ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2016 р. Справа № 911/3311/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Енергобанк

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю Фоззі-Фуд

2) Приватного акціонерного товариства Сільпо Рітейл

3) Приватного акціонерного товариства Фоззі Рітейл

про стягнення 33773029,84 грн.

секретар судового засідання (пом. судді): Мамчур А.О.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 09/05-110 від 10.06.2016 р.);

від відповідача 1: ОСОБА_2 (довіреність № 316/03-УРБ-16 від 19.04.2016 р.);

від відповідача 2: не зявився;

від відповідача 3: не зявився.

Обставини справи:

У 2015 році Публічне акціонерне товариство Енергобанк (далі банк, позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фоззі-Фуд (далі відповідач 1), Приватного акціонерного товариства Сільпо Рітейл (далі відповідач 2) та Приватного акціонерного товариства Фоззі Рітейл (далі відповідач 3) про солідарне стягнення з боржника за кредитним договором та поручителів 33773029,84 грн. заборгованості за кредитним договором, у тому числі - 27408000 грн. основної заборгованості за кредитом, 3590072,55 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 408624,00 грн. пені за несвоєчасну сплату основного боргу кредиту, 398964,61 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 1926981,47 грн. інфляційних втрат, 40387,21 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.08.2015 р. за вказаним позовом було порушено провадження у справі № 911/3311/15 (суддя Заєць Д.Г.).

Розгляд справи відкладався.

12.08.2015 р. до господарського суду Київської області представником позивача було подано клопотання про забезпечення позову б/н від 12.08.2015 р. шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачам, у розмірі 33773029,84 грн. до вирішення спору по суті, яке було залишено без задоволення ухвалою суду від 23.09.2015 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.10.2015 р. у справі № 911/3311/15 було призначено судову експертизу документів фінансово-кредитних операцій за кредитним договором № 1109-70 від 29.09.2011 р., проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, та зупинено провадження у справі до закінчення експертних досліджень і отримання господарським судом Київської області висновків експертів. На вирішення експертизи були поставлені наступні запитання: чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника ТОВ Фоззі-Фуд (по сплаті процентів за кредит) перед ПАТ Енергобанк умовам кредитного договору № 1109-70 від 29 вересня 2011 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором? в якому розмірі підтверджується заборгованість позичальника ТОВ Фоззі-Фуд по сплаті процентів за кредит перед ПАТ Енергобанк за кредитним договором № 1109-70 від 29 вересня 2011 року? в якому розмірі підтверджується заборгованість позичальника ТОВ Фоззі-Фуд по сплаті пені за несвоєчасне погашення процентів за кредит перед ПАТ Енергобанк за кредитним договором № 1109-70 від 29 вересня 2011 року? в якому розмірі підтверджується заборгованість позичальника ТОВ Фоззі-Фуд по сплаті 3% за несвоєчасне погашення процентів за кредит перед ПАТ Енергобанк за кредитним договором № 1109-70 від 29 вересня 2011 року?

До господарського суду Київської області у травні 2016 року від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України повернулися матеріали даної справи з повідомленням експертів про закінчення провадження в судово-економічній експертизі, за результатами якої складений висновок № 21294/15-45 від 29.01.2016 р. У повідомленні також було зазначено, що оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю Фоззі-Фуд було частково оплачено вартість експертизи, вказаний висновок експерта буде наданий суду після повної оплати вартості експертизи з боку ТОВ Фоззі-Фуд.

У звязку із закінченням повноважень судді Зайця Д.Г. було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за наслідками якого для розгляду даної справи було визначено суддю Бабкіну В.М.

До господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання б/н від 10.05.2016 р. (вх. № 9860/16 від 10.05.2016 р.) про поновлення провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.05.2016 р. справу № 911/3311/15 було прийнято до провадження суддею Бабкіною В.М., провадження у справі було поновлено, розгляд справи призначено на 06.06.2016 р., а також зобовязано ТОВ Фоззі-Фуд надати суду докази здійснення оплати вартості експертних досліджень у повному обсязі.

До господарського суду Київської області від відповідача 1 надійшло клопотання б/н від 06.06.2016 р. (вх. № 11790/16 від 06.06.2016 р.) про відкладення розгляду справи. У судове засідання 06.06.2016 р. відповідачі представників не направили, доказів здійснення оплати вартості експертизи у повному обсязі ТОВ «Фоззі-Фуд» суду надано не було.

13.06.2016 р. до господарського суду Київської області відповідачем 1 було подано лист № 13/06/16-3311 від 13.06.2016 р. про оплату повної вартості проведеної у даній справі експертизи.

16.06.2016 р. до господарського суду Київської області від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за супровідним листом № 21294/15-45 від 29.01.2016 р. надійшов висновок проведеної у справі судової економічної експертизи.

07.07.2016 р. до господарського суду Київської області представником відповідача 1 було подано відзив на позовну заяву б/н від 07.07.2016 р. (вх. № 14138/16 від 07.07.2016 р.), за змістом якого відповідач 1 просить відмовити банку у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів пені, інфляційних втрат та 3% річних, посилаючись на те, що відповідно до ст. 2 Закону України від 02.09.2014 р. № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Як зазначає ТОВ «Фоззі-Фуд», на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, а також в Донецькій та Луганській областях відповідач 1 здійснював свою діяльність в магазинах під торговою маркою Сільпо, що знаходилися за адресами: м. Харцизьк, мікрорайон Металургів, будинок 16-Б, Донецька область; м. Керч, вул. Ворошилова, 6, Автономна Республіка Крим; м. Керч, вул. Кірова, 105, Автономна Республіка Крим; м. Керч, вул. Марата, 10, Автономна Республіка Крим; м. Севастополь, пр-т Генерала Острякова, 260, Автономна Республіка Крим; м. Севастополь, вул. Вакуленчука, 2, Автономна Республіка Крим; м. Севастополь, пр-т Октябрьської Революції, 50, Автономна Республіка Крим; м. Севастополь, вул. Фадеева, 1, Автономна Республіка Крим; м. Сімферополь, вул. Кірова, 19, Автономна Республіка Крим; м. Сімферополь, вул. Севастопольська, 47, Автономна Республіка Крим; м. Ялта, вул. Більшовицька, 10, Автономна Республіка Крим.

Відповідач 1 наголошував, що він був змушений здійснити евакуацію бізнесу з тимчасово окупованої території України, що негативно відобразилось його на фінансовому стані через значну втрату прибутку, а також зазначав, що у відповідності до п. 15 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», навіть за порушення податкового законодавства не застосовуються фінансові санкції, штрафні санкції та пеня. Листом від 05.11.2014 р. № 18-112/64483 Національний банк України нагадав всім банкам про необхідність суворого і безумовного дотримання вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та про відповідальність за їх невиконання.

Окрім того, відповідач 1 посилається на те, що згідно зі ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Право господарського суду при прийнятті рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, передбачено також пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, у звязку з чим керуючись ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ст. 83 ГПК України, товариство просить відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних.

07.07.2016 р. до господарського суду Київської області представником відповідача 1 було подано заяву б/н від 07.07.2016 р. (вх. № 14142/16 від 07.07.2016 р.) про відстрочення виконання рішення суду, за змістом якої ТОВ «Фоззі-Фуд» просило суд у випадку, якщо буде прийнято рішення про задоволення позову, про відстрочення виконання рішення у даній справі до 01.06.2018 року. При цьому заявник посилається на приписи ст. 121 ГПК України, а також на те, що Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 26 травня 2016 р. № 842, відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» на два роки до 11 червня 2018 року включно.

В обґрунтування заяви відповідач 1 зазначає, що на сьогоднішній день на підприємстві виникла складна ситуація, пов'язана, перш за все, із загальною економічною і політичною ситуацією в Україні, і викликана зростанням курсу іноземної валюти по відношенню до української гривні, що, в свою чергу, спричинило збільшення загальної суми кредитного портфеля; зниженням платоспроможного попиту населення; значним підвищенням тарифів на комунальні платежі для підприємств і для населення; підвищенням цін на паливно-мастильні матеріали, що безпосередньо впливає на погіршення прибутковості операцій, так як витрати на паливо є вагомою складовою у видатковій частині; нововведеннями в податкове законодавство і інші нормативно-правові акти, які теж впливають на дохідну частину. Всі ці фактори вплинули на зниження доходів від реалізації продукції і рентабельності ТОВ «Фоззі-Фуд», а також на значне збільшення фінансового навантаження. Компанія змушена застосовувати різні методи для утримання діючих клієнтів і залучення нових, оскільки значно зменшилася купівельна спроможність населення.

За твердженням відповідача 1, ці обставини роблять практично неможливим виконання рішення суду без заподіяння незворотної шкоди підприємству без відстрочки початку виконання рішення не раніше, ніж до 01.06.2018 року. Так, за даними звіту про фінансові результати за 2015 рік ТОВ «Фоззі-Фуд» має збиток у сумі ,00 грн., а за даними звіту про фінансові результати за 1 квартал 2016 року - збиток у сумі 420393000,00 грн. За таких умов негайне виконання рішення суду в повному обсязі є неможливим і неминуче призведе до банкрутства підприємства.

Також заявник просив суд врахувати, що підприємство відповідача 1 дуже сильно постраждало через анексію Криму та антитерористичну операцію на сході України, пережило разом з країною велику економічну кризу і тільки зараз досягло найнижчої точки рецесії. У найближчий рік очікується повільне, але економічне зростання і відновлення господарської діяльності. Відсутність відстрочки у виконанні рішення суду однозначно призведе до того, що підприємство так і не зможе зупинити економічний спад своєї діяльності, значне скорочення продуктивності, торгової активності і рівня зайнятості, що в кінцевому підсумку призведе до банкрутства і ліквідації підприємства. Натомість, відстрочка виконання рішення суду до 01.06.2018 року дозволить ТОВ «Фоззі-Фуд» вийти з кризи, не збанкрутувати, не звільняти та не скорочувати співробітників, почати погашати заборгованість і виконувати рішення суду.

07.07.2016 р. до господарського суду Київської області представником відповідача 1 було подано клопотання б/н від 07.07.2016 р. (вх. № 14141/16 від 07.07.2016 р.) про продовження строку розгляду справи на 15 днів в порядку ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, яке було задоволено судом ухвалою від 07.07.2016 р.

У судовому засіданні 07.07.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримувала; представник відповідача 1 щодо позовних вимог заперечувала, заявивши усне клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання можливості відповідачу 1 опрацювати висновок судової експертизи.

22.07.2016 р. до господарського суду Київської області представником позивача були подані додаткові пояснення до позовної заяви б/н від 21.07.2016 р. (вх. № 15261/16 від 22.07.2016 р.), за змістом яких банк, серед іншого, наголошує на безпідставності заперечень відповідача 1, викладених у відзиві, а також на їх необґрунтованості. Так, відповідач 1 не заперечує неналежне виконання ним взятих на себе зобовязань за кредитним договором № 1109-70 від 29.09.2011 р., укладеним з ПАТ «Енергобанк», як щодо повернення суми кредиторської заборгованості, так і щодо сплати процентів за користування кредитом. Водночас, вважає за можливе звільнити його від сплати пені, інфляційних витрат та 3% річних з огляду на положення ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ЗУ «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» та пункту 3 ст. 83 ГПК України. При цьому в якості підстави зазначає, що відповідач 1 здійснював свою діяльність в магазинах під ТМ «Сільпо», що знаходились в м. Харцизьк, Донецька область і в деяких містах АР Крим, а також що він був змушений здійснити евакуацію бізнесу з тимчасово окупованої території України, що негативно відобразилось на його фінансовому стані.

На переконання позивача, наведені обставини не відповідають дійсності та є необґрунтованими. Так, листом від 05.11.2014 р., на який посилається відповідач 1, Національний банк України вказав банкам на необхідність суворого і безумовного дотримання вимог ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та про відповідальність за їх невиконання, зазначивши при цьому, що місце проведення господарської діяльності юридичної особи, фізичної особи - підприємця встановлюється на основі даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Отримані дані банки мають співставляти з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим відповідним розпорядженням Кабінету Міністрів України. Між тим, місцезнаходженням ТОВ «Фоззі-Фуд» є Київська обл., Києво-Святошинський район, місто Вишневе, водночас, Київська область не входить до вказаного вище Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Так само до вказаного переліку не включено міста АР Крим. Більш того, з офіційного сайту Сільпо вбачається, що в м. Харцизьк Донецької області взагалі відсутній магазин під ТМ «Сільпо». Доказів зворотнього відповідачем 1 надано не було.

Крім того, банк зазначає, що з офіційного сайту Сільпо вбачається, що магазини під ТМ «Сільпо» працюють у АР Крим, територія якої є тимчасово окупованою, у звязку з чим позивач вважає некоректним посилання відповідача 1 на приписи ст. 15 ЗУ «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», оскільки вказаною нормою закону надаються преференції, зокрема, податкові, тим особам, які змінили своє місцезнаходження з тимчасово окупованої території на іншу територію України. Однак, місцезнаходженням відповідача 1 була і є Київська область, а магазини «Сільпо», розташовані на окупованій території Криму, продовжують там працювати.

Також позивач наголошує на тому, що загалом відповідач 1 має 261 магазин, що працюють під ТМ «Сільпо» (не враховуючи 5 магазинів в АР Крим), та магазини, що працюють під ТМ «Фора», ТМ «Фоззи», в загальній кількості близько 250 магазинів по всій Україні. У звязку з цим позивачеві видається сумнівним твердження відповідача 1 про те, що втрата одного магазину в м. Харцизьку (навіть, якщо й припустити, що він там дійсно був), спричинила перебування відповідача 1 у скрутному матеріальному стані, та, відповідно, неможливість погашення кредиторської заборгованості перед банком. Водночас, з інформації, розміщеної на офіційному сайті Fozzy Group, вбачається, що за результатами 2015 року оборот торгових мереж групи компаній Fozzy Group у порівнянні з 2014 роком зріс на 29%, склавши понад 46,5 млрд. гривень.

22.07.2016 р. до господарського суду Київської області позивачем також було подано заперечення на заяву відповідача 1 про відстрочку виконання рішення б/н від 21.07.2016 р. (вх. № 15262/16 від 22.07.2016 р.), за змістом яких банк наголошує на тому, що відповідачем 1 не доведено наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а також що відповідачем 1 не надано жодного доказу винятковості даного випадку. Також банк наголошує, що позовні вимоги в даній справі заявлено солідарно до боржника і осіб, які виступили поручителями - ПрАТ «Фоззі Рітейл» і ПрАТ «Сільпо Рітейл». З інформації, що міститься в Звітах про фінансові результати цих товариств за 2015 рік, вбачається, що вони є прибутковими. Так, ПрАТ «Фоззі Рітейл» за результатами діяльності 2015 року має прибуток в розмірі 1 024 138 000 грн., ПрАТ «Сільпо Рітейл» - 24 973 000 грн.

Крім того, банк посилається на те, що відстрочення рішення у даній справі істотним чином може вплинути на виконання завдань ліквідаційної процедури банку. Так, безпідставне, на думку позивача, відстрочення виконання судового рішення та стягнення простроченої заборгованості призведе до виплати коштів вкладникам банку з державного бюджету, що негативним чином вплине і так на вкрай складну фінансову ситуацію в державі. Отже, позивач як суб'єкт ринку банківських послуг, що перебуває в стані ліквідації, у нестабільний для економіки України час потребує вчасного фінансування, в тому числі - у вигляді повернення йому раніше наданих банком кредитних коштів та несплачених процентів за користування ними.

22.07.2016 р. до господарського суду Київської області від відповідача 1 були подані додаткові пояснення б/н від 22.07.2016 р. (вх. № 15260/16 від 22.07.2016 р.), відповідно до яких, з метою обґрунтування необхідності відстрочення виконання рішення суду до 01 червня 2018 року, ТОВ «Фоззі-Фуд» надає складений прогноз «Звіту про фінансові результати» за період з 3 кварталу 2016 року по 4 квартал 2018 року. Так, за прогнозами у 3 кварталі 2016 року товариство очікує збиток у сумі 161198500,00 грн. Але поступово збиток буде зменшуватися, і вже за результатами 4 кварталу 2017 року ТОВ «Фоззі-Фуд» зможе отримати прибуток у сумі 27061100,00 грн.

Також відповідач 1 зазначає, що основним видом діяльності ТОВ «Фоззі-Фуд» є реалізація продовольчих і непродовольчих товарів через роздрібні магазини (супермаркети «Сільпо»). Останні декілька років в Україні спостерігається високий рівень інфляції і за рахунок цього нівелюються доходи від реалізації товарів. Наприклад, за результатами 2015 року середній чек у магазинах «Сільпо» зріс на 18,5%, проте річна інфляція за 2015 рік склала 143,3%. Тому згідно з підрахунками реальні грошові надходження за 2015 рік зменшилися на 24,5%. При цьому, за прогнозами Національного банку України інфляційні процеси в України будуть уповільнюватися. Так, наприклад, у 2016 році за прогнозами НБУ базова інфляція становитиме 9,1%, а у 2017 році - 5,5% (за даними Інфляційного звіту НБУ, Макроекономічний прогноз (Квітень 2016). Уповільнення інфляції дозволить ТОВ «Фоззі-Фуд» поступово покращувати результат від своєї звичайної діяльності, що відобразиться на збільшенні чистого доходу від реалізації продукції.

Крім того, відповідач 1 наголошує, що з початку липня 2016 року за результатами прийняття ухвали господарського суду Київської області від 23.06.2016 р. у справі № 911/3795/15 та ухвали Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2016 р. у справі № 757/32384/16-ц Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на всіх рахунках, відкритих в будь-яких банківських та фінансових установах, що належать ТОВ Фоззі-Фуд, і разом за зазначеними виконавчими провадженнями, які на даний час не закінчені, сума стягнення складає 309183785,52 грн.

Таким чином, на час розгляду справи і вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду, у ТОВ Фоззі-Фуд відсутні (арештовані на користь іншої особи) кошти на усіх банківських рахунках. При цьому розмір накладеного на рахунки ТОВ «Фоззі-Фуд» арешту майже в десять разів перевищує позовні вимоги ПАТ Енергобанк у справі 911/3311/15.

У судовому засіданні 02.08.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, заперечивши проти доводів відповідача 1, викладених у додаткових поясненнях б/н від 22.07.2016 р. стосовно необхідності відстрочення виконання рішення суду.

Представник відповідача у судовому засіданні 02.08.2016 р. підтримував додаткові пояснення б/н від 22.07.2016 р. та просив, зокрема, про відстрочення виконання рішення суду.

У судовому засіданні 02.08.2016 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

29.09.2011 р. між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (позичальник) було укладено договір про надання кредитної лінії № 1109-70 (далі - кредитний договір), відповідно до п. 1.1 якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пп. 1.1.1 кредитного договору кредит надається у вигляді відкличної невідновлюваної кредитної лінії з лімітом заборгованості в розмірі 35000000 грн., який позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі.

Процентна ставка за користування кредитом становить 7% річних плюс Internal Deposit Rate (пп. 1.1.3 кредитного договору).

Відповідно до пп. 6.2.1 кредитного договору позичальник зобов'язується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, використати кредит за цільовим призначенням та виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі та в строки, передбачені цим договором.

Строк користування (термін повернення) кредиту встановлений до 29 вересня 2016 року включно (пп. 1.1.2 кредитного договору).

У період з 23.12.2011 року по 04.11.2014 року між банком та ТОВ «Фоззі-Фуд» були підписані додаткові договори № 1, № 2, № 3, № 4, № 5 про внесення змін до договору про надання кредитної лінії № 1109-70 від 29.09.2011 р. Зокрема, додатковою угодою № 3 від 18.09.2013 р. сторони внесли зміни до графіку зміни ліміту кредитної лінії, викладеного у додатку № 1 до кредитного договору.

На виконання умов кредитного договору банк надав позичальникові в межах відновлювальної кредитної лінії кредит в розмірі 35000000 гривень з кінцевим терміном погашення кредиту - 29.09.2016 р., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, долученими до матеріалів справи.

Вищезазначене свідчить про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором в частині надання кредиту.

Відповідач 1, відповідно до умов кредитного договору, взяв на себе зобов'язання погашати кредит у валюті кредиту в строки згідно з графіком надання та погашення кредиту, за рахунок будь-яких грошових надходжень позичальника, сплачувати проценти за користування кредитом у порядку та розмірі, зазначеному в пп. 1.1.3 п. 1.1 ст. 1 та п. 3.4 ст. 3 кредитного договору, а також виконувати інші зобов'язання за кредитним договором.

Відповідно до п. 5.2 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за цим Договором у випадках, передбачених цим договором та чинним законодавством.

Згідно з п. 8.2 кредитного договору, серед таких випадків, зокрема, передбачено прострочення позичальником щонайменше на 30 (тридцять) робочих днів сплати чергового платежу за кредитом та процентів за користування кредитом.

Починаючи з лютого 2015 року, відповідач 1 перестав належним чином виконувати взяті на себе за кредитним договором зобовязання, зокрема, погашати вчасно чергові платежі за кредитом, сплачувати проценти за користуванням кредиту, у звязку з чим ПАТ «Енергобанк» направив відповідачу 1 вимогу, оформлену листом від 06.05.2015 р., щодо усунення порушення умов кредитного договору шляхом сплати протягом тридцяти календарних днів заборгованості.

Відповідно до умов п. 8.2 кредитного договору, після спливу 30 календарних днів та за умови, що порушення не усунуте, на 31 календарний день після отримання позичальником такої вимоги, термін повернення кредиту вважається таким, що настав, і позичальник зобов'язаний сплатити наявну заборгованість за кредитом в повному обсязі.

Вказана вище вимога була отримана відповідачем 1 14.05.2015 р., однак, заборгованість протягом 30 календарних днів погашеною не була, в зв'язку з чим термін повернення кредиту настав і позичальник зобов'язаний погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, комісій, можливої неустойки, а також інших витрат, банком було укладено договори поруки № 1 від 29.09.2011 р. з ПАТ «Сільпо Рітейл» і № 2 від 24.01.2012 р. з ПАТ «Фоззі Рітейл», згідно умов яких поручителі зобов'язуються перед кредитором відповідати по зобовязаннях ТОВ «Фоззі-Фуд», що випливають з договору про надання кредитної лінії № 1109-70 від 29.09.2011 р.

Відповідно до положень п. 3 договорів поруки визначено, що відповідальність поручителя настає, якщо основне зобовязання не буде виконане в строк, передбачений його умовами, в тому числі відсотки, пеня, штрафні санкції, інші платежі, що забезпечені порукою, не будуть повернуті/сплачені у строки, встановлені основним зобов'язанням або достроково у випадках та у строки, передбачені основним зобов'язанням.

При цьому, положеннями пункту 5 договорів поруки визначено обовязок поручителя у випадку непогашення боржником суми заборгованості за основним зобовязанням перерахувати суму заборгованості на рахунок № 37397911 в ПАТ «Енергобанк», МФО 300272 протягом 20 календарних днів з дня одержання вимоги кредитора.

У зв'язку з викладеним, 01.07.2015 р. позивач звернувся відповідача 2 і відповідача 3 як поручителів за договорами поруки про дострокове повернення суми основної заборгованості боржника за договором, а також сплати процентів за користування кредитом та штрафних санкцій (пені).

Вказані вимоги були отримані поручителями 06.07.2015 р., однак заборгованість позичальника перед банком погашено не було, у звязку з чим позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Слід зазначити, що згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 1049 цього ж кодексу передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Поряд з цим, слід зазначити, що згідно із ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно із ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частинами 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Банком було укладено договори поруки № 1 від 29.09.2011 р. з ПрАТ «Сільпо Рітейл» і № 2 від 24.01.2012 р. з ПрАТ «Фоззі Рітейл», згідно умов яких поручителі зобов'язуються перед кредитором відповідати по зобовязаннях ТОВ «Фоззі-Фуд», що випливають з договору про надання кредитної лінії № 1109-70 від 29.09.2011 р.

Відповідно до умов пункті 3 договорів поруки визначено, що відповідальність поручителя настає, якщо основне зобовязання не буде виконане в строк, передбачений його умовами, в тому числі - відсотки, пеня, штрафні санкції, інші платежі, що забезпечені порукою не будуть повернуті/сплачені у строки, встановлені основним зобов'язанням або достроково у випадках та у строки, передбачені основним зобов'язанням.

При цьому, положеннями пункту 5 договорів поруки визначено обовязок поручителя у випадку непогашення боржником суми заборгованості за основним зобовязанням перерахувати суму заборгованості на рахунок № 37397911 в ПАТ «Енергобанк», МФО 300272 протягом 20 календарних днів з дня одержання вимоги кредитора.

У звязку з невиконанням відповідачем 1 зобовязань що випливають з договору про надання кредитної лінії № 1109-70 від 29.09.2011 р., 01.07.2015 р. позивач звернувся до відповідача 2 і відповідача 3 як поручителів за договорами поруки з вимогами про дострокове повернення суми основної заборгованості боржника за договором, а також сплати процентів за користування кредитом та штрафних санкцій (пені).

Вказані вимоги були отримані поручителями 06.07.2015 р., однак заборгованість позичальника перед банком погашено не було.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Водночас, відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Як слідує з ухвали господарського суду Київської області від 15.10.2015 р. про призначення у даній справі судової бухгалтерської експертизи для з'ясування обставин, що мають істотне значення для вирішення спору, щодо визначення розміру реальної заборгованості, судом було призначено судову експертизу документів фінансово-кредитних операцій, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення експертизи були поставлені наступні запитання: чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника ТОВ Фоззі-Фуд (по сплаті процентів за кредит) перед ПАТ Енергобанк умовам кредитного договору № 1109-70 від 29 вересня 2011 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором? в якому розмірі підтверджується заборгованість позичальника ТОВ Фоззі-Фуд по сплаті процентів за кредит перед ПАТ Енергобанк за кредитним договором № 1109-70 від 29 вересня 2011 року? в якому розмірі підтверджується заборгованість позичальника ТОВ Фоззі-Фуд по сплаті пені за несвоєчасне погашення процентів за кредит перед ПАТ Енергобанк за кредитним договором № 1109-70 від 29 вересня 2011 року? в якому розмірі підтверджується заборгованість позичальника ТОВ Фоззі-Фуд по сплаті 3% за несвоєчасне погашення процентів за кредит перед ПАТ Енергобанк за кредитним договором № 1109-70 від 29 вересня 2011 року?

Як вбачається з долученого до матеріалів справи висновку експерта № 21294/15-45 від 29.01.2016 р. за результатами проведення судово-економічної експертизи, призначеної ухвалою суду від 15.10.2015 р. у даній справі, заборгованість ТОВ «Фоззі-Фуд» перед ПАТ «Енергобанк» за договором про надання кредитної лінії від 29.09.2011 р. № 1109-70 станом на 27.07.2015 р. складає 32377972,55 грн., у тому числі 27408000,00 грн. основного боргу за кредитом, 3590072,55 грн. процентів за користування кредитом, 408624,00 грн. пені за несвоєчасну сплату основного боргу, 398964,61 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 531915,16 грн. інфляційних нарахувань по тілу кредиту та процентах за його користування, 40396,23 грн. 3% річних по тілу кредиту та процентах за його користування.

Відповідні розрахунки, здійснені експертом, долучені до висновку експертизи та матеріалів справи.

Як слідує з матеріалів справи та пояснень представників відповідача 1, ТОВ «Фоззі-Фуд» проти наявності заборгованості за кредитним договором № 1109-70 від 29 вересня 2011 року перед ПАТ «Енергобанк» не заперечує та вказаного факту не спростовує.

Поряд з цим, слід зазначити, що згідно зі ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Таким чином, при солідарному обов'язку кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги банку в частині солідарного стягнення з відповідачів 27408000,00 грн. основного боргу за кредитом та 3590072,55 грн. процентів за користування кредитом є доведеними, обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи та висновком експерта, у звязку з чим підлягають задоволенню у зазначеному розмірі.

Також позов ПАТ Енергобанк містить вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату основної заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитом.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 9.1 кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісій банк має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі одвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який стягується пеня, від простроченої суми за кожний день прострочення. Пеня нараховується за весь термін дії кредитного договору та до повного виконання позичальником зобовязань по погашенню простроченої заборгованості.

За порушення строків погашення заборгованості за кредитом позивачем за період з 01.03.2015 р. по 26.07.2015 р. включно було нараховано пеню в загальній сумі 408624,00 грн., а за порушення строків внесення процентів за користування кредитними коштами позивачем нараховано пеню в сумі 398964,61 грн. Розрахунок позивача долучений до матеріалів справи.

Обґрунтованість розміру зазначених сум пені, заявлених до стягнення позивачем з відповідачів, підтверджено згадуваним вище висновком судової експертизи.

Поряд з цим, згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Банком було заявлено до стягнення з відповідачів загалом 1926981,47 грн. інфляційних втрат та 3% річних в сумі 40387,21 грн. за періоди та на суми, зазначені в розгорнутому розрахунку, долученому до матеріалів справи.

Проте, обґрунтованість розміру зазначеної вище суми інфляційних втрат, заявленої до стягнення позивачем з відповідачів, згадуваним вище висновком судової експертизи не підтверджено, оскільки за розрахунком судового експерта обґрунтованим розміром інфляційних нарахувань на суму боргу по тілу кредиту та процентах за його користування загалом є 531915,16 грн.

Що ж до 3% річних, то експертом нараховано їх розмір в сумі 40396,23 грн., що перевищує заявлену до стягнення позивачем суму, а саме - 40387,21 грн.

Відповідач 1 просить суд відмовити банкові у задоволенні вимог про стягнення сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, посилаючись приписи ст. 551 ЦК України, ст. 83 ГПК України, а також ст. 2 Закону України від 02.09.2014 р. № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Зазначені посилання товариства відхиляються судом з огляду на таке.

Як зазначалося вище, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно зі ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, у тому числі, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Поряд з цим, відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також частиною другою ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зазначена стаття кореспондується з ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суд України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам.

Як слідує з наявних у матеріалах справи документів та пояснень, відповідачем 1 належними та допустимими доказами у розумінні приписів ст.ст. 33, 34 ГПК України не доведено суду наявності у спірному правовідношенні виняткових обставин, які є підставою для зменшення нарахованої позивачем пені.

При цьому суд зазначає про відсутність підстав для застосування вимог ст. 551 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки останні не є штрафними санкціями в розумінні приписів чинного законодавства.

Стосовно посилань відповідача 1 на ст. 2 Закону України від 02.09.2014 р. № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за якою на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами, слід зазначити таке.

Відповідач 1 наголошує на тому, що він здійснював свою діяльність в магазинах під ТМ «Сільпо», один з яких знаходився в м. Харцизьку Донецької області, а також у деяких містах АР Крим.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Листом від 05.11.2014 р. Національний банк України вказав банкам на необхідність суворого і безумовного дотримання вимог вказаного закону та про відповідальність за їх невиконання. Цим же листом НБУ зазначив, що місце проведення господарської діяльності юридичної особи, фізичної особи - підприємця встановлюється на основі даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Отримані дані банки мають співставляти з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України 30 жовтня 2014 року № 1053-р.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходженням ТОВ «Фоззі-Фуд» () є Київська обл., Києво-Святошинський район, місто Вишневе, яке не входить до вказаного вище Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Так само до вказаного переліку не включено міста АР Крим, і відповідачем 1 належними та допустимими доказами не доведено підстав поширення дії статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» як на територію Криму, так і на підприємство відповідача 1. Водночас, суд вважає за необхідне відзначити, що і будь-яких доказів того факту, що у відповідача 1 взагалі був магазин у місті Харцизьку Донецької області, до матеріалів справи не надано.

З урахуванням усього вищевикладеного, підстави для відмови у задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат з мотивів, викладених у відзиві відповідача 1, його письмових поясненнях, а також усних поясненнях представників відповідача 1 у засіданнях суду, є відсутніми.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог ПАТ Енергобанк та солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом у загальному розмірі 32377963,53 грн., у тому числі 27408000,00 грн. основної заборгованості за кредитом, 3590072,55 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 408624,00 грн. пені за несвоєчасну сплату основного боргу кредиту, 398964,61 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 531915,16 грн. інфляційних втрат та 40387,21грн. 3% річних.

Окрім того, відповідачем 1 було подано заяву про відстрочення виконання рішення суду до 01.06.2018 р., мотивовану перебуванням заявника на даний час у скрутному фінансовому становищі.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Як передбачено пунктом 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, виходячи із наведеного, законодавець у будь-якому випадку пов'язує розстрочення чи відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Відтак, перебування відповідача 1 у скрутному фінансовому становищі підлягає доведенню останнім на загальних підставах та в порядку, передбаченому ст.ст. 32-34 ГПК України.

Як слідує з матеріалів справи, належних та допустимих доказів наявної загрози банкрутства відповідача 1, а також відсутності коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, ТОВ «Фоззі-Фуд» не надано.

Також відповідач 1 у заяві про відстрочення виконання рішення суду посилається на те, що підприємство сильно постраждало через анексію Криму та АТО на сході України, оскільки здійснювало свою діяльність в магазинах під ТМ «Сільпо» в м. Харцизьк Донецької області та в деяких містах АР Крим. Однак, як зазначалося вище, матеріали справи взагалі не містять доказів того, що відповідач 1 мав магазин у місті Харцизьку. Водночас, з офіційного сайту Сільпо (silpo.ua) на даний час вбачається функціонування мережі супермаркетів «Сільпо» на території АР Крим.

Поряд з цим, судом враховано, що позивач просив відмовити у відстроченні виконання рішення суду у даній справі, оскільки це істотним чином може вплинути на виконання завдань ліквідаційної процедури банку, оскільки відстрочення виконання рішення та, відповідно, стягнення простроченої заборгованості призведе до виплати коштів вкладникам банку з державного бюджету, а також що позивач як суб'єкт ринку банківських послуг, що перебуває в стані ліквідації, потребує вчасного фінансування, в тому числі - у вигляді повернення наданих банком кредитних коштів та несплачених процентів за користування ними.

Враховано судом і той факт, що позовні вимоги банку у даній справі заявлено солідарно як до боржника, так і до осіб, які виступили поручителями - ПрАТ «Фоззі Рітейл» і ПрАТ «Сільпо Рітейл». Проте, доказів неможливості виконання рішення суду відповідачами 2 та 3 до матеріалів справи не надано.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявником не надано доказів неможливості або складності виконання рішення суду у даній справі та не доведено наявності обставин виняткового характеру, які могли б слугувати підставою для відстрочки виконання рішення господарського суду, зокрема, не подано доказів, які б свідчили про відсутність у відповідача 1 майна та коштів на банківських рахунках, а також не обґрунтовано і не подано доказів на підтвердження реальної можливості проведення розрахунків із стягувачем у майбутньому, оскільки відстрочка виконання рішення суду повинна забезпечити його виконання у межах строку відстрочення. Водночас, наведені відповідачем 1 підстави для відстрочення виконання судового рішення не належать до виключних обставин, які могли б розглядатися в якості підстави для відстрочення виконання даного судового рішення.

Зважаючи на той факт, що відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України не доведено суду наявності підстав для відстрочення виконання судового рішення у даній справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні відповідної заяви відповідача 1.

Решта долучених до справи документів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

З урахуванням усього вищенаведеного суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

Стосовно розподілу у даній справі судових витрат слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи, що на час звернення до суду з даним позовом позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (у відповідній редакції), а згідно з приписами Закону України «Про судовий збір» відповідачі у справі не звільнені від сплати судового збору, відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідачів шляхом стягнення до Державного бюджету України.

При цьому слід зазначити, що згідно з п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у разі якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, 56, код 19357762) солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5, код 32294926) та Приватного акціонерного товариства «Фоззі Рітейл» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5, код 33870692) заборгованість за кредитним договором в сумі 32377963 (тридцять два мільйони триста сімдесят сім тисяч девятсот шістдесят три) грн. 53 коп., у тому числі 27408000 (двадцять сім мільйонів чотириста вісім тисяч) грн. 00 коп. основної заборгованості за кредитом, 3590072 (три мільйони пятсот девяносто тисяч сімдесят дві) грн. 55 коп. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 408624 (чотириста вісім тисяч шістсот двадцять чотири) грн. 00 коп. пені за несвоєчасну сплату основного боргу кредиту, 398964 (триста девяносто вісім тисяч девятсот шістдесят чотири) грн. 61 коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 531915 (пятсот тридцять одну тисячу девятсот п'ятнадцять) грн. 16 коп. інфляційних втрат, 40387 (сорок тисяч триста вісімдесят сім) грн. 21 коп. 3% річних.

3. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, 56, код 19357762) солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5, код 32294926) та Приватного акціонерного товариства «Сільпо Рітейл» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5, код 33870708) заборгованість за кредитним договором в сумі 32377963 (тридцять два мільйони триста сімдесят сім тисяч девятсот шістдесят три) грн. 53 коп., у тому числі 27408000 (двадцять сім мільйонів чотириста вісім тисяч) грн. 00 коп. основної заборгованості за кредитом, 3590072 (три мільйони пятсот девяносто тисяч сімдесят дві) грн. 55 коп. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 408624 (чотириста вісім тисяч шістсот двадцять чотири) грн. 00 коп. пені за несвоєчасну сплату основного боргу кредиту, 398964 (триста девяносто вісім тисяч девятсот шістдесят чотири) грн. 61 коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 531915 (пятсот тридцять одну тисячу девятсот п'ятнадцять) грн. 16 коп. інфляційних втрат, 40387 (сорок тисяч триста вісімдесят сім) грн. 21 коп. 3% річних.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5, код 32294926) в дохід Державного бюджету України 24360 (двадцять чотири тисячі триста шістдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

6. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Фоззі Рітейл» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5, код 33870692) в дохід Державного бюджету України 24360 (двадцять чотири тисячі триста шістдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

7. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сільпо Рітейл» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5, код 33870708) в дохід Державного бюджету України 24360 (двадцять чотири тисячі триста шістдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 08.08.2016 р.

Суддя В.М. Бабкіна