РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2016№910/11441/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/11441/16

за позовом Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Київ,

до публічного акціонерного товариства «Київенерго», м. Київ,

про стягнення 3 000 грн. пені,

за участю представників:

позивача - Рижук Є.М. (довіреність від 06.06.2016 №22);

відповідача - Коновалової Г.В. (довіреність від 30.09.2015 №91/2015/09/30-4).

Київське міське територіальне відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - Товариство) 3 750 грн. пені, нарахованої за прострочення сплати штрафу, накладеного на відповідача рішенням адміністративної колегії Відділення від 16.07.2014 №68/01-р/к «Про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі №20-01/03.14 (далі - рішення №68/01-р/к).

Позовні вимоги мотивовано тим, що: рішенням №68/01-р/к визнано дії Товариства, що полягають у встановленні завищеної вартості послуг з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж, шляхом необґрунтованого включення у прямі витрати витрат з оплати праці начальника РКМ та диспетчера РКМ, порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50 та пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон), у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж, які знаходяться на балансі (у володінні, користуванні, оперативному управлінні тощо) Товариства, розташованих на території м. Києва, шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку; за вчинене порушення на Товариство накладено штраф у сумі 50 000 грн.; вказаний штраф Товариством сплачено 18.11.2014, тобто з простроченням; за прострочення сплати зазначеного штрафу з Товариства слід стягнути нараховану Відділенням суму пені.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.06.2016 порушено провадження у справі; відстрочено сплату позивачем судового збору до завершення судом розгляду справи №910/11441/16 по суті.

Відділення 21.07.2016 подало суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в до якій просило суд стягнути з Товариства 3 000 грн. пені, нарахованої за прострочення сплати штрафу, накладеного на відповідача рішенням №68/01-р/к.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.07.2016 судом прийнято вказану заяву до розгляду.

Товариство 25.07.2016 подало суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що: зобов'язання зі сплати штрафу на підставі рішення №68/01-р/к відповідачем було виконано достроково 18.11.2014, без пропущення строків його виконання, а тому правові підстави для нарахування пені відсутні; строк сплати штрафу, накладеного рішенням №68/01-р/к, закінчився 07.05.2015; таким чином, позивач мав право звернутися до суду з вимогою про стягнення пені до 07.06.2016 включно; оскільки позивачем подано позовну заяву до суду в цій справі 21.06.2016, то ним пропущено строк позовної давності, визначений статтею 258 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відділення 15.08.2016 подало суду заперечення на відзив Товариства, в яких вказало таке: відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №266 копію рішення №68/01-р/к відповідач отримав 24.07.2014; не погодившись з рішенням №68/01-р/к, відповідач звернувся з позовною заявою до господарського суду міста Києва про визнання недійсним вказаного рішення; ухвалою господарського суду міста Києва від 26.08.2014 у справі №910/17753/14 за позовом Товариства до Відділення порушено провадження у справі; рішенням господарського суду міста Києва від 13.11.2014 у справі №910/17753/14 у задоволенні позовних вимог відмовлено; нарахування пені зупинено у зв'язку з розглядом господарським судом міста Києва справи про визнання недійсним рішення №68/01-р/к; отже, за період з 14.11.2014 (наступний день після дати прийняття господарським судом міста Києва рішення від 13.11.2014) по 17.11.2014 включно (дата, що передує дню сплати штрафу) прострочено 4 дні сплати штрафу; твердження Товариства щодо пропуску Відділенням строку позовної давності із зверненням до суду з даним позовом є безпідставним, оскільки пунктом 22 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» встановлено, що нарахування та стягнення пені, передбаченої частиною п'ятою статті 56 Закону, має обов'язковий характер, не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування і в зв'язку з цим не підпадає під ознаки адміністративно-господарських санкцій в розумінні статей 238, 239, 249 Господарського кодексу України (далі - ГК України), які застосовуються саме на підставі рішення уповноваженого на це органу. Тому під час таких нарахування та стягнення не застосовуються строки, про які йдеться у статті 250 названого Кодексу.

Представник позивача у судовому засіданні 29.08.2016 підтримав доводи, викладені у запереченнях на відзив, поданих суду 15.08.2016 в письмовому вигляді, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надав пояснення у справі, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

У частині першій статті 48 Закону зазначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення №68/01-р/к:

- визнано, що Товариство протягом періоду з 01.01.2012 по 30.06.2013 займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж, які знаходяться на балансі (у володінні, користуванні, оперативному управлінні тощо) Товариства, розташованих на території м. Києва, з часткою 100%, оскільки на цьому ринку у нього немає жодного конкурента (пункт 1);

- визнано дії Товариства, що полягають у встановленні завищеної вартості послуг з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж, шляхом необґрунтованого включення у прямі витрати витрат з оплати праці начальника РКМ та диспетчера РКМ, порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50 та пунктом 1 частини другої статті 13 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж, які знаходяться на балансі (у володінні, користуванні, оперативному управлінні тощо) Товариства, розташованих на території м. Києва, шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 2);

- за вчинене порушення, викладене в пункті 2 резолютивної частини рішення №68/01-р/к, відповідно до абзацу другого частини другої статті 52 Закону накладено на Товариство штраф у сумі 50 000 грн. (пункт 3).

Відповідно до частин другої і третьої статті 56 Закону рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання. Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення №68/01-р/к було надіслано на адресу Товариства супровідним листом від 18.07.2014 №26-01/2468 та отримано відповідачем 24.07.2014, що не заперечується Товариством.

Отже, строк добровільної сплати Товариством суми штрафу закінчився 24.09.2014.

Відповідно до частини восьмої статті 56 Закону протягом п'яти днів з дня сплати штрафу суб'єкт господарювання зобов'язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

26.08.2014 господарським судом міста Києва порушено провадження у справі №910/17753/14 за позовом Товариства до Відділення про визнання недійсним рішення №68/01-р/к; рішенням вказаного суду від 13.11.2014 зі справи №910/17753/14 у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2015 у справі №910/17753/14 апеляційну скаргу прийнято до розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 зі справи №910/17753/14 апеляційну скаргу Товариства залишено без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 13.11.2014 - без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 25.03.2015 у справі №910/17753/14 касаційну скаргу Товариства прийнято до провадження.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2015 зі справи №910/17753/14 касаційну скаргу Товариства залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 13.11.2014 - без змін.

Як встановлено судом, Товариство сплатило штраф 18.11.2014.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує, що оскільки в період з 26.08.2014 по 07.04.2015 господарським судом міста Києва та апеляційною і касаційною інстанціями розглядалася справа №910/17753/14 за позовом Товариства до Відділення про визнання недійсним рішення №68/01-р/к, то на цей час зупинявся період добровільної сплати відповідачем штрафу, накладеного рішенням №68/01-р/к.

Разом з тим, згідно із абзацом третім частини п'ятої статті 56 Закону нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Абзацом першим пункту 20.2 постанови Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» встановлено, що тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.

Таким чином, чинним законодавством України не передбачено переривання строку для добровільної оплати штрафу, накладеного рішенням Відділення, а передбачено переривання строку для нарахування пені у зв'язку із оскарженням рішення Відділення до господарського суду.

У частині п'ятій статті 56 Закону зазначено, що за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з Товариства 3 000 грн. пені, Відділення визначило періоди її нарахування, а саме з 14.11.2014 (наступний день після прийняття господарським судом міста Києва рішення від 13.11.2014 зі справи №910/17753/14) по 17.11.2014 (дата, що передує даті сплати відповідачем штрафу), тобто 4 дні.

Судом встановлено, що загальна кількість днів прострочення сплати штрафу становить 4 дні; сума пені за один день прострочення сплати штрафу складає 750 грн., тому за 4 дні прострочення сплати штрафу з відповідача слід стягнути 3 000 грн. пені (750 грн. х 4 днів).

Що ж до доводів Товариства стосовно того, що Відділення пропущено строк позовної давності із звернення з даним позовом до суду, то слід зазначити таке.

Відповідач вказує, що до стягнення пені застосовується спеціальна позовна давність в один рік, визначена статтею 258 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до пункту 22 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» нарахування та стягнення пені, передбаченої частиною п'ятою статті 56 Закону, має обов'язковий характер, не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування і в зв'язку з цим не підпадає під ознаки адміністративно-господарських санкцій в розумінні статей 238, 239, 249 ГК України, які застосовуються саме на підставі рішення уповноваженого на це органу. Тому під час таких нарахування та стягнення не застосовуються строки, про які йдеться у статті 250 названого Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною першою статті 250 ГК України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Крім того, частинами першою і другою статті 42 Закону встановлено, що суб'єкт господарювання не може бути притягнений до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, якщо минув строк давності притягнення до відповідальності.

Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції становить п'ять років з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення.

Таким чином, строк позовної давності, визначений ЦК України не може застосовуватися до правовідносин сторін в даній справі.

Згідно з частиною дев'ятою статті 56 Закону суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету.

Відповідно до вимог статті 29 Бюджетного кодексу України та статті 56 Закону суми стягнутих штрафів та пені перераховуються до загального фонду Державного бюджету України за кодом класифікації доходів бюджету 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції», символ звітності 106.

Згідно з Переліком кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №106 «Про деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету», контролюючими органами справляння надходжень бюджету по коду бюджетної класифікації 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції», є органи Державної податкової служби України.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

01.11.2011 набрав чинності Закон України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір», який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У підпункті 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що ставкою судового збору за подання позовної заяви майнового характеру є 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України від 25.12.2015 №928-VIII «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 01.01.2016 встановлено мінімальну заробітну плату у сумі 1 378 грн.

Так, позовну заяву Відділенням подано у 2016 році, ухвалою господарського суду міста Києва від 21.06.2016 відстрочено сплату позивачем судового збору до завершення судом розгляду справи №910/11441/16 по суті, тому з Товариства підлягає стягненню в доход державного бюджету України 1 378 грн. судового збору.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код 00131305) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, в доход загального фонду державного бюджету України на рахунок відповідного управління Державної казначейської служби України за місцезнаходженням платника податків за кодом бюджетної класифікації 21081100, на р/р 0007, МФО 820019, в УДКСУ у Печерському районі міста Києва 3 000 (три тисячі) грн. пені.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код 00131305) в доход державного бюджету України 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати відповідні накази.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.09.2016.

Суддя О. Марченко