КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2016 р. Справа№ 910/2443/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання: Молокопой І.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства ,,Лізинг інформаційних технологій"

на рішення господарського суду міста Києва від 27.04.2016

у справі № 910/2443/16 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства ,,Лізинг інформаційних технологій"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Фінансова компанія Інвест - Кредо"

2) Публічного акціонерного товариства ,,Міський комерційний банк"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Лізинг ІТ-СПВ"

2) Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Експо Веб"

3) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство ,,Лізинг інформаційних технологій" (далі - позивач) звернулось в господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Фінансова компанія Інвест-Кредо" (далі - відповідач 1) про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя, в якому просить суд визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в частині 1 пункту 3.1.3, в окремих словах пункту 3.2, пункті 3.2.4 (підпункти 3.2.4.1 і 3.2.4.2) договору іпотеки №886/980-ЮО/І від 03.10.2012, який укладено між Приватним акціонерним товариством ,,Лізинг інформаційних технологій" та Публічним акціонерним товариством ,,Міський комерційний банк".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.02.2016 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Лізинг ІТ-СПВ" (далі - третя особа 1) та Публічне акціонерне товариство ,,Міський комерційний банк".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.04.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Експо Веб" (далі - третя особа 2).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.04.2016 залучено до участі у справі відповідачем 2 Публічне акціонерне товариство ,,Міський комерційний банк", залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозову Світлану Володимирівну (далі - третя особа 3).

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.04.2016 у справі № 910/2443/16 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на положення ЦК України та Статуту позивача і дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у даній справі.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 27.04.2016 у справі № 910/2443/16 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що повноваження генеральному директору позивача були дані виключно на укладання договору іпотеки, а не на укладання договору іпотеки № 886/980-ЮО/I від 03.10.2012, який є змішаним договором та включає в себе елементи договору іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя; в судовому рішенні вказано про наявність заборгованості в сумі 4 215 193,95 грн., однак, судом не досліджувалось питання розміру заборгованості ТОВ ,,Лізинг ІТ - СПВ" за кредитним договором № 886/980-ЮО від 03.10.2012; при дослідженні обставин щодо можливої відмови в позові у зв'язку зі спливом позовної давності судом не було враховано укладання договору про внесення змін № 1 від 16.09.2013 до договору іпотеки № 886/980-ЮО/I від 03.10.2012 щодо збільшення суми позики, та не було враховано переривання позовної давності внаслідок цього; неправомірно не залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору осіб, які були сторонами договору іпотеки №886/980-ЮО/I від 03.10.2012 внаслідок подальшого відступлення ПАТ ,,Міський комерційний банк" своїх прав за договором - ПАТ ,,Банк професійного фінансування", ТОВ ,,Фінансова компанія Некстжен Фінанс".

У запереченнях на апеляційну скаргу третя особа 2 зазначає про її необґрунтованість та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ,,Лізинг інформаційних технологій" на рішення господарського суду міста Києва від 27.04.2016 у справі № 910/2443/16 прийнято до провадження та призначено розгляд скарги на 04.07.2016.

Ухвалою суду від 04.07.2016 розгляд апеляційної скарги у справі № 910/2443/16 відкладено на 29.08.2016 на підставі ст. 77 ГПК України. Даною ухвалою зобов'язано позивача, відповідача 1 та відповідача 2 надати суду належним чином завірені копії протоколів № 67 позачергових загальних зборів акціонерів ПрАТ ,,Лізинг інформаційних технологій" від 26.09.2012р., № 72 позачергових загальних зборів ПрАТ ,,Лізинг інформаційних технологій" від 09.09.2013р.

16.08.2016 на адресу суду від відповідача 1 надійшли витребувані ухвалою від 04.07.2016 документи.

В судовому засіданні 29.08.2016 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник третьої особи 2 проти наведених доводів заперечив, відповідачі та треті особи 1 та 3 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду скарги повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно із п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на належне повідомлення сторін, які не з'явились, відсутність заяв про відкладення розгляду справи, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка відповідачів 1, 2 та третіх осіб 1 та 3 не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи 2, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2012 між Публічним акціонерним товариством ,,Міський комерційний банк" (далі - відповідач 2, іпотекодержатель) та Приватним акціонерним товариством ,,Лізинг інформаційних технологій" (далі - позивач, іпотекодавець) укладено договір іпотеки №886/980-ЮО/І, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою Світланою Володимирівною та договори про внесення змін №1 від 16.09.2013 та №2 від 18.09.2013, відповідно до умов яких цим договором забезпечується належне виконання позичальником (ТОВ ,,Лізинг ІТ-СПВ") вимог іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з кредитного договору №886/980-ЮО від 03.10.2012, укладеного між позичальником та іпотекодержателем, а також всіх додаткових договорів (угод), що будуть укладені до нього, в т.ч. щодо суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів, комісій та інших умов (п. 1.1).

Відповідно до п. 1.2 договору іпотекодавець передає в іпотеку належне йому на праві власності наступне нерухоме майно:

- нежилі приміщення з №1 по №17 (групи приміщень №319) (в літ. А), загальною площею 289,90 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, проспект Оболонський, будинок №28, реєстраційний номер майна: 37049723.

Заставна вартість переданого в іпотеку нерухомого майна за домовленістю сторін становить 3 221 167,00 грн. (п.1.3 в редакції договору про внесення змін № 2).

Іпотекодержатель має право на свій розсуд застосовувати механізм позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному у застереженні про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом передачі права власності згідно норм законодавства України предмета іпотеки іпотекодержателем або передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання (п.п.1 п.3.1.3).

Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя викладені в п.3.2, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в п.п. 3.2.4.1 та 3.2.4.2 цього пункту договору (п.3.2.4), задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України ,,Про іпотеку". Відповідно до статті 37 Закону України ,,Про іпотеку" у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.3.2.4 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності. При цьому, сторони домовляються, що кандидатура суб'єкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем самостійно.

Якщо фактичний розмір заборгованості іпотекодавця за основним зобов'язанням менший за вартість, що вказана у висновку незалежного експерта-суб'єкта оціночної діяльності, іпотекодержатель перераховує різницю, розраховану відповідно до статті 37 Закону України ,,Про іпотеку", на поточний рахунок іпотекодавця протягом 60 (шестидесяти) робочих днів з моменту набуття у власність предмета іпотеки.

Сторони, з розумінням змісту статті 37 Закону України ,,Про іпотеку" свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього пункту п.3.2.4 цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що основне зобов'язання виконане повністю та належним чином (п.п.3.2.4.1) або передачі у власність, визначеному чинним законодавством, іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі у порядку, встановленому статтею 38 Закону України ,,Про іпотеку" за ціною, що буде встановлена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до висновку незалежного експерта-суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності. При цьому, сторони домовляються, що кандидатура суб'єкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем самостійно. Для реалізації іпотекодержателем права звернути стягнення на предмет іпотеки способом, визначеним попереднім абзацом цього договору, іпотекодавець, керуючись ст.ст. 237 - 239 Цивільного кодексу України, доручає іпотекодержателю отримувати витяги з Поземельної книги державного реєстру земель щодо предмета іпотеки, а також представляти інтереси іпотекодавця в усіх державних органах, органах місцевого самоврядування, установах, організаціях та підприємствах незалежно від форми їх власності, у відносинах з будь-якими фізичними та юридичними особами (незалежно від форм їх власності) з питань, пов'язаних із предметом іпотеки, підписувати відповідні заяви, клопотання та запити, а також отримувати будь-які документи відносно предмета іпотеки.

При цьому, іпотекодавець свідчить, що виконання дій, визначених попереднім абзацом цього договору здійснюється іпотекодержателем на підставі цього договору, без отримання будь-якої окремої довіреності (п.3.2.4.2).

26.08.2014 між Публічним акціонерним товариством ,,Міський комерційний банк" та Публічним акціонерним товариством ,,Банк професійного фінансування" укладено договір відступлення права вимоги №1/2014 року, а 12.09.2014 року договір про відступлення прав за договором іпотеки, відповідно до яких Публічне акціонерне товариство ,,Банк професійного фінансування" став новим кредитором та іпотекодержателем за кредитним договором №886/980-ЮО від 03.10.2012, спірним договором іпотеки та договором застави.

25.01.2016 між ТОВ ,,Фінансова компанія Інвест - Кредо" та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Фінансова компанія ,,Некстджен Фінанс" було укладено договір про відступлення прав вимоги №2/2016, відповідно до п.1.1 якого ТОВ ,,Фінансова компанія ,,Некстжен Фінанс" (первісний кредитор) відступає новому кредитору ТОВ ,,Фінансова компанія Інвест - Кредо" своє право вимоги (яке було набуте первісним кредитором відповідно до договору про відступлення права вимоги № 1/2016 від 25.01.2016, укладеного між ПАТ ,,Банк професійного фінансування" та ТОВ ,,Фінансова компанія ,,Некстжен Фінанс") за кредитним договором №886/980-ЮО від 03.10.2012, спірним договором іпотеки та договором застави.

26.01.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. було посвідчено договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором між Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Фінансова компанія ,,Некстджен Фінанс" та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Фінансова компанія Інвест-Кредо", зареєстрований в реєстрі за №50.

ТОВ ,,Фінансова компанія Інвест - Кредо" 27.01.2016 передано через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П. заяву - вимогу до позивача, зареєстровану в реєстрі за №88 про усунення порушень кредитного договору від 03.10.2012, погашення заборгованості в сумі 4 215 193,95 грн. та попередження про те, що у випадку не погашення боргу протягом 30 днів Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Фінансова компанія Інвест-Кредо" буде реалізовуватись належне йому право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування одного зі способів звернення стягнення, передбаченого розділом 3.2 договору іпотеки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі позивач посилається на відсутність повноважень у генерального директора Приватного акціонерного товариства ,,Лізинг інформаційних технологій" ОСОБА_8 на укладання від імені товариства договору про задоволення вимог іпотекодержателя, до якого законодавством прирівнюється застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в договорі іпотеки №886/980-ЮО/І від 03.10.2012, а укладений таким способом договір про задоволення вимог іпотекодержателя між позивачем та відповідачем 2 суперечить вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України, порушує права та інтереси позивача і підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України, оскільки питання про укладення такого договору відноситься згідно статуту товариства до виключної компетенції Дирекції позивача. Позивач вважає за можливе відновлення своїх прав шляхом визнання частково недійсним вказаного договору, а саме: частини 1 п. 3.1.3, окремих слів п. 3.2, пункту 3.2.4 (п.п. 3.2.4.1 та 3.2.4.2), а тому просить суд визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в частині 1 пункту 3.1.3, в окремих словах пункту 3.2, пункті 3.2.4 (підпункти 3.2.4.1 і 3.2.4.2) договору іпотеки №886/980-ЮО/І від 03.10.2012, який укладено між Приватним акціонерним товариством ,,Лізинг інформаційних технологій" та Публічним акціонерним товариством ,,Міський комерційний банк".

Заперечуючи проти позовних вимог у даній справі, відповідач 1 зазначав, що Загальні збори ПрАТ ,,Лізинг інформаційних технологій" наділені повноваженнями вирішувати будь - які питання діяльності акціонерного товариства, в тому числі щодо укладення вказаного договору іпотеки, його складової застереження про задоволення вимог іпотеко держателя та уповноваження Генерального директора ОСОБА_8 на підписання договору іпотеки.

Відповідачем 2 в ході розгляду справи було подано заяву про застосування строку позовної давності та відмову в задоволенні позову з цих підстав.

З урахуванням встановлених у даній справі обставин та доказів колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, враховуючи наступне.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно приписів статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 217 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Як роз'яснено в п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 ,,Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення).

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в частині 1 пункту 3.1.3, в окремих словах пункту 3.2, пункті 3.2.4 (підпункти 3.2.4.1 і 3.2.4.2) договору іпотеки №886/980-ЮО/І від 03.10.2012, який укладено між Приватним акціонерним товариством ,,Лізинг інформаційних технологій" та Публічним акціонерним товариством ,,Міський комерційний банк" з підстав його невідповідності ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 575 та ч. 1 ст. 576 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 583 Цивільного кодексу України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Статтею 1 Закону України ,,Про іпотеку" (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ст. 33 Закону України ,,Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 35 названого Закону встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ст.36 Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'зання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Згідно з приписами ст. 37 Закону України ,,Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це установчими документами або довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Пунктом п. 3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 роз'яснено, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Відповідно до положень ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Як вбачається з договору іпотеки № 886/980-ЮО/I від 03.10.2012 в його преамбулі зазначено, що з боку Приватного акціонерного товариства ,,Лізинг інформаційних технологій" договір укладений в особі Генерального директора ОСОБА_8, який діє на підставі статуту. В реквізитах сторін з боку ПрАТ ,,Лізинг інформаційних технологій" договір підписано Генеральним директором ОСОБА_8 та стоїть відтиск печатки підприємства.

Відповідно до п.7.1 Статуту Приватного акціонерного товариства ,,Лізинг інформаційних технологій" (нова редакція), затвердженого Загальними зборами акціонерів Закритого акціонерного товариства ,,Лізинг інформаційних технологій" протокол № 65 від 16.12.2011 органами управління товариства є: загальні збори акціонерів; наглядова рада; координаційна рада; дирекція; ревізійна комісія.

Загальні збори товариства є вищим органом товариства (п.7.2 Статуту).

Пунктом 7.3 Статуту визначено, що загальні збори акціонерів мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами акціонерів до компетенції дирекції товариства.

В п.7.22 Статуту визначено, що прийняття рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства належить до компетенції Загальних зборів товариства.

Відповідно до п.7.32 Статуту до виключної компетенції Дирекції належить, в т.ч. прийняття рішень про укладення правочинів (угод, договорів), що прямо не пов'язані з наданням товариством послуг з фінансового лізингу, на суму, що не перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства. Питання, що належать до виключної компетенції Дирекції не можуть бути передані на одноособовий розгляд Генерального директора.

Відповідно до протоколу №67 Позачергових загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства ,,Лізинг інформаційних технологій" від 26.09.2012, кворум зборів склав 100% та було вирішено наступні питання, а саме: про необхідність виступити майновим поручителем в забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Лізинг ІТ-СПВ" за кредитом перед Публічним акціонерним товариством ,,Міський комерційний банк", питання про передачу в якості забезпечення нерухомого майна, а саме: нежилих приміщень з №1 по №17 (групи приміщень №319), що розташовані за адресою: м. Київ, проспект Оболонський, будинок №28, які належать товариству на праві власності, та питання про надання повноважень генеральному директору позивача ОСОБА_8 на підписання відповідного договору іпотеки.

Крім того, відповідно до протоколу №72 Позачергових загальних зборів Приватного акціонерного товариства ,,Лізинг інформаційних технологій" від 09.09.2013, кворум зборів склав 100% було вирішено наступні питання, а саме: про внесення змін до договору іпотеки №886/980-ЮО/I від 03.10.2012, а саме, змінити процентну ставку за користування кредитом та змінити розмір кредитного ліміту та питання про надання повноважень генеральному директору позивача ОСОБА_8 на внесення зазначених змін до договору іпотеки.

Відповідно ст. 33 Закону України ,,Про акціонерні товариства" загальні збори можуть вирішувати будь-які питання діяльності акціонерного товариства.

Отже, оскільки вищим органом Приватного акціонерного товариства ,,Лізинг інформаційних технологій", позачерговими загальними зборами акціонерів було одноголосно вирішено питання про укладення спірного договору іпотеки, в т.ч. його складової - застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, та погоджено внесення змін до договору, твердження позивача про відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності у особи, яка вчиняє правочин, що виявилось у перевищенні генеральним директором позивача ОСОБА_8 своїх повноважень для підписання складової частини договору іпотеки, так як питання підписання договору іпотеки повинно було бути вирішене Дирекцією позивача, не відповідає вимогам чинного законодавства України, статуту позивача та не підтверджується наявними у справі матеріалами.

За наведених вище обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, про що правильно вказав суд першої інстанції.

Відносно заяви відповідача 2 про пропуск позивачем строку позовної давності щодо позовних вимог та застосування наслідків такого спливу, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3 та 4 ст.267 Цивільного кодексу України).

Як роз'яснено в п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України ,,Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013, за змістом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Тобто, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Однак, з огляду на встановлені судом обставини щодо відсутності порушених прав позивача, суд першої інстанції правомірно відмовив в позові з підстав його необґрунтованості, не застосовуючи при цьому позовну давність та наслідки її спливу.

Щодо доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі про те, що в судовому рішенні вказано про наявність заборгованості в сумі 4 215 193,95 грн., однак, судом не досліджувалось питання розміру заборгованості ТОВ ,,Лізинг ІТ - СПВ" за кредитним договором № 886/980-ЮО від 03.10.2012, колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, судом першої інстанції зазначено ,,Оскільки станом на 25.01.2016 борг Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Лізинг ІТ-СПВ" за кредитним договором №886/980-ЮО від 03.10.2012 склав 4 215 193,95 грн. відповідач №1 27.01.2016 передав через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П. заяву - вимогу до позивача, зареєстровану в реєстрі за №88 про усунення порушень кредитного договору від 03.10.2012, погашення заборгованості в сумі 4 215 193,95 грн. та попередження про те, що у випадку не погашення боргу протягом 30 днів Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Фінансова компанія Інвест-Кредо" буде реалізовуватись належне йому право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування одного зі способів звернення стягнення, передбаченого розділом 3.2 договору іпотеки".

Однак, зазначений абзац рішення не є встановленням обставин у даній справі, як про це зазначає позивач, а відображує зміст заяв-вимог ТОВ ,,Фінансова компанія компанія Інвест-Кредо" від 27.01.2016, адресованих приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П., та відповідно приватного нотаріуса - Приватному акціонерному товариству ,,Лізинг інформаційних технологій", копії яких наявні в матеріалах справи (т.1, а.с. 42, 43).

Слід зазначити, що встановлення розміру заборгованості ТОВ ,,Лізинг ІТ-СПВ" за кредитним договором №886/980-ЮО від 03.10.2012 не входить до кола обставин, які підлягають доказуванню у даній справі з огляду на предмет і підстави позову.

Також скаржником зазначено, що судом першої інстанції неправомірно не залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору осіб, які були сторонами договору іпотеки № 886/980-ЮО/I від 03.10.2012 внаслідок подальшого відступлення ПАТ ,,Міський комерційний банк" своїх прав за договором - ПАТ ,,Банк професійного фінансування", ТОВ ,,Фінансова компанія Некстжен Фінанс".

Стосовно наведених доводів скаржника колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частин першої і другої статті 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Як роз'яснено в п.1.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського кодексу України ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Однак, позивачем не надано доказів того, що у зв'язку з прийняттям судового рішення у даній справі ПАТ ,,Банк професійного фінансування", ТОВ ,,Фінансова компанія Некстжен Фінанс" буде наділено новими правами чи покладено на них нові обов'язки.

Таким чином, за висновками суду, внаслідок прийняття судового рішення по розглядуваній справі на вказаних осіб не буде покладено нових обов'язків та не виникне нових прав.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги позицію Пленуму Вищого господарського кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що зазначене вище клопотання правомірно було відхилено судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги є тотожними позовним вимогам у даній справі, та їм надана належна правова оцінка судом першої інстанції, тому колегією суддів відхиляються як необґрунтовані.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для скасування або зміни рішення господарського суду міста Києва від 27.04.2016 у справі № 910/2443/16, які передбачені ст. 104 ГПК України, відсутні. Рішення є законним та має бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 27.04.2016 у справі № 910/2443/16 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ,,Лізинг інформаційних технологій" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко