ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

29.08.2016 Справа № 907/531/16

Суддя господарського суду Мокану В.В.

розглянувши матеріали за позовом

фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Минай Ужгородського району

до Ужгородської міської ради, м. Ужгород

про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 209 від 30.06.2016 „Про встановлення нічного режиму роботи",

ВСТАНОВИВ:

Позовна заява б/н від 23.08.2016 року (вх. № 02.5.1-17/578/16 від 25.08.2016 року) не може бути прийнята до провадження, оскільки не підлягає розгляду в господарських судах.

За приписами ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Положеннями ч. 1 ст. 12 ГПК України визначено категорії спорів, які підвідомчі господарським судам, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

41) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю);

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Частиною 1 ст. 3 ГК України визначено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Як зазначив Пленум Вищого господарського суду України в п. 3.1. постанови від 24.10.2011р. № „10 Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по - перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по - друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою звернення фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до суду стала та обставина, що виконкомом Ужгородської міської ради рішенням № 209 від 30.06.2016 порушено приписи підпункту 4 пункту „б" статті 30 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", а саме, необґрунтовано відмовлено йому у погодженні графіку роботи кафетерію у вечірній та нічний час, чим обмежено його права на підприємницьку діяльність.

Відповідно до пп. б п. 17 вказаної вище Постанови, до компетенції господарських судів не відноситься розгляд справ у спорах про оскарження суб'єктом господарювання дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами у сфері господарювання.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що спір про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 209 від 30.06.2016 виник не з господарських відносин між позивачем та відповідачем, а в результаті неправомірної (на думку позивача) відмови органу місцевого самоврядування, в даному випадку виконавчого комітету Ужгородської міської ради, яка випливає з владних управлінських функцій, а тому даний спір є непідвідомчий господарському суду.

Крім цього, відсутні і відповідні норми в законодавстві, які б передбачали, що дана категорія спору підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Більше того, сам позивач в тексті позовної заяви посилається на приписи Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно п. 1 ч. 1. ст. 62 ГПК України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Статтею 7 Закону України „Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, відмови у відкритті провадження у справі.

Таким чином, на повернення суми сплаченого судового збору у відповідності до приписів ст. 7 Закону України „Про судовий збір" потребується подання відповідної заяви.

Керуючись п. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України,

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УХВАЛИВ:

1. В прийнятті позовної заяви відмовити.

2. Позовну заяву б/н від 23.08.2016 року (вх. № 02.5.1-17/578/16 від 25.08.2016 року) на 2 аркушах і додані до неї документи на 35 аркушах повернути заявнику.

Суддя В.В. Мокану