ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"18" серпня 2016 р. Справа № 05/925/29/13-г

Господарський суд у складі головуючого судді Хабазні Ю.А., із секретарем судового засідання Яцен Ю.Ф., за участю: представників за довіреностями представників за довіреностями ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (від боржника), ОСОБА_3 (від державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області), розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси у приміщенні суду справу за заявою

ініціюючого кредитора публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

до боржника товариства з обмеженою відповідальністю "Нікос"

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 10.01.2013 порушено провадження у справі про банкрутство боржника. У газеті "Голос України" від 16.02.2013 №32 (5532) було опубліковано оголошення про порушення справи про банкрутство боржника. Ухвалою суду від 30.07.2015 затверджено реєстр вимог кредиторів боржника.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 вказану ухвалу скасовано в частині відмови у визнанні вимог Черкаської міської ради на суму 381330,29 грн., прийнято у відповідній частині нове рішення, згідно з яким визнано вимоги Черкаської міської ради на суму 381330,29 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2016 ухвалу господарського суду Черкаської області від 30.07.2015 скасовано в частині визнання кредиторських вимог публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", публічного акціонерного товариства "БМ Банк", Черкаської міської ради, а також скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015, справу №05/925/29/13-г в частині розгляду кредиторських вимог публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", публічного акціонерного товариства "БМ Банк" та Черкаської міської ради, справу передано в цій частині на новий розгляд до господарського суду Черкаської області в іншому складі суду.

У судове засідання не зявились розпорядник майна боржника, представники від Черкаської міської ради, ТОВ "Завод "Строммаш", ТОВ "Пласттрейдінг", ПАТ "Укрсоцбанк", ПАТ "БМ Банк", ТОВ "Круг-Терм", ТОВ "Круг-Будінвест", прокуратури Черкаської області. Розпорядник майна боржника та усі заявники були належним чином повідомлені про час і місце проведення судового засідання, однак своїх представників не направили, про причини неявки не повідомили. Від ТОВ "Пласттредінг" надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника у звязку з участю в іншому судовому засіданні.

Відповідно до статей 75, 85 Господарського процесуального кодексу України суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення. Справа розглядається відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (від 14.05.1992 №2343-XII із змінами, внесеними до 19.01.2013, далі Закон-2343)

Заслухавши пояснення представників та дослідивши наявні у справі і додатково надані учасниками провадження у справі про банкрутство боржника матеріали, суд встановив,

що вимоги публічного акціонерного товариства БМ Банк, який є правонаступником ТОВ "БМ Банк" підлягають визнанню і включенню до реєстру вимог кредиторів у сумі 1147 грн. судового збору у першу чергу та 350600 грн. вимог, які забезпечені заставою майна боржника, у першу чергу виходячи з наступного.

Так, заявником подано первісну заяву від 22.02.2013 №974-05/2 про визнання його кредитором на суму 12603556,78 грн. з яких 12262956,78 у четверту чергу та 350600 грн. у першу чергу.

У ході розгляду справи заявник уточнив заявлені вимоги (заяви від 03.07.2015 №2332-05/2, а.с.193 т.7, та від 16.06.2016, а.с. 4 т.9) і просив визнати його вимоги на суму 1147 грн. судового збору у першу чергу та 350 600 грн. вимог, які забезпечені заставою майна боржника, у першу чергу.

Розпорядник майна боржника уточнені вимоги визнав.

Боржник проти уточнених вимог заперечив і пояснив, що на даний час невідомо який розмір заборгованості існує, оскільки борг погашався внаслідок продажу майна у справі про банкрутство ТОВ Круг-Будінвест №05/5026/275/2012; що заявником не подано доказів, які підтверджують грошові вимоги до боржника.

У ході розгляду вимог судом установлено наступне.

Відповідно до договору про невідновлювальну кредитну лінію від 28.04.2008 №6/8/280508, укладеного між ТОВ Круг-Будінвест та ПАТ БМ Банк (із змінами і доповненнями до нього), останній надав першому кредит на суму 18299122,19 грн. (а.с. 4-250 т.9; 1-139 т.10).

28.05.2008 між ТОВ Круг-Будінвест, ПАТ БМ Банк та ТОВ "Нікос" укладено договір поруки №6/8/280508-3, за яким ТОВ "Нікос" поручився перед ПАТ БМ Банк за своєчасне і повне виконання ТОВ Круг-Будінвест договору про невідновлювальну кредитну лінію від 28.04.2008 №6/8/280508.

25.01.2011 укладено договір застави №6/8/280508-10, за яким ТОВ Нікос передало ПАТ БМ Банк в заставу обладнання на суму 350 600,00 грн. в забезпечення виконання зобовязань за договором про невідновлювальну кредитну лінію від 28.04.2008 №6/8/280508.

Ухвалою суду від 19.06.2012 у справі №05/5026/275/2012 про банкрутство ТОВ Круг-Будінвест визнано вимоги ПАТ "БМ Банк" на суму 18188190 грн. Встановлені вказаним судовим рішенням обставини наявності боргу ТОВ "Круг-Будінвест" перед ПАТ "БМ Банк" відповідно до ст.35 Господарського процесуального кодексу України не доказуються при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи. Постановою господарського суду Черкаської області від 02.07.2012 у справі №05/5026/275/2012 ТОВ Круг-Будінвест визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Рішенням господарського суду м. Києва від 29.10.2013 у справі №910/17372/13 визнано припиненим договір поруки від 28.05.2008 №6/8/280508-3 між ТОВ Круг-Будінвест, ПАТ БМ Банк та ТОВ "Нікос".

Таким чином, вимоги заявника, що виникли внаслідок невиконання боржником зобовязання за кредитним договором, є грошовими і такими, що забезпечені заставою майна за договором застави від 25.01.2011 №6/8/280508-10. Згідно з абз.2 ч.6 ст.14 Закону-2343 розпорядник майна зобовязаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їх заявами, а за їх відсутності, згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав. Майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя (правові позиції Верховного Суду України у постанові від 09.09.2014 у справі №3-72гс14).

Суд відхиляє заперечення боржника, оскільки ним не надано доказів погашення вимог ПАТ БМ Банк (відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається), оскільки заявником надано у цю справу докази надання кредиту ТОВ Круг-Будінвест та у справі №05/5026/275/2012 вимоги заявника до ТОВ Круг-Будінвест визнані ухвалою суду від 19.06.2012 на суму більшу від заявлених у цій справі.

Відповідно до п.47 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №15 "за змістом абзацу другого частини шостої статті 14 Закону-2343 кредитори, вимоги яких забезпечено заставою майна боржника, мають право подавати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника після порушення провадження у справі про банкрутство. Однак, вимоги цієї категорії кредиторів незалежно від їх звернення із заявою встановлюються розпорядником майна згідно з даними обліку боржника, а також за даними державного реєстру застав". Закон-2343 не встановлює вимог щодо необхідності перевірки судом фактичної наявності заставного майна в натурі на момент розгляду заяви заставного кредитора для визнання його вимог достатніми доказами є дані "обліку боржника" чи "дані державного реєстру застав". Фактична відсутність заставного майна на момент розгляду реєстру вимог кредиторів не припиняє договорів застави і не змінює правового статусу заставного кредитора, оскільки у разі фактичної відсутності таке майно може бути знайдене, повернене боржнику надалі. Тому обставини фактичної наявності заставного майна перевірці не підлягають. Майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя (ч.2 ст.26 Закону-2343).

що додаткові вимоги публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк визнанню не підлягають виходячи з наступного.

Так, додаткові вимоги у заяві від 13.03.2013 №08.6-186/85-796 (а.с.138 т.2) заявлено у розмірі 8310282,40 грн. (з яких:1147 грн. судового збору у першу чергу, 3706409,74 грн. у четверту чергу, 4602725,66 грн. пені у шосту чергу). Вимоги обгрунтовано тим,

що 12.06.2007 між ПАТ "Укрсоцбанк" та ТОВ "Пласт Трейдінг" укладено кредитний договір (з додатковими угодами) на суму 1400000 у забезпечення зобовязань за яким між ПАТ "Укрсоцбанк" та ТОВ "Нікос" укладено договір поруки від 12.07.2007 №П-895/09.2-057 та іпотечні договори №ІД-1-895/09.2-057, №ІД-2-895/09.2-057, №ІД-3-895/09.2-057;

що рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 31.10.2012 у справі №1223/10 стягнено з ТОВ "Нікос" на користь ПАТ "Укрсоцбанк" 4707595,33 грн. і 25500 грн. судових витрат;

що загальна сума заборгованості ТОВ "Пласт Трейдінг" перед ПАТ "Укрсоцбанк" станом на 10.01.2013 становить 17094007,69 грн.;

що у звязку із списанням ПАТ "Укрсоцбанк" кредиторської заборгованості ТОВ "Пласт Трейдінг" на суму 11193000 грн. (з огляду на прийняття відповідно до рішення господарського суду Черкаської області від 22.05.2012 у справі №16/5026/479/2012 на баланс майна, яке було передано ТОВ "Нікос" в іпотеку) заборгованість ТОВ "Пласт Трейдінг" становить 5901007,69 грн.;

що згідно з довідкою ПАТ "Укрсоцбанк" від 12.03.2013 №10.1-14/1689 ця заборгованість складає 8309135,40 грн.

Однак, до заяви від 13.03.2013 №08.6-186/85-796 не додано розрахунку тих сум, з яких складається заявлена сума заборгованості 8309135,40 грн. (довідка від 12.03.2013 №10.1-14/1689 а.с.217 т.2), та не додано докази, які підтверджують вказані у цій довідці суми. Не надані такі докази заявником і в усіх поданих ним заявах надалі.

У поясненні від 13.05.2013 (а.с.9 т.5) представник ПАТ "Укрсоцбанк" вказує на те, що додаткові вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" становлять 5901007,69 грн., оскільки ухвалою господарського суду м. Києва від 14.03.3013 у справі №910/21 відмовлено ТОВ "Нікос" у задоволенні заяви про визнання недійсним рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 31.10.2012 у справі №1223/10; що питання чинності поруки може бути встановлено лише третейським судом.

У наступних заявах (а.с.28, 118, 187, 188, 204 т.5) заявник вказує на те, що вимоги до ТОВ "Нікос" складають 8309135,40 грн.

У заяві від 24.07.2015 (а.с.227 т.7) заявник просить визнати його вимоги на суму 5907519,69 грн. (з яких: 6512 грн. судових витрат у першу чергу, 3855403,84 грн. у четверту чергу /заборгованість за кредитом, процентами та інфляційними/ та 2045603,85 грн. пені у шосту чергу). Однак, до заяви не додано розрахунку тих сум (заборгованості за кредитом, процентами, інфляційними, пені), з яких складається заявлена сума заборгованості 5907519,69 грн., докази, які підтверджують вказані у цій заяві суми у справі відсутні.

Ухвалою суду від 09.08.2016 ПАТ "Укрсоцбанк" запропоновано надати суду "1) пояснення (з огляду на вказівки суду касаційної інстанції) стосовно суми вимог до боржника, 2) розрахунок суми вимог із здійсненими математичними операціями та з посиланням на докази, якими підтверджуються вказані у розрахунку числа, 3) перерахувати документи (які наявні в матеріалах чи які будуть подані додатково), які підтверджують грошові вимоги до боржника".

Однак, будь-яких документів (пояснень, доказів) від ПАТ "Укрсоцбанк" до суду не надійшло.

Боржник вимоги заявника не визнав повністю, у судовому засіданні та у відзивах пояснив,

що порука припинилася відповідно до ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України у звязку із тим, що кінцевим терміном повернення кредиту є 11.03.2010, шестимісячний строк сплив 12.09.2010;

що боржник, у порушення наслідків введенні мораторію на задоволення вимог кредиторів, неправомірно здійснював нарахування відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій та інфляційних після порушення провадження у справі №01/775 про банкрутство ТОВ "Пласт Трейдінг";

що вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" визнано ухвалою суду від 02.09.2010 у справі №01/775 про банкрутство ТОВ "Пласт Трейдінг" на суму 14456194,36 грн. і одночасне предявлення цих вимог до поручителя є неправомірним;

що заявник не бере рішення третейського суду до уваги, а лише згадує про нього;

що заявником не було отримано наказ на примусове стягнення коштів відповідно до рішення третейського суду, який міг би бути єдиним доказом існування грошових вимог до ТОВ "Нікос";

що грошові вимоги у сумі 4707595,33 грн., визнаній рішенням третейського суду, на день звернення до суду не мали правової підстави;

що нарахування нічим не підтверджених штрафних санкцій та пені є нічим іншим як вигадкою заявника, не вказані навіть періоди їх нарахування;

що у наданих суду заявах та розрахунках наявні арифметичні помилки і невідповідності, які не дають можливості встановити дійсні вимоги заявника;

що пеня нарахована всупереч мораторію та всупереч ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Розпорядник майна визнав вимоги на суму 6512 грн. у першу чергу та 4732595,33 грн. у четверту чергу.

Заслухавши представників учасників провадження у справі про банкрутство боржника та дослідивши наявні у справі докази суд встановив наступне.

Згідно з генеральним договором №895/09.2-057 про здійснення кредитування від 12.06.2007 та додаткових до нього угод від 12.06.2007 №1 і №2, укладених ПАТ "Укрсоцбанк" та ТОВ "Пласт Трейдінг" кінцевим строком погашення кредиту визначено 11.03.2010.

Договором поруки від 12.07.2007 №П-895/09.2-057, укладеним між ПАТ "Укрсоцбанк" та ТОВ "Нікос" у забезпечення зобовязань за генеральним договором №895/09.2-057 про здійснення кредитування від 12.06.2007 та додаткових до нього угод, не передбачено строку.

Відповідно до ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України: порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки; у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно з постановою Верховного Суду України від 17.09.2014 у справі 6-53цс14 аналіз ч.4 ст.559 ЦК України, дає підстави для висновку про те, "що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя."

Таким чином, строк поруки ТОВ "Нікос" перед ПАТ "Укрсоцбанк" за договором поруки від 12.07.2007 №П-895/09.2-057 закінчився 11.09.2010 і правові підстави для визнання вимог банку на підставі цього договору відсутні. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що предявлення ПАТ "Укрсоцбанк" позову до поручителя (ТОВ "Нікос") до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не може вважатися позовом, поданим у судовому порядку, оскільки постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків не є судом, установленим законом система судів, установлених законом, передбачена Конституцією України та Законом України "Про судоустрій та статус суддів".

Самостійною підставою для відмови у задоволенні додаткових вимог ПАТ "Укрсоцбанк" є їх недоведеність заявником. так, у порушення абз.6 ст.1 Закону-2343 заявником не надано суду документів, якими були б підтверджені вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника такими мали б бути первинні бухгалтерські документи про надання кредиту ТОВ "Пласт Трейдінг". Рішення ж постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 31.10.2012 у справі №1223/10 не може бути підставою для визнання вимог заявника, оскільки воно не має преюдиціального значення. Відповідно до підпунктів 6.1.9, 6.2.6 та 2.6 постанови Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 у розгляді господарськими судами справ, повязаних з оскарженням рішення третейського суд, видачею виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду: господарський суд не здійснює оцінки законності і обґрунтованості рішення третейського суду в цілому, а лише з'ясовує наявність чи відсутність підстав для його скасування, передбачених частиною другою статті 122-5 ГПК; питання щодо законності та обґрунтованості рішення третейського суду, крім зазначених у статті 122-10 ГПК, не можуть вирішуватися господарським судом у розгляді заяви про видачу виконавчого документа; за змістом частини другої статті 35 ГПК та частини десятої статті 38 Закону України "Про третейські суди" обставини, встановлені рішенням третейського суду, не мають преюдиціального значення для господарського суду, в тому числі і у розгляді ним справи, в якій беруть участь ті самі сторони, що й у третейському провадженні.

Крім того, обовязок подання обгрунтованого розрахунку покладено на заявника (п.5 ч.2 ст.54 Господарського процесуального кодексу України). Такий розрахунок був витребуваний ухвалами суду від 07.06.2016 та від 09.08.2016, однак у порушення ст.4-5 та п.4 ч.1 ст.65 Господарського процесуального кодексу України заявником не надано. До функцій суду віднесено оцінка наявних у справі доказів та перевірка обгрунтованості і правильності розрахунків, але не проведення «перерахунків» належних до стягнення сум за заявника. Суд вважає, що заявник без поважних причин не надав суду обгрунтованого розрахунку суми додаткових вимог у звязку з чим вимога про їх визнання на суму 8310282,40 грн. відповідно до п.5 ч.1 ст.81 Господарського процесуального кодексу України мала б бути залишена без розгляду (п.18 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 №01-8/344). Однак враховуючи, що дані вимоги розглядаються у справі про банкрутство, що повторний розгляд цих вимог неможливий у звязку із закінченням установленого ст.14 Закону-2343 строку для подання заяв, суд вважає, що у задоволенні заяви в частині визнання додаткових вимог на суму 8310282,40 грн. необхідно відмовити і з цієї підстави.

Отже, до реєстру вимог кредиторів вимоги ініціюючого кредитора, ПАТ "Укрсоцбанк", підлягають включенню у розмірі, визначеному ухвалою суду від 31.01.2013 у цій справі, а саме 6224848,98 грн. заборгованості, яка підлягає погашенню у четверту чергу, та 5365 грн. судового збору, яка підлягає погашенню у першу чергу.

Доводи боржника про необхідність відмовити у включенні цих вимог до реєстру вимог кредиторів та його клопотання про припинення провадження у цій справі про банкрутство з огляду на те, що ТОВ "Інвестком", поручителем якого виступав ТОВ "Нікос", як юридичну особу припинено у звязку з банкрутством, що рішення третейського суду про стягнення боргу з боржника на користь ПАТ "Укрсоцбанк" не має преюдиційного характеру суд відхиляє з тієї підстави, що преюдиційний характер має ухвала суду від 31.01.2013 у цій справі, а встановлені нею обставини, в тому числі наявність боргу і його сума, не підлягають перегляду при розгляді заяви з додатковими вимогами ПАТ "Укрсоцбанк" у попередньому судовому засіданні. Ухвала суду від 31.01.2013 у цій справі набрала законної сили і може бути переглянута або в апеляційному порядку або за нововиявленими обставинами.

що вимоги Черкаської міської ради підлягають визнанню і включенню до реєстру вимог кредиторів у сумі 381330,29 грн. основного боргу у четверту чергу та вимоги у сумі 1147 грн. судового збору у першу чергу виходячи з наступного.

Так, первісні вимоги заявлено у розмірі 1808341,54 грн.

Боржником і розпорядником майна заявлені вимоги не визнано з тих підстав, що до справи не надано обгрунтованого і правильного розрахунку вимог, що ці ж вимоги предявлені ДПІ у м. Черкаси, який є єдиним органом стягнення податкового боргу з орендної плати за землю відповідно до п.41.5 ст.41 ПКУ, що договорами не передбачено зобовязань сплачувати орендну плату до моменту укладення договору, що нарахування пені має припинятися через шість місяців від дня прострочення, що договорами не передбачено відповідальність у вигляді пені.

У ході розгляду справи кредитор подав заяву від 11.08.2014 (а.с.109 т.6) про уточнення вимог і просив визнати вимоги на суму 1242216,77 грн. основного боргу та 209738,05 грн. пені. Наступною заявою від 07.07.2015 (а.с.203 т.7) просив визнати вимоги заявника на суму 381330,29 грн. упущеної вигоди.

Розпорядником майна заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог на суму 381330,29 грн. упущеної вигоди (а.с.226 т.7).

Боржником уточнені вимоги не визнано з тих мотивів, що вони не були заявлені у первісній заяві, що поняття упущеної вигоди в розумінні заявника суперечить такому поняттю у ст.22 Цивільного кодексу України, що будь-якого порушення прав заявника боржником не було, у звязку з чим відсутня вина боржника як підстава для стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, заявив клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених вимог (а.с.247 т.7).

Судом установлено, що 28.09.2009 між Черкаською міською радою (орендодавець) та ТОВ "Нікос" (орендар) було укладено договір оренди землі (далі Договір оренди). Договір оренди було зареєстровано у Черкаській регіональній філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18.11.2009 №24.

Відповідно до п.1 Договору оренди орендодавець на підставі рішення Черкаської міської ради від 16.04.2009 №4-1146 зобовязався надати, а орендар прийняти в строкове платне користування земельні ділянку, що за цільовим призначенням відноситься до категорії земель промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення, які знаходиться в м.Черкаси по провулку ХХ Партзїзду, 8/1 та провулку ХХ Партзїзду, 8/9. Умовами Договору оренди також визначено, що в оренду передається земельна ділянка площею 129318 кв.м. під існуючі будівлі та споруди виробничої бази; що термін оренди земельної ділянки площею 92901 кв.м. складає 49 років, а земельної ділянки площею 36417 кв.м. складає 1 рік з дня прийняття рішення Черкаської міської ради від 16.04.2009 №4-1146; що за оренду земельної ділянки орендар сплачує орендну плату у грошовій формі; що річна орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється у розмірі 4% від їх нормативної грошової оцінки і на час укладення договору становить: по провулку ХХ Партзїзду, 8/1 562710 грн. та по провулку ХХ Партзїзду, 8/9 84832 грн. Згідно з підп."і" п.31 Договору оренди орендар зобовязаний "відшкодувати Орендодавцю суму упущеної вигоди (не отриманого прибутку) в розмірі орендної плати за весь період з дати прийняття рішення до моменту набуття чинності договору оренди".

Згідно із ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Таким чином, сторони врегулювали відносини, які склалися між ними до укладення договору оренди землі від 14.03.2012, погодивши вказаний підп."і" п.31 Договору оренди (правові позиції Вищого господарського суду України у постанові від 14.01.2015 у справі №925/2012/14).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Боржник не надав доказів виконання підп."і" п.31 Договору оренди і його представник на обставини його виконання у судовому засіданні не посилався.

Сума боргу за фактичне користування земельною ділянкою за період з дати прийняття рішення Черкаської міської ради від 16.04.2009 №4-1146 до моменту набуття чинності Договору оренди землі складає 381320,29 грн., її розрахунок є вірним і боржником та розпорядником майна не заперечується.

Суд відхиляє доводи боржника та розпорядника майна:

оскільки у первісній заяві сума, передбачена підп."і" п.31 Договору оренди, хоча і не була окремо виділена, однак була заявлена в загальній сумі вимог;

оскільки перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Строк же виконання підп."і" п.31 Договору оренди ним не установлений і вимога про його виконання Черкаською міською радою відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України боржнику не направлялась. Отже, на момент порушення провадження у справі про банкрутство відсутнє порушення права Черкаської міської ради на отримання суми, передбаченої підп."і" п.31 Договору оренди, і перебіг позовної давності на її отримання не почався. Право ж на предявлення вимоги у межах справи про банкрутство щодо суми, передбаченої підп."і" п.31 Договору оренди, передбачено спеціальним законом (ст.14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" /від 14.05.1992 №2343-XII із змінами, внесеними до 19.01.2013, далі Закон-2343/) грошове зобовязання виникло згідно з Договором оренди до порушення провадження у справі про банкрутство боржника, тому підлягає визнанню у межах справи про банкрутство. Відповідно до п.45 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №15 "Про судову практику в справах про банкрутство" на підставі частини п'ятнадцятої статті 11 Закону-2343 всі кредитори, незалежно від настання строку виконання зобов'язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника за правилами статті 14 Закону-2343 після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі;

оскільки та обставина, що у підп."і" п.31 Договору оренди сторони неправильно назвали передбачений ним платіж, не має правого значення для зясування його суті судом і застосування відповідної норми закону. У Договорі оренди платіж названо як "упущена вигода (не отриманий прибуток)" хоча юридично він є "платою за користування земельною ділянкою";

оскільки суд вважає (здійснюючи тлумачення договору), що у підп."і" п.31 Договору оренди вказується саме на рішення Черкаської міської ради від 16.04.2009 №4-1146, зазначене у п.1 Договору оренди, так як посилань на буд-які інші рішення Договір оренди не містить.

Керуючись ст.ст. 14 і 15 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (від 14.05.1992 №2343-XII із змінами, внесеними до 19.01.2013), суд

УХВАЛИВ:

1.Визнати конкурсним кредитором, розмір вимог за грошовими зобов'язаннями та черговість задоволення кожної вимоги:

1.1. Публічне акціонерне товариство БМ Банк (м.Київ, вул.Т.Шевченка, 37/122, ідентифікаційний код 33881201):

1 черга 1147 грн. (судовий збір);

1 черга 350600 грн. (за рахунок заставного майна);

1.2. Публічне акціонерне товариство Укрсоцбанк (м.Київ, вул.Ковпака, 29, ідентифікаційний код 00039019):

1 черга 5365 грн. (судовий збір);

4 черга 6224848,98 грн. (вимоги не забезпечені заставою);

Відмовити у визнанні вимог цього кредитора конкурсними на суму 8310282,40 грн.

1.3. Черкаська міська рада (м.Черкаси, вул.Б.Вишневецького,36 ідентифікаційний код 25212542):

1 черга 1147 грн. (судовий збір);

4 черга 381330,29 грн. (вимоги не забезпечені заставою);

2.У задоволенні клопотання ТОВ "Нікос" від 18.08.2016 (вх. суду №16728/16 від 18.08.2016) про припинення провадження у справі відмовити.

3.Матеріали справи передати суду який розглядає справу про банкрутство.

Ухвала суду набрала законної сили, однак може бути оскаржена до Київського апеляційного господарського суду в порядку та у строки, встановлені статтями 91-93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено у понеділок 22.08.2016.

Направити цю ухвалу рекомендованим листом розпоряднику майна, боржнику, кредиторам згідно з реєстром (4), Головному управлінню юстиції у Черкаській області.

Суддя Ю.А. Хабазня

8