілях господарської діяльності орендаря, не пов'язаної з навчально-виховним процесом та не з метою надання освітніх послуг.

Частина 1 ст.760 ЦК України визначає можливість встановлення законом видів майна, що не можуть бути предметом договору найму (оренди).

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна», не можуть бути об'єктами оренди - об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до ч.2 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна".

Частиною 2 статті 18 Закону України "Про освіту" визначено, що навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Статтею 61 Закону України "Про освіту" встановлено, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування.

Додатковими джерелами фінансування є, зокрема, доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.61 Закону України "Про освіту" фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Додатковими джерелами фінансування, зокрема, визначено доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

У відповідності до ч.5 ст.63 Закону України "Про освіту", об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Пунктом 105 Положення про загальноосвітній навчальний заклад, затвердженого постановою КМ України від 27.08.2010р. №778 конкретизовано, що джерелами фінансування закладу є доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, навчально-дослідних ділянок, підсобних господарств, від передачі в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Підпунктом 2 п.8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №796 від 27.08.2010р., також передбачено, що навчальні заклади можуть надавати в оренду будівлі, споруди, окремі тимчасово вільні приміщення і площі, інше рухоме та нерухоме майно або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Проте, згідно імперативних вимог ч.5 ст.63 Закону України "Про освіту", об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Отже, вирішальним в аспекті неухильного дотримання вимог ч.5 ст.63 Закону України "Про освіту" законодавець визначає обов'язкове використання об'єктів освіти і науки, що фінансуються з бюджету, за цільовим призначенням, тобто тісну пов'язаність з навчально-виховним процесом мети такого використання (в тому числі на умовах оренди).

Згідно з п.3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється. Ці норми затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України №63 від 14.08.2001р. та розповсюджуються на загальноосвітні навчальні заклади І, І-ІІ, І-ІІІ ступенів, спеціалізовані школи І, ІІ, ІІІ ступенів, гімназії, ліцеї, колегіуми, які проектуються, будуються, реконструюються та ті, що функціонують незалежно від типу, форм власності та підпорядкованості.

Оскільки приміщення, яке передане в оренду є частиною будівлі навчального корпусу, що перебуває на балансі Відділу освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради, а тому воно може передаватись в оренду виключно для діяльності, пов'язаної з навчально-виховним процесом.

Зі змісту п.2.1 договору оренди частини нежилого приміщення від 22.08.2013р. №07/2013 колегією суддів вбачається, що орендоване приміщення за оспорюваним договором використовуються з метою розміщення обладнання стаціонарного телефонного зв'язку.

Крім того, як вбачається з наявного в матеріалах справи письмового пояснення Коростенської загальноосвітньої школи I-III ступенів №5 Житомирської області на позовну заяву, до розташування Житомирськю філією ПАТ "Укртелеком" обладнання стаціонарного телефонного зв'язку приміщення (яке є об'єктом оспорюваного договору) в цілях навчально-виховного процесу не використовувалось (а.с.151).

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що приміщення передано в орендне користування не для використання в навчально-виховному процесі, а тому має місце порушення ст.4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна" та ст.63 Закону України "Про освіту".

Наразі таке майно визначено положеннями ч.2 ст.4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", якими, зокрема, заборонено передачу в оренду об'єктів державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до ч.2 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (крім пам'яток культурної спадщини, нерухомих об'єктів, які знаходяться на території історико-культурних заповідників).

В свою чергу, ч.2 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна" серед державного майна, яке не підлягає приватизації та має загальнодержавне значення, визначає об'єкти освіти, що фінансуються з державного бюджету.

Таким чином, системний аналіз положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та Закону України "Про приватизацію державного майна" вказує на те, що не може бути об'єктом оренди майно за одночасної наявності таких ознак: перебування майна у державній власності; майно є об'єктом освіти, що фінансується з державного бюджету.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, об'єкт договору оренди знаходиться у комунальній власності, а встановлений судом в силу ч.2 ст.18 Закону України "Про освіту" статус державного навчального закладу жодною мірою не впливає на режим власності в контексті приналежності такого майна, на чому наголошує ПАТ "Укртелеком".

Отже, колегія суддів вважає, що прокурором доведено факт того, що оспорюваний договір оренди частини нежилого приміщення від 22.08.2013р. №07/2013 суперечить нормам Закону України "Про освіту", а тому є правові підстави для визнання його недійсним.

Статтею 236 ЦК України передбачено, що якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Як вже зазначалось, відповідно до вимог ч.3 ст.207 ГК України, виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або частково, припиняється з дня набрання рішенням законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі, якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним.

Відповідно до п.4 Положення про Державну санітарно-епідеміологічну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011р. №400/2011, нагляд та контроль за дотриманням вимог санітарного законодавства органами виконавчої влади і органами місцевого самоврядування, органами влади Автономної Республіки Крим, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, фізичними особами та громадянами, реалізацією ними санітарних та протиепідемічних (профілактичних) заходів, безпосередньо здійснює Держсанепідем служба України.

У матеріалах справи наявний лист №1796 від 10.12.2002р. Коростенської районної санітарно-епідеміологічної станції, з якого вбачається, що остання погоджує розміщення АТС типу SI-2000 у виділеному приміщенні школи №5 (а.с.121).

Однак, вказаний вище лист до уваги колегії суддів не береться, оскільки об'єкт оренди використовувався не в навчально-виховному процесі, що прямо суперечить приписам законодавства України.

Господарський суд відповідно до приписів ст.43 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків, визначитись чи потребуються спеціальні знання для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору.

Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012р. "Про судове рішення" наголошено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

У відповідності до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно вимог ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За змістом ст.36 ГПК України, письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

При цьому, згідно ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Заступника прокурора Житомирської області підлягає задоволенню, в свою чергу, керуючись п.3 ч.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду Житомирської області від 21.07.2016р. у справі №906/631/16 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст.44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області задовольнити.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 21.07.2016р. у справі №906/631/16 скасувати.

Прийняти нове рішення, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"1. Позов задоволити.

2. Визнати недійсним договір оренди частини нежитлового приміщення №07/2013 від 22.05.2013р., укладеного між Відділом освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради (11500, м.Коростень, вул.Грушевського, 66 ідентифікаційний код 02143212) та Публічним акціонернимо товариством "Укртелеком" (01601, м.Київ, бул.Тараса Шевченка, 18, ідентифікаційний код 21560766) в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" (10014, м.Житомир, вул.Київська, 20, ідентифікаційний код 01184114), загальною площею 17,42м.кв., розташованого в приміщенні Коростенської загальноосвітньої школи I-III ступенів №5 Житомирської області, вартість якого становить 25045,00грн..

3. Публічному акціонерному товариству "Укртелеком" (01601, м.Київ, бул.Тараса Шевченка, 18, ідентифікаційний код 21560766) в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" (10014, м.Житомир, вул.Київська, 20, ідентифікаційний код 01184114) звільнити нежитлове приміщення загальною площею 17,42м.кв. та повернути його Відділу освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради (11500, м.Коростень, вул.Грушевського, 66 ідентифікаційний код 02143212).

4. Стягнути з Відділу освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради (11500, м.Коростень, вул.Грушевського, 66 ідентифікаційний код 02143212) на користь Прокуратури Житомирської області (10008, м.Житомир, вул.1Травня, 11, ідентифікаційний код 02909950, р/р 1049, МФО 820172, банк - Державна казначейська служба України, м.Київ, призначення платежу - повернення судового збору (судових витрат)) 1378грн. 00коп. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м.Київ, бул.Тараса Шевченка, 18, ідентифікаційний код 21560766) в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" (10014, м.Житомир, вул.Київська, 20, ідентифікаційний код 01184114) на користь Прокуратури Житомирської області (10008, м.Житомир, вул.1Травня, 11, ідентифікаційний код 02909950, р/р 1049, МФО 820172, банк - Державна казначейська служба України, м.Київ, призначення платежу - повернення судового збору (судових витрат)) 1378грн. 00коп. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

6. Видати накази.".

3. Стягнути з Відділу освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради (11500, м.Коростень, вул.Грушевського, 66 ідентифікаційний код 02143212) на користь Прокуратури Житомирської області (10008, м.Житомир, вул.1Травня, 11, ідентифікаційний код 02909950, р/р 1049, МФО 820172, банк - Державна казначейська служба України, м.Київ, призначення платежу - повернення судового збору (судових витрат)) 1515грн. 80коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м.Київ, бул.Тараса Шевченка, 18, ідентифікаційний код 21560766) в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" (10014, м.Житомир, вул.Київська, 20, ідентифікаційний код 01184114) на користь Прокуратури Житомирської області (10008, м.Житомир, вул.1Травня, 11, ідентифікаційний код 02909950, р./р 1049, МФО 820172, банк - Державна казначейська служба України, м.Київ, призначення платежу - повернення судового збору (судових витрат)) 1515грн. 80коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити господарському суду Житомирської області.

5. Справу №906/153/16 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.

Віддрук. прим.:

1 - до справи,

2 - Коростенській міській раді (11500, Житомирська обл., м.Коростень, вул.Грушевського, 22),

3 - Відділу освіти ВК Коростенської міської ради

(11500, Житомирська обл., м.Коростень, вул.Грушевського, 66),

4, 5 - ПАТ "Укртелеком" (01601, м.Київ, бульв. Тараса Шевченка, 18,

10014, м.Житомир, вул.Київська, 20)

6 - Коростенській загальноосвітній школі I-III ступенів №5 Житомирської області

(11500, Житомирська обл., м.Коростень, вул.Островського, 2),

7 - керівнику Коростенської місцевої прокуратурі

(11500, Житомирська обл., м.Коростень, вул.Красіна, 10)

8 - прокуратурі Житомирській області (10008, м.Житомир, вул.Святослава Ріхтера, 11),

9 - прокуратурі Рівненської області (33028, м.Рівне, вул.16 Липня, 52),

10 - в наряд.