Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "26" серпня 2016 р. Справа № 906/623/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. від 29.03.16р.

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю" Автокар-777" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-дорожня компанія" (с. Наталівка, Новоград-Волинський район, Житомирська область)

про стягнення 294913,27 коп.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 294913,27 грн. заборгованості за надані послуги з перевезення згідно договору №23/04 від 23.04.15р., з яких 219337,28 грн. - сума основного боргу, 4725,27 грн. - 3% річних, 1546,69 грн. - інфляційні та 69304,03 грн. - пеня.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала частково в частині стягнення пені, інфляційних та 3% річних. Пояснила, що сума основного боргу сплачена відповідачем після звернення з позовом до суду. Крім того, просила суд залишити без розгляду заяву позивача №210 від 30.06.16р. про врегулювання спору як помилково подану до суду.

Представник відповідача в засідання суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно і належним чином, оскільки ухвала суду направлялась відповідачеві рекомендованим листом на адресу, зазначену в позовній заяві та у витягу з ЄДР.

Проте, відповідач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, а тому неявка відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

23.04.15р. між СТОВ "Агроресурс" (замовник), правонаступником якого є відповідач, про що свідчить додаткова угода №1 від 09.10.15р. (а.с.13), та позивачем (виконавцем) було укладено договір перевезення №23/04 (а.с.8-11), відповідно до умов якого виконавець взяв на себе зобов'язання надати на свій власний ризик послуги по перевезенню будівельних матеріалів вантажними автомобілями з екіпажем згідно додатку №1 до договору (п. 1.1 договору).

Згідно з п.1.2 договору, ціна договору складається з фактично наданих виконавцем послуг з розрахунку вартості перевезення будівельних матеріалів.

Пунктом 3.2 даного договору сторони визначили, що розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переказу коштів з розрахункового рахунку замовника на розрахунковий рахунок виконавця у 14 - денний термін з моменту узгодження сторонами розрахунків на підставі актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) та угод про зарахування зустрічних однорідних вимог за відповідний місяць.

На виконання умов даного договору, позивач в період з 09.10.15р. по 30.11.15р. надав відповідачеві передбачені договором послуги на загальну суму 1255918,94 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними та актами наданих послуг від 31.10.15р. №2966 та від 30.11.15р. №3253 (а.с.19-120).

Пунктом 2.2.2 договору сторони визначили, що замовник зобов'язаний проводити своєчасну оплату послуг виконавця.

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної оплати вартості послуг виконав частково.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

31.03.16р. позивач направив відповідачеві письмову претензію з вимогою сплатити суму боргу (а.с.146-148).

Відповідач у своїй відповіді на зазначену претензію суму боргу визнав, однак заборгованість не сплатив (а.с.150).

Таким чином, станом на день звернення з позовом до суду за відповідачем рахувалась заборгованість перед позивачем за надані послуги в сумі 219337,28 грн.

Однак, після звернення з позовом до суду відповідач сплатив позивачеві суму боргу в розмірі 219337,28 грн., про що свідчать банківські виписки від 24.06.16р. та від 29.06.16р.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про припинення провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення 219337,28 грн. основного боргу за відсутністю предмета спору на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Крім того, позивач в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь 4725,27 грн. 3% річних, 1546,69 грн. інфляційних та 69304,03 грн. пені.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування позивачем до стягнення з відповідача 4725,27 грн. 3% річних та інфляційні в розмірі 1546,69 грн. проведено згідно вимог чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.610, п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, що включає його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно з п.4.3 договору, у випадку порушення зобов'язань замовником щодо оплати наданих виконавцем послуг замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент порушення зобов'язання, за кожен день прострочення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Перевіривши розрахунок вказаного зобов'язання, суд вважає, що пеня нарахована невірно та підлягає перерахунку, оскільки позивач нараховував пеню, виходячи з облікової ставки НБУ у розмірі 22%.

Разом з тим, у період з 14.12.15р. по 15.06.16р. (за який нарахована пеня), розмір облікової ставки НБУ декілька раз змінювався, а саме: з 22.04.16р. - 19%; з 27.05.16р. - 18%.

Тому, здійснивши перерахунок зазначеного зобов'язання, розмір пені, який підлягає задоволенню становить 67161,31 грн.

А оскільки позивачем заявлено до стягнення з відповідача 69304,03 грн. пені, тому суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення 2142,72 грн. (69304,03 грн. - 67161,31 грн.) пені.

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів сплати пені, інфляційних та 3% річних суду не надав, в судове засідання не з'явився.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 4725,27 грн. 3% річних, 1546,69 грн. інфляційних та 67161,31 грн. пені обгрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи та підлягають задоволенню. В частині стягнення 219337,28 грн. основного боргу суд припиняє провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмета спору, а в частині стягнення 2142,72 грн. пені відмовляє в задоволенні позову.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно до обгрунтовано заявлених позовних вимог, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, п.1-1 ч.1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-дорожня компанія", 11742, Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Наталівка, вул. Пушкіна, 16-А,

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю" Автокар-777", 01042, м. Київ, вул. І. Кудрі, 12, офіс 5,

- 67161,31 грн. - пені;

- 4725,27 грн. - 3% річних;

- 1546,69 грн. - інфляційних;

- 4391,56 грн. - витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення 219337,28 грн. основного боргу.

4. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 2142,72 грн. пені.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено:30/0816

Суддя Давидюк В.К.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу (рек. з пов. про вручення)