ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2016 р. Справа № 917/319/16

за позовом Приватного підприємства "Консалтингова фірма "Прометей", вул. Рози Люксембург, 14, м. Сквира, Сквирський район, Київська область,09000

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", вул. Будька,47, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область,37300

про стягнення 4 345 478,47 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. від 12.07.2016 року

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №9 від 02.03.2016 року

В судовому засіданні 23.08.2016 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України та повідомив дату складення повного тексту рішення.

Обставини справи: у березні 2016 року до суду звернулось приватне підприємство "Консалтингова фірма "Прометей" із позовом про стягнення заборгованості в сумі 667 927,33 грн. за договором поставки товарів №0109-4 від 01.09.2015 року.

24.03.2016 року позивач надав суду заяву про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог (арк. с. 75-77). Згідно поданої заяви позивач просив суд стягнути з відповідача 2 919 927,33 грн. основного боргу, 181,62 грн. пені, 5448,58 грн. 3% річних.

Суд ухвалою від 24.03.2016 року прийняв заяву позивача в частині збільшення розміру позовних вимог до розгляду та розглядав позовні вимоги в редакції даної заяви від 24.03.2016 року (арк. с. 95).

24.03.2016 року від відповідача до суду надійшла заява з поясненнями по справі (арк. с. 85-86).

22.04.2016 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (арк. с. 98-100). Згідно поданої заяви позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 4 345 478,47 грн. основного боргу, з яких: 1 456927,33 грн. - по видатковій накладній №3801 від 24.11.2015 року, 1440271,14 грн. - по видатковій накладній №3823 від 29.11.2015 року, 1448280,00 грн. - по видатковій накладній №5695 від 16.12.2015 року.

Суд ухвалою від 26.04.2016 року відклав вирішення питання про прийняття до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог (арк. с. 115-117).

26.04.2016 року від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Зінківського районного суду Полтавської області 530/573/16-ц (номер провадження 2/530/362/16) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" до Приватного підприємства "Консалтингова фірма "Прометей" про визнання договору поставки товарів №0109-4 від 01.09.2015 року недійсним (арк. с. 108-109).

Суд ухвалою від 26.04.2016 року зупинив провадження у справі №917/319/16 до набрання законної сили судовим рішенням по справі №530/573/16-ц (номер провадження 2/530/362/16), що розглядається Зіньківським районним судом Полтавської області (арк. с. 116-117).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31.05.2016 року (арк. с. 146-150) ухвалу господарського суду Полтавської області від 26.04.2016 року у справі №917/319/16 скасовано. Матеріали справи передано на розгляд до господарського суду Полтавської області.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.07.2016 року (арк. с. 167-169) постанову Харківського апеляційного господарського суду від 31.05.2016 року у справі №917/319/16 залишено без змін.

Господарський суд Полтавської області ухвалою від 08.08.2016 року призначив справу №917/319/16 до розгляду (арк. с. 195).

23.08.2016 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (арк. с. 198-200), в якому відповідач проти задоволення позову заперечує посилаючись на те, що в п. 2.4. договору сторони погодили, що постачальник зобов'язаний надавати покупцю наступні супровідні документи: видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, висновок державної санітарно - епідеміологічної експертизи, посвідчення якості, сертифікат відповідності, протокол випробувань на відсутність ГМО, інші документи, що засвідчують якість та безпечність товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до вимог чинного законодавства України. Проте позивачем під час здійснення поставок товару жодного разу не біло надано відповідачу повного пакету супровідних документів зазначеного в п. 2.4. договору. Відповідно до п. 3.3. договору, оплата товару здійснюється покупцем на підставі видаткової накладної, у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 100 (сто) календарних днів з дня отримання покупцем товару та належним чином оформлених товарно-супровідних документів (п. 2.4. цього договору). Оскільки позивачем до цього часу не надано відповідачу повного пакету документів, визначеного у п. 2.4. договору, звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості, на думку відповідача, є передчасним, адже строк оплати поставленого товару не настав з вини самого позивача, що виключає порушення законних прав позивача та тягне за собою відсутність підстав для задоволення позову.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заяву про збільшення розміру позовних вимог від 22.04.2016 року та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд приймає заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог до розгляду та розглядає позовні вимоги в редакції даної заяви від 22.04.2016 року.

Представник відповідача в судому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

01 вересня 2015 року між Приватним підприємством «Консалтингова фірма «Прометей» (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» (відповідач, покупець) було укладено Договір поставки товарів №0109-4 (арк. с. 33-37).

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передавати у власність покупцю продукти ферментації молока (сирне зерно), вироблені згідно технічними умовами (вперше) ТУ У 10.5-6:2015 «Продукти ферментації молока» (надалі за текстом - товар), а покупець зобов'язався приймати товар та здійснювати його оплату на умовах цього договору.

Кількість, асортимент, найменування, ціна та загальна вартість відповідної партії товару обумовлюється у видаткових накладних, що мають силу специфікації і є невід'ємною частиною цього договору (п. 1.2. договору).

Згідно пункту 1.4. договору орієнтовна ціна договору становить 30 000 000,00 (тридцять мільйонів) гривень. Фактична ціна договору визначається, як вартість всіх поставок, здійснених за цим договором та підтверджених відповідними документами.

Пунктом 2.3 договору визначено, що датою поставки товару є дата, що зазначається покупцем у видатковій накладній при отриманні товару.

У відповідності до п. 3.5 договору, ціна договору становить суму вартості товару, що зазначена у всіх видаткових накладних на товар, оформлених між сторонами протягом строку дії цього договору.

Відповідно до п. п. 3.1, 3.3. договору, покупець здійснює оплату вартості товару за ціною у видатковій накладній. Оплата товару здійснюється покупцем на підставі видаткової накладної, у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 100 (сто) календарних днів з дня отримання покупцем товару та належним чином оформлених товарно-супровідних документів (п. 2.4. цього договору).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що ним на виконання умов договору протягом вересня 2015 року грудень 2015 року включно було передано відповідачу товару вагою 436 000 000,00 г. на загальну суму 32 579 926,18 грн., що підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними: №3355 від 10.09.2015 року на суму 1 336 650,00 грн.; №3360 від 11.09.2015 року на суму 1 293 520,00 грн.; №3388 від 17.09.2015 року на суму 1 358 500,00 грн.; №3396 від 18.09.2015 року на суму 1 358 500,00 грн.; №3398 від 19.09.2015 року на суму 1 311 000,00 грн.; №3445 від 24.09.2015 року на суму 1 352 800,00 грн.; №3451 від 25.09.2015 року на суму 1 349 570,00 грн.; №3453 від 26.09.2015 року на суму 1 349 570,00 грн.; №3492 від 01.10.2015 року на суму 1 345 200,00 грн.; №3496 від 02.10.2015 року на суму 1 345 200,00 грн.; №3508 від 03.10.2015 року на суму 1 311 336,18 грн.; №3537 від 08.10.2015 року на суму 1 539 000,00 грн.; №3553 від 09.10.2015 року на суму 1 539 000,00 грн.; №3579 від 15.10.2015 року на суму 1 482 760,00 грн.; №3621 від 22.10.2015 року на суму 1 566 550,00 грн.; №3672 від 30.10.2015 року на суму 1 542 990,00 грн.; №3712 від 06.11.2015 року на суму 1 510 500,00 грн.; №3714 від 08.11.2015 року на суму 1 510 500,00 грн.; №3741 від 12.11.2015 року на суму 1 387 000,00 грн.; №3756 від 15.11.2015 року на суму 1 339 500,00 грн.; №3801 від 24.11.2015 року на суму 1 539 000,00 грн.; №3823 від 29.11.2015 року на суму 1 463 000,00 грн.; №5695 від 16.12.2015 року на суму 1 448280,00 грн. (арк. с. 38-59, 184).

Як вказує позивач, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати поставленого за договором товару здійснив частково, станом на час розгляду справи за ним рахується заборгованість в сумі 4 345 478,47 грн. з яких: 1 456 927,33 грн. - по видатковій накладній №3801 від 24.11.2015 року, 1 440 271,14 грн. - по видатковій накладній №3823 від 29.11.2015 року, 1 448 280,00 грн. - по видатковій накладній №5695 від 16.12.2015 року.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача 4 345 478,47 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами договору поставки №0109-4 від 01.09.2015 року.

При прийнятті рішення зі спору суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст.712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що видатковими накладними №3355 від 10.09.2015 року на суму 1 336 650,00 грн.; №3360 від 11.09.2015 року на суму 1 293 520,00 грн.; №3388 від 17.09.2015 року на суму 1 358 500,00 грн.; №3396 від 18.09.2015 року на суму 1 358 500,00 грн.; №3398 від 19.09.2015 року на суму 1 311 000,00 грн.; №3445 від 24.09.2015 року на суму 1 352 800,00 грн.; №3451 від 25.09.2015 року на суму 1 349 570,00 грн.; №3453 від 26.09.2015 року на суму 1 349 570,00 грн.; №3492 від 01.10.2015 року на суму 1 345 200,00 грн.; №3496 від 02.10.2015 року на суму 1 345 200,00 грн.; №3508 від 03.10.2015 року на суму 1 311 336,18 грн.; №3537 від 08.10.2015 року на суму 1 539 000,00 грн.; №3553 від 09.10.2015 року на суму 1 539 000,00 грн.; №3579 від 15.10.2015 року на суму 1 482 760,00 грн.; №3621 від 22.10.2015 року на суму 1 566 550,00 грн.; №3672 від 30.10.2015 року на суму 1 542 990,00 грн.; №3712 від 06.11.2015 року на суму 1 510 500,00 грн.; №3714 від 08.11.2015 року на суму 1 510 500,00 грн.; №3741 від 12.11.2015 року на суму 1 387 000,00 грн.; №3756 від 15.11.2015 року на суму 1 339 500,00 грн.; №3801 від 24.11.2015 року на суму 1 539 000,00 грн.; №3823 від 29.11.2015 року на суму 1 463 000,00 грн.; №5695 від 16.12.2015 року на суму 1 448280,00 грн. (арк. с. 38-59, 184) підписаними сторонами, підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 32 579 926,18 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару за договором поставки виконав частково. На момент розгляду справи зобов'язання відповідача в частині сплати 4 345 478,47 грн. ним не виконані.

Отже, відповідач, підписавши договір поставки товару №0109-4 від 02.09.2015 року видаткові накладні, взяв на себе зобов'язання з оплати товару.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 4 345 478,47 грн. боргу є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню судом.

Судовий збір відшкодовується позивачу за рахунок відповідача у відповідності до ст. 49 ГПК України.

Заперечення відповідача щодо передчасності позовних вимог та відсутності порушення законних прав позивача оскільки строк оплати поставленого товару у відповідача не настав в зв'язку з неповним надання позивачем відповідачу документів зазначених в п. 2.4. договору, не спростовують обґрунтованості позовних вимог.

Так, п. 2.4 договору дійсно передбачено, що постачальник зобов'язаний надати покупцю наступні супровідні документи: видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, висновок державної санітарно - епідеміологічної експертизи, посвідчення якості, сертифікат відповідності, протокол випробувань на відсутність ГМО, інші документи, що засвідчують якість та безпечність товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання; якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Однак, відповідач не надав суду доказів звернення до позивача з відповідними письмовими претензіями щодо відсутності документів які зазначені в п. 2.4. договору, та встановлення строку для їх повернення, або доказів звернення до позивача з листами щодо повернення отриманого ним товару.

Окрім цього в пункті 2.6. договору сторони узгодили, що приймання-передача продукції проводиться згідно з Інструкцією про прийомку продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженою постановою Держарбітражу при РМ СРСР від 15.06.1965 р. № П-6 та Інструкцією про прийомку продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при РМСРСР від 25.04.1966 р. № П-7, проте в матеріалах справи відсутній складений у відповідності до п. 14 зазначених Інструкції акт про фактичну якість і комплектність продукції, який складається в разі відсутності супроводжувальних документів та документів, що засвідчують якість та комплектність продукції із зазначенням того, які документи відсутні.

До того ж, як зазначено Вищим господарським судом України в інформаційному листі від 17.07.2012 р. за № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді окремих норм матеріального права», підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Таким чином, заперечення відповідача щодо невиконання позивачем обов'язку із надання покупцю разом із поставленим за договором товаром документів, що підтверджують якість та комплектність продукції, є необґрунтованими, оскільки відповідач прийняв продукцію, підписавши видаткові накладні без зауважень чи будь-яких претензій щодо якості чи комплектності цієї продукції.

Оскільки факт поставки та отримання відповідачем товару за договором є доведеним та підтвердженим належними доказами - видатковими накладними, тому у відповідача у відповідності з вимогами чинного законодавства виникло зобов'язання по оплаті отриманого товару на умовах договору.

Окрім викладеного, суд приймає до уваги факт часткових оплат, здійснених відповідачем, що свідчить про визнання останнім зобов'язання з оплати товару та настання строку виконання даного зобов'язання.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 22,33,43, 49,82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (вул. Будька, 47, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300, ідентифікаційний код 33460268) на користь Приватного підприємства "Консалтингова фірма "Прометей" (вул. Рози Люксембург, 14, м. Сквира, Сквирський район, Київська область,09000, ідентифікаційний код 30668980) 4 345 478,47 грн. грн. основного боргу, 65 182,18 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26.08.2016 року

Суддя Тимощенко О.М.