УХВАЛА

про повернення позовної заяви

22.08.2016Справа № 914/2008/16

Суддя Селівон А.М., розглянувши

позовну заяву ОСОБА_1

до Акціонерного Товариства "Дельта Банк"

Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в ПАТ "Дельта Банк"

про зобов'язання вчинити дії, повернути кошти в сумі 327 127,48 грн.

ВСТАНОВИВ:

Громадянин ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Львівської області з позовом до Акціонерного товариства "Дельта Банк" та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" про зобов'язання внести позивача до переліку кредиторів ПАТ "Дельта Банк", повернути кошти в сумі 11996 дол. США, що становить 322 192,06 грн., а також стягнути пеню в сумі 183,76 дол. США, що становить 4935,42 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.08.16 р. матеріали справи № 914/2008/16 на підставі ст.ст. 15, 17 ГПК України передані до Господарського суду міста Києва.

За наслідками автоматичного розподілу автоматизованою системою документообігу суду позовні матеріали передані на розгляд судді Селівону А.М.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Суд зазначає, що правові засади справляння, розмір ставок судового збору та порядок його сплати регулюється Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній з 01.09.15 р.) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 мінімальних заробітних плат; за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору складає 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно з п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", ст. 55 ГПК України передбачає визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону. Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Нормами статті 55 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про витребування майна - вартістю майна, що витребовується; у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою усіх вимог; у позовах про стягнення іноземної валюти - в іноземній валюті та у карбованцях відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Ціну позову вказує позивач. У випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", а саме статтею 8, установлено на 2016 рік наступний розмір мінімальної заробітної плати - 1378,00 гривень.

Тобто, звернувшись до суду в серпні 2016 р. із позовом б/н від 01.08.16 р. про зобов'язання вчинити дії та повернення коштів в загальній сумі 327 127,48 грн., тобто з вимогами, що носять немайновий та майновий характер, позивач мав сплатити з урахуванням заявлених вимог 6284,91 грн. (1378,00 грн.+4906,91 грн.) судового збору.

З поданої позивачем в якості доказів сплати судового збору квитанції № ПН357 від 01.08.16 р. вбачається, що позивачем за подання до суду вказаної позовної заяви сплачено лише 2756,00 грн. судового збору, тобто недоплата становить 3528,91 грн.

Інших доказів сплати судового збору позивачем до позовної заяви не додано.

Враховуючи вищевикладене, суд не може прийняти квитанцію № ПН357 від 01.08.16 р. як належний доказ, що підтверджує сплату позивачем судового збору у встановленому розмірі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

У відповідності до п.3.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачу роз'яснюється, що відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Зважаючи на повернення позовних матеріалів без розгляду заява позивача про забезпечення позову, додана до позовної заяви, також повертається судом без розгляду.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву і додані до неї документи повернути позивачу без розгляду.

Суддя Селівон А.М.