ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2016 р. Справа № 922/1202/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю від 18.12.2015р. №02-36/3204;

1-го відповідача ОСОБА_2, за довіреністю від 11.06.2016р.

2-го відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Агенція нерухомості Терем, м. Харків (вх. №1694Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2016р.

у справі № 922/1202/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк, м. Київ

до 1-го відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Агенція нерухомості Терем, м. Харків

до 2-го відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Д.М.Г., м. Харків

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 30.05.2016р. у справі №922/1202/16 (суддя Інте Т.В. ) позов задоволено; визнано недійсним з моменту укладання іпотечний договір від 21.11.2014 року, укладений між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агенція нерухомості Терем" та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Д.М.Г.", посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №2051, 2052; стягнуто з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агенція нерухомості Терем" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" 689,00 грн. судового збору; стягнуто з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Д.М.Г." на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" 689,00 грн. судового збору.

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Агенція нерухомості Терем, м. Харків з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2016р. у справі №922/1202/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2016р. суддею доповідачем по справі №922/1202/16 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.06.2016р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Хачатрян В.С.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 12.07.2016р.

12.07.2016р. на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№6935).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.07.2016р. розгляд справи відкладено на 02.08.2016р., у звязку з задоволенням усного клопотання представника 1-го відповідача про відкладення розгляду справи.

02.08.2016р. на адресу суду від 2-го відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, продовження строку її розгляду для надання можливості ознайомлення з матеріалами справи (вх.№7611).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.08.2016р. розгляд справи відкладено на 08.08.2016р., у звязку з задоволенням клопотання представника 2-го відповідача про відкладення розгляду справи.

08.08.2016р. на адресу суду від 2-го відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду справи, в якому останній просив надати можливість ознайомитись з матеріалами справи, відкласти розгляд справи та продовжити строк розгляду апеляційної скарги на 15 днів (вх.№7796).

08.08.2016р. на адресу суду від 1-го відповідача надійшли уточнення до апеляційної скарги, в яких останній просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2016р. у справі №922/1202/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (вх.№7797)

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 08.08.2016р. розгляд справи відкладено на 31.08.2016р., у звязку з задоволенням клопотань 1-го відповідача та 2-го відповідача про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду справи, продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

У судовому засіданні 31.08.2016р. представник 1-го відповідача просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2016р. у справі №922/1202/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засіданні 31.08.2016р. представник 2-го відповідача не зявився, до суду повернулась копія ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 08.08.2016р. про відкладення розгляду справи, з довідкою працівників УДППЗ «Укрпошта» - за закінченням терміну зберігання.

Пунктом 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року №18 передбачено, що за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Колегія суддів вважає, що судом було вжито всіх можливих заходів для належного повідомлення 2-го відповідача про час та місце розгляду справи, а тому вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та 1-го відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

09.09.2008 року між АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" (у зв'язку із зміною організаційно-правової форми юридичної особи - ПАТ "Укрсоцбанк") та ОСОБА_5 було укладено договір кредиту №18/087-КФ (далі - "кредитний договір").

В якості забезпечення виконання умов кредитного договору від 09.09.2008 року, між ПАТ "Укрсоцбанк" (іпотекодержатель) та фізичною особою ОСОБА_5 (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, відповідно до умов якого, ОСОБА_5 передав в іпотеку Іпотекодержателю квартиру №9, загальною площею 174,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 40.

Згідно умов Іпотечного договору від 09.09.2008 року, іпотекодавець зобов'язаний: без письмової згоди іпотекодержателя, не відчужувати предмет іпотеки, а також не передавати його в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування; не пізніше наступного дня після настання змін надавати Іпотекодержателю відомості про будь-які зміни, що відбулись чи відбудуться з предметом іпотеки, в тому числі, про зазіхання на нього з боку третіх осіб (п. п. 2.1.4., 2.1.5. іпотечного договору від 09.09.2008 року).

Пунктом 6.3. іпотечного договору від 09.09.2008 року сторони погодили, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов'язання (за кредитним договором). Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема, Законом України "Про іпотеку".

10.09.2008 р. до Державного реєстру іпотек внесено відомості про іпотеку, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек №20715229.

Під час процедури банкрутства ФОП ОСОБА_5 запис про іпотеку було вилучено на підставі постанови господарського суду Харківської області від 30.09.2013 р. у справі №922/3475/13, а 09.04.2012 р. у зв'язку із скасуванням постанови про визнання банкрутом ФОП ОСОБА_5, запис про іпотеку був поновлений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та внесено до Державного реєстру іпотек відомості про іпотеку, реєстраційний номер обтяження 12377706.

Позивач зазначає, що квартира №9, загальною площею 174,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 40, яка була передана в іпотеку ПАТ "Укрсоцбанк", неодноразово відчужувалась іншим особам - ПП "Агенція нерухомості місто плюс", TOB "Агенція нерухомості Терем", TOB "Д.М.Г.", а на наступний день після її відчуження TOB "Агенція нерухомості Терем" TOB "Д.М.Г".

В свою чергу, TOB "Д.М.Г" передало квартиру в іпотеку TOB "Агенція нерухомості Терем" на підставі спірного іпотечного договору від 21.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №2051, 2052.

Позивач вказує, що саме з метою відчуження іпотечної квартири третім особам, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 незаконно вилучено з Державного реєстру речових прав та їх обтяжень запис про іпотеку квартири, що підтверджується постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.10.2015 р. у справі №826/5271/15 (т.1, а.с. 35) та постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.09.2015 року у справі №826/5123/15 (т.1, а.с. 49).

Під час розгляду зазначених адміністративних справи, судом встановлено, що в матеріалах реєстраційної справи, в межах якої була здійснена реєстрація зняття заборони відчуження квартири №9, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 40, відсутнє повідомлення про зняття заборони за місцем зберігання справи приватного нотаріуса ОСОБА_6 та відсутнє повідомлення про зняття заборони, яке мало бути відправлено ПАТ "Укрсоцбанк".

Крім того, запис про іпотеку мало бути вилучено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, а не приватним нотаріусом ОСОБА_8, тому лист приватного нотаріуса ОСОБА_7 не міг бути підставою здійснення зазначеної реєстраційної дії, крім того, в даному листі нотаріус не вказує, що він позбавлений можливості зняти заборону відчуження майна.

На думку адміністративного суду, обтяження (іпотека) щодо квартири №9, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 40, продовжувало існувати і після проведення відповідачем, визнаною протиправною державної реєстрації прав та їх обтяжень, а саме припинення іншого речового права (іпотеки) за реєстраційним номером 12377706 в Державному реєстрі іпотек, оскільки відсутнє рішення суду, яким іпотечний договір від 09.08.2008 p., укладений між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_5 не було визнано недійсним або припиненим.

При цьому, у разі скасування незаконного судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек, до такого правового висновку дійшов Верховний суд України у постанові від 13.05.2013 року у справі №6-53цс15.

Таким чином, укладаючи спірний іпотечний договір TOB "Агенція нерухомості Терем" та TOB "Д.М.Г." було відомо, що квартира була обтяжена іпотекою ПАТ "Укрсоцбанк", а іпотечний договір 09.08.2008 р., укладений між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_5 не було визнано недійсним або припиненим.

Проте, п.1.3. спірного іпотечного договору від 21.11.2014 року, відповідачі погодили, що іпотекодавець засвідчує та заявляє, що він на законній підставі володіє предметом іпотеки; що має право заставляти, відчужувати та передавати предмет іпотеки іпотекодержателю; предмет іпотеки досі нікому не проданий, не подарований, не обтяжений, не підлягає вилученню, вільний від зобов'язань, крім тих, що передбачені цим договором, в спорі і під забороною відчуження не перебуває, прав щодо неї третіх осіб (за договором найму (оренди), тощо) як в межах, так і за межами України немає.

Рішенням господарського суду м. Києва від 21.07.2015р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 р. у справі №910/14202/13 за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до TOB "Д.М.Г.", третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на предмет іпотеки, визнано за ПАТ "Укрсоцбанк" право власності на квартиру №9, загальною площею 174,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 40.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що під час переходу права власності на предмет іпотеки від ОСОБА_5 до ПП "Агенція нерухомості Місто Плюс", до TOB "Агенція нерухомості Терем" та до TOB "Д.М.Г." під час ліквідаційних процедур, ПАТ "Укрсоцбанк" не втратив статусу іпотекодержателя та іпотека за іпотечним договором від 09.09.2008 року - не припинена.

27.01.2016 року на підставі рішення господарського суду м. Києва від 21.07.2015 р. у справі №910/14202/13, за ПАТ "Укрсоцбанк" було зареєстровано право власності на квартиру №9, загальною площею 174,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 40, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №52188828 від 28.01.2016 року (а.с. 91).

Таким чином, на думку позивача, укладання спірного іпотечного договору, відбулося поза волею іпотекодержателя, тобто без згоди позивача, оскільки заборона відчуження предмета іпотеки була знята на підставі незаконних дій Державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8. що підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили, а тому, позивач зазначає, що договір іпотеки від 21.11.2014 року є недійсним в силу закону (нікчемним).

Зазначене вище й стало підставою для звернення позивача з позовом до господарського суду Харківської області, в якому останній просив визнати недійсним з моменту укладання іпотечний договір від 21.11.2014 року, укладений між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агенція нерухомості Терем" та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Д.М.Г.", посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №2051, 2052.

30.05.2016р. господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Відповідно до п. 1 ст.203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 2 цієї ж статті Кодексу визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст.215 Циільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Приписами частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" унормовано, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Наступна іпотека - передання в іпотеку нерухомого майна, яке вже є предметом іпотеки за попереднім іпотечним договором.

Правові підстави припинення іпотеки передбачені ст. 17 Закону України "Про іпотеку" і полягають у наступному: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону (Закону України "Про іпотеку"); набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Відповідно до ч. 1 ст. 574 Цивільного кодексу України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Статтею 3 України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України "Про іпотеку", предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов, зокрема: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація.

Статтею 12 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передача в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Статтею 13 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками. Наступна іпотека, предметом якої є декілька об'єктів, що належать різним особам і є предметом попередньої іпотеки, допускається за згодою власників усіх об'єктів нерухомого майна, переданих в спільну іпотеку.

Дані положення Закону кореспондується з п. 1.9 іпотечного договору від 09.09.2008 року, відповідно до якого, наступні іпотеки предмета іпотеки забороняються, крім передачі предмета іпотеки в наступну іпотеку іпотекодержателю.

Пунктами 2.4.1 та 2.4.2 іпотечного договору сторони погодили, що іпотекодержатель має право вимагати від будь-яких третіх осіб припинення зазіхань на предмет іпотеки та вимагати від Іпотекодавця вжиття заходів, необхідних для захисту предмета іпотеки від зазіхань з боку третіх осіб.

Частиною 3 статті 6 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Приписами ч. 1 ст.13 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками.

Як вже зазначалось, пунктом 2.1.4 іпотечного договору від 09.09.2008 року іпотекодавець зобов'язаний: без письмової згоди іпотекодержателя, не відчужувати предмет іпотеки, а також не передавати його в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. У будь-якому випадку, правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним, як передбачено ч. 3 ст.12 Закону України "Про іпотеку".

Матеріалами справи підтверджено, що позивач - іпотекодержатель згоди на відчуження або передачу майна в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування не надавав.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що договір іпотеки від 21.11.2014 року, укладений між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агенція нерухомості Терем" та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Д.М.Г.", посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №2051, 2052, суперечить приписам ч.1 ст.13 Закону України "Про іпотеку", ч. 1 ст.588 ЦК України, та відповідно підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст.203 ЦК України.

Виходячи з того, що іпотека ПАТ «Укрсоцбанк» не припинялась та є дійсною, в даному випадку підлягає застосуванню частина 3 статті 12 Закону України «Про іпотеку», а отже, на думку колегії суддів, правомірними є висновок господарського суду першої інстанції про задоволення позову.

Не знайшли свого підтвердження посилання апелянта на те, що у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_5 відбулось звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі статтей 17 та 33 Закону України «Про іпотеку», зважаючи на таке.

Правові підстави припинення іпотеки передбачені статтею 17 Закону України «Про іпотеку» і полягають в наступному: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Проте, колегія суддів зазначає, що жодної з зазначених підстав щодо спірної квартири не настало, реалізації її в розумінні положень Закону України «Про іпотеку» не відбулось, а тому іпотека не є припиненою.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції апелянтом не надано ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів, які б спростували висновки, викладені в рішенні господарського суду першої інстанції, та всупереч вимог ст.33 Господарського процесуального кодексу України не доведені ті обставини, на які апелянт посилався, як на підставу своїх вимог.

Отже, висновок місцевого господарського суду щодо задоволення позовних вимог відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Агенція нерухомості Терем, м. Харків слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області - без змін.

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Агенція нерухомості Терем, м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 30.05.2016р. у справі №922/1202/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 02.09.2016 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Хачатрян В.С.