РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2016Справа №910/12668/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Дікергофф/Україна/»

до Приватного акціонерного товариства «Аеробуд»

про стягнення заборгованості

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Іваницька О.П. (дов. №9-2016 від 22.03.2016);

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

12.07.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Дікергофф/Україна/» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» про стягнення заборгованості в сумі 9 677,37 грн., інфляційних втрат в сумі 570,00 грн., 3% річних в сумі 160,00 грн., пені в сумі 2 043,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №ЦМ-37 від 04.03.2015 щодо своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 13.07.2016 порушено провадження у справі №910/12668/16 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 26.07.2016.

25.07.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав пояснення по справі та додаткові докази.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.07.2016 у зв'язку із невиконанням відповідачем вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, розгляд справи відкладено на 25.08.2016.

Представник позивача з'явися у судове засідання 25.08.2016, надав пояснення по суті справи.

Представник відповідача в судове засідання 25.08.2016 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 25.08.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

04.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Дікергофф/Україна/» (далі - позивач, постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Аеробуд» (далі - відповідач, покупець) укладено договір поставки №ЦМ-37 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується передати у власність (поставити) покупцю бетон товарний (надалі - бетон) в асортименті, кількості та на умовах, зазначених нижче в цьому договорі та додатках до нього, а покупець зобов'язується прийняти бетон і оплатити його вартість так, як це визначено умовами цього договору нижче.

За умовами п. 1.2 договору асортимент (марка/клас), кількість, конкретні строки поставки та ціна батону, що є предметом поставки за договором, а також інші деталі поставки бетону, погоджуються сторонами додатково та вказується в специфікаціях до цього договору, які після їх підписання сторонами стають невід'ємною частиною договору.

Бетон за цим договором постачається автотранспортом в спеціальних вантажних автомобілях з бетонозмішувальною установкою (далі - АБЗ) (п. 1.3 договору).

Згідно з п. 2.1 договору обсяг бетону, що має бути поставлений постачальником покупцю за цим договором протягом певного періоду часу, вказується сторонами в специфікаціях до цього договору. При цьому, кількість бетону, який буде поставляти постачальник в межах узгодженого сторонами та вказаного в специфікації до договору обсягу бетону та протягом терміну дії такої специфікації, визначається покупцем шляхом надання постачальнику замовлень в порядку, встановленому нижче в розділі 4 цього договору.

Бетон вважається поставленим покупцю з моменту його отримання уповноваженим представником покупця в місці призначення. З метою підтвердження факту поставки бетону покупцю уповноважені представники сторін зобов'язані підписати зведену видаткову накладну, яка підтверджує кількість поставленого бетону як в натуральному, так і в вартісному виразі, а також вартість доставки (транспортування) такого бетону покупцю(п. п. 3.2, 3.3 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору поставка бетону за цим договором здійснюється постачальником на підставі відповідних замовлень покупця, які надаються покупцем постачальнику в межах строку дії відповідної специфікації до договору, якою сторони погодили обсяг бетону, що підлягає поставці протягом строку дії специфікації, та не пізніше, ніж за 5 діб до бажаної дати поставки замовленої партії бетону (або її частини).

Пунктами 5.1, 5.2 договору сторони погодили, що ціна бетону, який поставляється постачальником покупцю за цим договором, погоджена сторонами та вказана в специфікаціях до цього договору, які складають його невід'ємну частину. Вказана сторонами в специфікаціях до цього договору ціна бетону не включає в себе ціну доставки (транспортування) бетону до місця призначення. Ціна доставки (транспортування) бетону до місця призначення розраховується постачальником на підставі погоджених сторонами та вказаних в додатку №1 до цього договору тарифів на транспортування бетону в залежності від відстані, на яку необхідно доставляти бетон.

За умовами п. 5.5 договору загальна вартість цього договору дорівнює сумі загальної вартості бетону, поставленого постачальником покупцю протягом всього строку дії даного договору, з урахуванням вартості доставки (транспортування) такого обсягу бетону, та загальної вартості роботи АБЗ в місці розвантаження, а також будь-яких інших сум, які покупець зобов'язаний сплатити на місці розвантаження, а також будь-яких інших сум, які покупець зобов'язаний сплатити на користь постачальника відповідно до умов цього договору та/або доповнень до нього.

Згідно з п. 5.6 договору покупець здійснює повну сплату бетону та вартості його доставки (транспортування) до місця призначення, вказаного в замовленні покупця, відповідно до умов цього договору шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника, реквізити якого вказані нижче в розділі 12 цього договору, або будь-який інший рахунок постачальника, реквізити якого відомі покупцю, до початку відвантаження постачальником замовленої партії бетону (тобто шляхом здійснення 100% передплати замовленої партії бетону). При цьому постачальник не позбавлений права здійснити відвантаження замовленої партії бетону або її частини до отримання попередньої оплати від покупця. В цьому разі покупець зобов'язаний сплатити постачальнику вартість відвантаженого бетону та вартість його доставки (транспортування) до місця призначення, вказаного в замовленні покупця, протягом 3 банківських днів з моменту відвантаження постачальником партії бетону або його частини.

У разі прострочення покупцем строку оплати бетону та/або вартості його доставки (транспортування), постачальник має право вимагати від покупця оплати пені в розмірі подвійного розміру облікової ставки Національного банку України, яка діяла протягом часу прострочення оплати, за кожний день прострочення оплати. Пеня нараховується на розмір несплачених покупцем грошових сум з першого дня прострочення оплати. Нарахування пені здійснюється за весь період прострочки, тобто з першого дня прострочення оплати і до моменту повного виконання покупцем своїх зобов'язань щодо оплати поставленого бетону та/або вартості його доставки (транспортування) (п. 6.1 договору).

Пунктами 6.5, 6.6 договору сторони погодили, що постачальник має право застосувати вказані в п. 6.4 цього договору оперативно-господарські санкції незалежно від вини покупця у порушенні умов цього договору (ч. 3 ст. 235 Господарського кодексу України). Застосування постачальником оперативно-господарських санкцій до покупця не позбавляє постачальника права на нарахування штрафних санкцій та на відшкодування збитків, завданих порушенням покупцем своїх зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п. 6.7 договору сторони також погодили, що позовна давність про стягнення неустойки (штрафу, пені) та застосування будь-яких інших штрафних санкцій є договірною та становить 3 календарних роки з дня виникнення підстав для стягнення таких штрафних санкцій.

Згідно з п. 8.1 договору, в редакції додаткової угоди №1 від 22.12.2015, цей договір набуває чинності з 04.03.2015 та залишається чинним до 31.01.2016.

Разом з договором постачальник та покупець підписали 04.03.2015 додаток №1 та додаток №2 до договору, 31.03.2015 додаток №3 та додаток №4 до договору, 30.04.2015 додаток №5 до договору, 26.05.2015 додаток №6 до договору, 24.07.2015 додаток №8 та додаток №9 до договору, 25.08.2015 додаток №10 до договору, 28.09.2015 додаток №11 до договору, 27.10.2015 додаток №12 до договору, 17.11.2015 додаток №13 до договору, якими погодили вартість бетону та тарифи на доставку.

ПАТ «Аеробуд» 01.12.2015 на виконання вимог п. 5.6 договору поставки №ЦМ-37 від 04.03.2015 перерахував на рахунок позивача грошові кошти в сумі 50 000,00 грн., що підтверджується копіями кредитного повідомлення від 01.12.2015.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що на виконання умов договору поставки, за період з 01.12.2015 по 07.12.2015 він відвантажив покупцю бетон загальною вартістю 76 362,89 грн., а тому, з урахуванням перерахованих станом на 01.12.2015 покупцем на рахунок постачальника грошових коштів в сумі 66 685,52 грн. (враховуючи попередню оплату), дебіторська заборгованість покупця перед постачальником станом на час звернення до суду становить 9 677,37 грн.

Зокрема, на виконання умов договору поставки, відповідно до видаткової накладної №СвРН-7 від 07.12.2015, підписаної повноважними представниками сторін, та товарно-транспортних накладних №41886, №41887 та №41889 від 07.12.2015, постачальник 07.12.2015 відвантажив покупцю бетон марки В25П4 загальною вартістю 19 998,73 грн . (без ПДВ) та надав послуги по транспортуванню бетону загальною вартістю 4 411,12 грн. (без ПДВ), що в загальній сумі з ПДВ складає 29 291,82 грн., проте відповідачем за вказаною видатковою накладною було оплачено 19 614,45 грн., як передплата за вказаним вище договором.

Доказів сплати заборгованості відповідачем у розмірі 9 677,37 грн. матеріали справи не містять.

У зв'язку із цим позивачем заявлена до стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 9 677,37 грн., інфляційні втрати в сумі 570,00 грн., 3% річних в сумі 160,00 грн. та пеня в сумі 2 043,00 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати товару, одержаного за договором поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 5.6 договору покупець здійснює повну сплату бетону та вартості його доставки (транспортування) до місця призначення, вказаного в замовленні покупця, відповідно до умов цього договору шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника, реквізити якого вказані нижче в розділі 12 цього договору, або будь-який інший рахунок постачальника, реквізити якого відомі покупцю, до початку відвантаження постачальником замовленої партії бетону (тобто шляхом здійснення 100% передплати замовленої партії бетону). При цьому постачальник не позбавлений права здійснити відвантаження замовленої партії бетону або її частини до отримання попередньої оплати від покупця. В цьому разі покупець зобов'язаний сплатити постачальнику вартість відвантаженого бетону та вартість його доставки (транспортування) до місця призначення, вказаного в замовленні покупця, протягом 3 банківських днів з моменту відвантаження постачальником партії бетону або його частини.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт поставки обумовленого договором товару за вказаними вище товарно-транспортними накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками товариств, а також видатковою накладною №СвРН-7 від 07.12.2015, також підписаною повноважними представниками сторін, на загальну суму 29 291,82 грн., проте відповідачем за вказаною видатковою накладною було оплачено лише 19 614,45 грн., у зв'язку із чим заборгованість склала 9 677,37 грн.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем матеріали справи не містять.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що заборгованість відповідача за поставлений товар складає 9 677,37 грн., яка підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

Згідно з положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

У разі прострочення покупцем строку оплати бетону та/або вартості його доставки (транспортування), постачальник має право вимагати від покупця оплати пені в розмірі подвійного розміру облікової ставки Національного банку України, яка діяла протягом часу прострочення оплати, за кожний день прострочення оплати. Пеня нараховується на розмір несплачених покупцем грошових сум з першого дня прострочення оплати. Нарахування пені здійснюється за весь період прострочки, тобто з першого дня прострочення оплати і до моменту повного виконання покупцем своїх зобов'язань щодо оплати поставленого бетону та/або вартості його доставки (транспортування) (п. 6.1 договору).

Пунктами 6.5, 6.6 договору сторони погодили, що постачальник має право застосувати вказані в п. 6.4 цього договору оперативно-господарські санкції незалежно від вини покупця у порушенні умов цього договору (ч. 3 ст. 235 Господарського кодексу України). Застосування постачальником оперативно-господарських санкцій до покупця не позбавляє постачальника права на нарахування штрафних санкцій та на відшкодування збитків, завданих порушенням покупцем своїх зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п. 6.7 договору сторони також погодили, що позовна давність про стягнення неустойки (штрафу, пені) та застосування будь-яких інших штрафних санкцій є договірною та становить 3 календарних роки з дня виникнення підстав для стягнення таких штрафних санкцій.

Таким чином, за порушення відповідачем строків оплати поставленого товару, позивачем нараховано пеню за період з 11.12.2015 по 10.06.2016 у розмірі 2 043,00 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що він виконаний вірно в межах заявленого позивачем періоду, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 2 043,00 грн.

Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення виконання грошового зобов'язання встановлений судом, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат (за період з 11.12.2015 по 31.05.2015 у розмірі 570,00 грн.) та 3% річних (за період з 11.12.2015 по 30.06.2016 у розмірі 160,00 грн.) підлягають задоволенню.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, суд дійшов висновку, що розрахунок є арифметично вірним, а тому вказані суми нарахувань підлягають стягненню з відповідача у заявленому позивачем розмірі.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» (03148, м. Київ, вул. Пшенична, буд. 4, код 21598792) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Дікергофф/Україна/» (03083, м. Київ, вул. Пирогівський шлях, 26, код 31029255) суму основного боргу у розмірі 9 677 (дев'ять тисяч шістсот сімдесят сім) грн. 37 коп., інфляційні втрати в сумі 570 (п'ятсот сімдесят) грн. 00 коп., 3% річних у сумі 160 (сто шістдесят) грн. 00 коп., пеню у сумі 2 043 (дві тисячі сорок три) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене та підписане - 29.08.2016.

Суддя В.О. Демидов