РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2016Справа №910/10931/16

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 58210,48 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Волощук П.Ю. (довіреність № 10/1340 від 06.04.2016)

від відповідача: Никеруй Т.М. (довіреність № 14-81 від 25.04.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (відповідач) заборгованість у розмірі 55342,64 грн., суму на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що становить 2269,05 грн. та 3 % річних у розмірі 598,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором на розподіл природного газу № 14-102-ТН від 30.01.2014 в частині своєчасної та повної оплати за надані позивачем послуги, у зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 55342,64 грн. та нараховані у зв'язку із прострочення грошового зобов'язання, інфляційні втрати у розмірі 2269,05 грн. та 3 % річних у розмірі 598,79 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 порушено провадження по справі № 910/10931/16 та призначено її до розгляду на 12.07.2016.

05.07.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про виправлення описки в позовній заяві, в якій позивач, у зв'язку із допущеною опискою у позовній заяві, просить суд вважати вірною ціну позову 58210,48 грн.

06.07.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

В судове засідання 12.07.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що заборгованість за договором у розмірі 55342,64 грн. за спірний період відсутня та вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат були предметом розгляду спору у справі №910/4521/16.

В судовому засіданні 12.07.2016 оголошено перерву до 26.07.2016.

26.07.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли заперечення на відзив.

В судове засідання 26.07.2016 з'явились представники позивача та відповідача, заявили спільне клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2016 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/10931/16 на 15 днів, розгляд справи відкладено на 30.08.2016.

В судове засідання 30.08.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача надав пояснення щодо заяви про виправлення описки в позовній заяві, в якій позивач просить суд вважати вірною ціну позову 58210,48 грн., що складається з заборгованості у розмірі 55342,64 грн. (з урахуванням виправлення у поданій заяві); суми на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у розмірі 2269,05 грн. та 3 % річних у розмірі 598,79 грн.

Оскільки, заявлені до стягнення суми заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних залишились незмінними, а позивачем допущено помилку при здійсненні додавання заявлених сум, то суд здійснює розгляд справи згідно вимог заявлених у позові, з урахуванням вірної загальної суми позовних вимог.

Представник позивача надав суду пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав суду пояснення по суті заперечень на позов, проти позовні вимоги заперечив.

Приймаючи до уваги те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 30.08.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.01.2014 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (позивач, газорозподільне підприємство) та Публічним акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України" (відповідач, замовник), укладено договір на розподіл природного газу №14-102-ТН (надалі - договір), відповідно до умов якого, газорозподільне підприємство зобов'язується у лютому 2014 році надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін, а замовник зобов'язується сплатити газорозподільному підприємству вартість послуги з транспортування природного газу ГРМ у розмірі, строки та порядку, передбаченими умовами договору (п. 2.1., п. 2.2. договору).

Договірні обсяги транспортування природного газу замовника ГРМ визначаються в додатку № 1 до договору (п. 3.1 договору).

Пунктом 5.1 договору визначено, що розрахунки за послуги з транспортування природного газу ГРМ здійснюються за тарифом на транспортування природного газу розподільними трубопроводами за 1000 куб.м., встановленим для газорозподільного підприємства Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Загальна сума договору складається з місячних сум вартості планових обсягів транспортування природного газу ГРМ газорозподільним підприємством замовнику (п. 5.4 договору).

Пунктом 5.5. договору передбачено, що оплата вартості послуг з транспортування природного газу ГРМ здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) на умовах попередньої оплати авансовими платежами планового обсягу природного газу на період передоплати, визначений сторонами в договорі.

Сума платежу попередньої оплати розраховується як добуток тарифу, визначеного на наступний період передоплати, на плановий обсяг природного газу по кожному об'єкту замовника або його споживача, заявленого на наступний період передоплати. У разі відсутності інформації про тариф на наступний період передоплати до дня здійснення попередньої оплати замовник розраховує суму платежу за тарифом, що діяв у попередньому місяці.

У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу природного газу протягом розрахункового періоду замовник здійснює оплату додатково заявлених обсягів транспортування природного газу в п'ятиденний строк після збільшення цього обсягу в установленому порядку.

У випадку недоплати за фактично протранспортований природний газ ГРМ за розрахунковий період замовник (у тому числі гарантований постачальник) проводить остаточний розрахунок не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

У разі переплати за фактично протранспортований природний газ сума переплати зараховується газорозподільним підприємством у рахунок оплати послуг з транспортування ГРМ на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок замовника на його письмову вимогу.

Згідно із п. 5.6 договору у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газорозподільного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до п. 5.7. договору, у разі виникнення в замовника заборгованості з оплати послуг з транспортування природного газу ГРМ сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством України, складають графік погашення заборгованості.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості газорозподільне підприємство має право грошові кошти, отримані від замовника за послуги з транспортування природного газу ГРМ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості замовника з найдавнішим строком її виникнення.

Договір набирає чинності з дня його підписання та скріплення підписів уповноважених представників сторін печатками, та розповсюджує свою дію на відносини сторін, що склалися з 01 лютого 2014 року і діє в частині надання послуг до 28 лютого 2014 року, а в частині проведення розрахунків за надані газорозподільним підприємством послуги до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором.

Договір вважається продовженим на аналогічний період, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому сторони повинні переоформити додаток до договору, у якому визначити планові обсяги газу на продовжений строк (п. 11.1 договору).

Додатковими угодами №1 від 05.02.2014, №2 від 16.04.2014, №3 від 18.04.2014, №4 від 03.12.2014 сторони внесли зміни до договору щодо обсягів транспортування природного газу замовника ГРМ та періодів транспортування.

Додатковою угодою №4 від 03.12.2014 сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2015.

В грудні 2015 року позивачем надано відповідачу послуги з транспортування природного газу на суму 9896722,47 грн., що підтверджується актом наданих послуг з транспортування газу від 31.12.2015.

У зв'язку із тим, що відповідач не у повному обсязі та несвоєчасно здійснив оплату за надані позивачем послуги з транспортування природного газу, позивачем заявлено до стягнення заборгованості у розмірі 55342,64 грн., 3 % річних у розмірі 598,79 грн., що нараховані за період з 27.01.2016 по 06.06.2016 та інфляційних втрат у розмірі 2269,05 грн., нарахованих за лютий -квітень 2016 року.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що у грудні 2015 року позивачем надано відповідачу послуги з транспортування природного газу на суму 9896722,47 грн., що підтверджується актом наданих послуг з транспортування газу від 31.12.2015.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 5.6. договору на відповідача покладено обов'язок здійснити остаточний розрахунок не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Згідно із платіжними дорученнями № РВ 000000020 від 05.01.2016 на суму 5298,60 грн. та № РВ 00000021 від 05.01.2016 на суму 283152,15 грн., відповідач перерахував позивачу 288450,75 грн., які згідно із наявними в матеріалах справи розрахунками були зараховані позивачем в рахунок погашення заборгованості за грудень 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було направлено, а Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" 31.12.2015 отримано заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. №26-9793/1.2-15 від 22.12.2015 відповідно до якої, станом на 16.12.2015 позивач має заборгованість перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в сумі 138752049,56 грн. за договором купівлі-продажу природного газу №13-131-ВТВ від 04.01.2013, а ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в свою чергу, має кредиторську заборгованість за договором на розподіл природного газу № 14-102-ТН від 30.01.2014 у сумі 6783799,52 грн., за договором на розподіл природного газу № 14-103-ТБ від 30.01.2014 у сумі 1702764,50 грн. та за договором на розподіл природного газу № 14-36-ПР від 30.01.2014 у сумі 1058711,71 грн.

Згідно із наведеною заявою ПАТ "НАК "Нафтогаз України" повідомлено про припинення зобов'язань перед Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" за договором на розподіл природного газу № 14-102-ТН від 30.01.2014 у сумі 6 783 799,52 грн., за договором на розподіл природного газу № 14-103-ТБ від 30.01.2014 у сумі 1 702 764,50 грн., за договором на розподіл природного газу № 14-36-ПР від 30.01.2014 у сумі 1 058 711,71 грн. шляхом зарахування зустрічних зобов'язань Публічного акціонерного товариства "Рівнегаз" перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та часткове припинення з 16.12.2015 зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу № 13-131-ВТВ від 04.01.2013 сумі 9 545 275,73 грн.

Також, Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було направлено, а Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" 27.01.2016 отримано заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. №26-388/1.2-16 від 21.01.2016 відповідно до якої, станом на 18.01.2016 позивач має заборгованість перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в сумі 134233430,62 грн. за договором купівлі-продажу природного газу №13-131-ВТВ від 04.01.2013, а ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в свою чергу, має кредиторську заборгованість за договором на розподіл природного газу № 14-102-ТН від 30.01.2014 у сумі 7262457,42 грн., за договором на розподіл природного газу № 14-103-ТБ від 30.01.2014 у сумі 2609398,91 грн., за договором на розподіл природного газу № 14-36-ПР від 30.01.2014 у сумі 2146245,64 грн.

Згідно із наведеною заявою ПАТ "НАК "Нафтогаз України" повідомлено про припинення зобов'язань перед Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" за договором на розподіл природного газу № 14-102-ТН від 30.01.2014 у сумі 7262457,42 грн., за договором на розподіл природного газу № 14-103-ТБ від 30.01.2014 у сумі 2609398,91 грн., за договором на розподіл природного газу № 14-36-ПР від 30.01.2014 у сумі 2146245,64 грн. шляхом зарахування зустрічних зобов'язань Публічного акціонерного товариства "Рівнегаз" перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та часткове припинення з 18.01.2016 зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу № 13-131-ВТВ від 04.01.2013 сумі 12018101,97 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

З огляду на наведене, зобов'язання за договором на розподіл природного газу № 14-102-ТН від 30.01.2014 на суму 6 783 799,52 грн. та на суму 7 262 457,42 грн. були припинені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог згідно із заявами вих. №26-9793/1.2-15 від 22.12.2015 та вих. №26-388/1.2-16 від 21.01.2016.

Згідно із поясненнями позивача та наявними в матеріалах справи розрахунками, в рахунок погашення заборгованості за грудень 2015 року була зарахована сума 7 262 457,42 грн. за заявою вих. №26-388/1.2-16 від 21.01.2016 та сума 2 290 471,66 грн. за заявою вих. №26-9793/1.2-15 від 22.12.2015 (кошти у сумі 4493327,86 по заяві №26-9793/1.2-15 від 22.12.2015 були зараховані в рахунок погашення заборгованості за листопад 2015 року). Зазначене відповідачем не заперечується.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за договором на розподіл природного газу № 14-102-ТН від 30.01.2014 становить 55342,64 грн. (9896722,47 - 7262457,42 - 2290471,66 - 288450,75).

Судом встановлено, що 05.01.2015 позивач отримав заяву відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог (вих. №26-9672/1.2-14 від 29.12.2014), відповідно до якої ПАТ "НАК "Нафтогаз України" було повідомлено про припинення зобов'язань перед Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" частково в розмірі 413 313,31 грн., яка виникла на підставі договору на розподіл природного газу №14-102-ТН від 30.01.2014, шляхом повного зарахування зустрічних зобов'язань Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" на загальну суму 413313,31 грн., які виникли на підставі договорів №14/1290/04 від 01.10.2004 на суму 80245,23 грн., №14/1291/04 від 01.10.2004 на суму 265041,76 грн. та №141 від 24.03.2005 на суму 68026,32 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 28.08.2015 по справі№910/3698/15-г, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Визнано частково недійсним односторонній правочин Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 55342,63 грн.

Визнання частково недійсним одностороннього правочину ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 55342,63 грн. у судовому порядку свідчить про те, що зобов'язання відповідача зі сплати заборгованості по договору на розподіл природного газу №14-102-ТН від 30.01.2014 на вказану суму не припинилось.

Відповідно до п. 5.7. договору, у разі виникнення в замовника заборгованості з оплати послуг з транспортування природного газу ГРМ сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством України, складають графік погашення заборгованості.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості газорозподільне підприємство має право грошові кошти, отримані від замовника за послуги з транспортування природного газу ГРМ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості замовника з найдавнішим строком її виникнення

Відтак, кошти, які сплачувались відповідачем на користь позивача зараховувались в погашення попереднього боргу, а заборгованість, яка не була погашена, за поясненнями позивача, виявлена останнім тільки після проведення оплати відповідачем за надані послуги з розподілу за грудень 2015 року.

Відповідач вищевстановлених судом обставин не спростував, доказів в спростування наведених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог обставин не надав.

При цьому, з наданої відповідачем відомості по операціям по Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" вбачається, що в рахунок погашення заборгованості по договору на розподіл природного газу №14-102-ТН від 30.01.2014 здійснено зарахування суми 413313,31 грн. на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. №26-9672/1.2-14 від 29.12.2014, проте кошти у сумі 55342,63 грн. в частині яких визнано недійсною дану заяву зарахування зустрічних однорідних вимог позивачу не повертались.

Судом враховано, що рішенням Господарського суду м. Києва від 28.08.2015 по справі №910/3698/15-г було частково визнано недійсним односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 55342,63 грн., однак згідно із проведеними між сторонами розрахунками заявлена позивачем до стягнення сума боргу у розмірі 55342,64 грн. підтверджена наявними в матеріалах справи первинними документами.

Згідно із ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на встановлені судом обставини, наявні в матеріалах справи докази, оскільки, невиконане зобов'язання за договором на розподіл природного газу №14-102-ТН від 30.01.2014 у сумі 55342,64 грн. підтверджується матеріалами справи, а відповідачем заявлених вимог не спростовано, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 55342,64 грн., у зв'язку із чим, позов у даній частині підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Згідно із п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг з транспортування газу, то позивачем правомірно здійснено нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України.

Твердження відповідача про те, що 3% річних та інфляційних втрат заявлені у даній справі були предметом розгляду у справі № 910/4521/16 визнаються необґрунтованими, оскільки згідно із наданими позивачем копіями розрахунків позовних вимог та копією позову по справі № 910/4521/16, у вказаній справі були заявлені вимоги про стягнення 3 % річних за період з 20.03.2015 по 22.01.2016 та інфляційні втрати за період з травня - вересень 2015 року, в той час як у даній справі предметом розгляду є 3 % річних у розмірі 598,79 грн., що нараховані за період з 27.01.2016 по 06.06.2016 та інфляційні втрати у розмірі 2269,05 грн. нараховані за лютий -квітень 2016 року.

Перевіривши розрахунки, додані до позовної заяви, судом встановлено, що суми 3% річних та інфляційних втрат є більшими, ніж заявлено позивачем до стягнення. Однак, враховуючи те, що позивачем у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України не заявлялось клопотань про можливість суду виходити за межі позовних вимог, то з відповідача підлягає стягненню сума 3% річних в розмірі 598,79 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2269,05 грн., що заявлені позивачем до стягнення, а тому вимоги у цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення 58210,48 грн. підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір за розгляд справи, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, будинок 6, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (33027, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Івана Вишенського, будинок 4, ) заборгованість у розмірі 55342,64 грн., інфляційні втрати у розмірі 2269,05 грн., 3 % річних у розмірі 598,79 грн. та судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 02.09.2016.

Суддя С.О. Турчин