ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2016 р. Справа № 922/1140/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Істоміна О.А. , суддя Барбашова С.В.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2; ОСОБА_3 - особисто.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№1876 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 23.06.16 у справі № 922/1140/16

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м.Харків

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 року Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", м.Харків (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Харків (відповідач) про стягнення 17824,84грн. вартості спожитої теплової енергії без достатніх правових підстав, з посиланням на те, що відповідач в період з жовтня 2012 року по лютий 2016 року без укладення відповідного договору користувався послугами опалення в орендованих ним приміщеннях, розташованих у житловому будинку за адресою м.Харків, пр.Московський, 252-А.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.06.2016 р. у справі №922/1140/16 (суддя Калантай М.В.) позов задоволено, стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" 17824,84грн. вартості спожитої теплової енергії. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" 1378,00грн. судового збору.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин справи при його прийнятті, просить скасувати рішення господарського суду повністю та прийняти нове рішення у справі, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У апеляційній скарзі зазначив, про відсутність в орендованих ним приміщеннях системи опалення та відсутність доказів споживання теплової енергії, вважає, що позивачем порушено вимоги статті 21 Закону України "Про захист прав споживачів" та норми Конституції України.

Позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм чинного законодавства, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві зазначив, що через приміщення проходить розподільча мережа теплопостачальної системи, яка є невідємною частиною системи опалення будинку та якою без договору користувався відповідач, тобто відповідач споживав теплову енергію від стояків центрального опалення.

В судовому засідання 10.08.2016р оголошена перерва до 29.08.2016р. об 11.00 год.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила, що 23 жовтня 2012 року між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, укладено договір оренди №7340, за умовами якого відповідач прийняв в строкове платне користування нежитлові індивідуальні приміщення №20а, 21, 22, 23 загальною площею 47,8кв.м. в житловому будинку за адресою: м. Харків, пр.Московський, 252-А, літ. "А-16", який знаходиться на балансі КП "Жилкомсервіс", зазначене приміщення передано орендарю за актом приймання-передачі від 23.10.2012, в якому зазначено про відсутність опалення та водопроводу.

Пунктом 4.10 договору передбачено, що до обовязків орендаря належить здійснення в термін не більше шести місяців з дати підписання акту приймання-передачі укладання договорів на отримання комунальних послуг (газо-, водо-, тепло- постачання, послуги водовідведення та електрифікації), договорів на оплату експлуатаційних витрат та договору на пропорційну частину відшкодувань на утримання прилеглої до будівлі території у термін, визначений відповідними розпорядчими документами обслуговуючих підприємств.

У пунктах 10.1, 10.5 договору зазначено, що він діє з 23.10.2012 по 23.09.2015. У разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну договору протягом 30 днів після закінчення його строку, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Відповідач не заперечував, що до даного часу користується зазначеними приміщеннями у житловому будинку.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що підключення та відключення споживачів, що мають єдину з житловими будинками систему опалення, здійснюється одночасно з підключенням та відключенням внутрішньої системи опалення та гарячого водопостачання житлових будинків в цілому, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами про включення та відключення опалення в будинку по пр.Московський 252-А: №172/9082 від 19.10.2012, №172/392 від 14.04.2013, №172/672 від 07.10.2013, №172/15 від 14.04.2014, №172/1389 від 24.10.2014, №172/3042 від 14.04.2015, №172/4184 від 19.10.2015, а також відповідними переліками споживачів, що розташовані в житловому будинку та під`єднаними до єдиної системи опалення житлового будинку. Зазначені акти та переліки підписані представниками позивача та балансоутримувача, а також скріплені їх печатками.

Факт споживання відповідачем теплової енергії також підтверджується актами обстеження системи теплоспоживання об'єкту відповідача №172/6108 від 19.12.2012, №172/498 від 06.11.2014, №172/1022 від 27.10.2015, складені представниками позивача в присутності відповідача, його представника, якими встановлено, що нежитлове приміщення, орендоване відповідачем, розташовано в підвальному приміщенні 16-типоверхового житлового будинку. Система опалення приміщення відповідача працює та підключена спільно з системою опалення житлового будинку. Відповідач користується тепловою енергією для потреб опалення без договору з позивачем. По приміщенню проходить незаізольований трубопровід системи опалення житлового будинку (лежаки, стояки).

Відповідач проставив на акті №172/6108 від 19.12.2012 відмітку про незгоду з актом, але причин цього, а також конкретних обставин, щодо яких у нього були заперечення, не вказав.

В актах №172/498 від 06.11.2014, №172/1022 від 27.10.2015 представниками позивача зроблена відмітка про відмову від підписання цих актів відповідачем, його представником.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що наявність в орендованому відповідачем приміщенні лежаків центрального опалення, а також відсутність опалювальних приладів відображена також в акті №674 від 18.12.2012, складеним комісією балансоутримувача.

Позивач зазначає, що за період з жовтня 2012 року по лютий 2016 року відповідачем спожито теплову енергію на загальну суму 17824,84грн.

У зв'язку з безпідставним споживанням відповідачем теплової енергії, позивачем на його адресу поштою направлено лист-вимогу №244-юр від 18.03.2016 про сплату у семиденний строк даної заборгованості, що підтверджується поштовим фіскальним чеком №0455 від 21.03.2016.

Відповідач залишив даний лист-вимогу без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь вартості безпідставно спожитої теплової енергії, відповідно до положень ст.ст. 1212, 1213 Цивільного України, у розмірі 17824,84грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1-3 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Відповідно до визначень термінів, які містяться в статті 1 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Частиною 4 статті 19 та статтею 24 вказаного Закону передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу, своєчасне укладення якого з теплопостачальною організацією є основним обов'язком споживача теплової енергії.

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначені Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (далі за текстом - Правила), відповідно до пункту 3 яких споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Пунктом 4 Правил визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Згідно статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

У п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005, визначено, що централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Відповідно до ч. ч. 1,6 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах; споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У абзаці 6 пункту 40 Правил зазначено, що до обов'язків споживача теплової енергії, зокрема, належить вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, передбачено також і в пункті 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно частини 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У свою чергу відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Правова позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду України №6-59цс13 від 30.10.2013.

В звязку з чим суд першої інстанції вважав необґрунтованими твердження відповідача про порушення позивачем статті 21 Закону України "Про захист прав споживачів" та норми Конституції України.

Відповідач не надав суду доказів здійснення відповідних дій по виконанню пункту 4.10 договору оренди №7340 від 23.10.2012, за умовами якого саме на нього покладено обовязок в термін не більше шести місяців з дати підписання акту приймання-передачі здійснити укладання договір на отримання комунальних послуг, у тому числі теплопостачання.

В матеріалах справи наявні листи позивача щодо укладання договорів купівлі-продажу теплової енергії №372/09 від 05.12.2012, №36/тд-23 від 02.01.2013.

Згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №3-38гс11 від 16.05.2011р., споживання енергії за відсутності договору надає право постачальнику енергії на стягнення зі споживача у даному випадку вартості спожитої ним енергії на підставі статей 1212 та 1213 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Суд першої інстанції, враховуючи встановлений факт споживання відповідачем теплової енергії за відсутності укладеного з теплопостачальною організацією відповідного договору у вказаному позивачем періоді, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача 17824,84грн. вартості спожитої ним теплової енергії на підставі статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги твердження відповідача про відсутність опалення в орендованому ним приміщенні , виходячи з наступного.

На підтвердження відсутності в орендованому приміщенні опалення позивач посилається на акт приймання-передачі до орендного користування нежитлових приміщень від 23.10.2012, який складено представником Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та відповідачем та лист зазначеного Управління №13708 від 26.08.2016р.

Разом із тим, наявні у справі акти обстеження системи теплоспоживання, переліки споживачів, розташованих в житловому будинку (пр.Московський, 252-А), складені представниками позивача та балансоутримувача житлового будинку - КП "Жилкомсервіс", підтверджують наявність системи опалення у вигляді лежаків та стояків, які є невід'ємною частиною системи опалення житлового будинку, а також використання відповідачем теплової енергії для потреб опалення.

Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що:

- система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об'єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання;

- теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

- теплоносій - рідка або газоподібна речовина, що циркулює у трубах або каналах і передає теплову енергію в системах теплопостачання, опалення, вентиляції та технологічних установках.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що відповідачем фактично споживалася теплова енергія протягом опалювальних сезонів 2012-2016 років через наявні в орендованому приміщенні трубопроводи системи опалення житлового будинку.

Суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги інші надані відповідачем документи, а саме: незасвідчені копії технічного паспорту, виготовленого КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" та звіту про оцінку майна, виготовленого ТОВ "Юстприват", оскільки вони не відповідають вимогам статті 36 ГПК України та відповідачем не надано будь-яких доказів наявності у вказаних організацій повноважень встановлювати наявність або відсутність систем опалення у нежитлових приміщеннях.

Суд першої інстанції, розглянувши заперечення відповідача на здійснений позивачем розрахунок вартості спожитої теплової енергії, обґрунтовано встановив, що він зроблений на підставі пункту 23 Правил користування тепловою енергією, ОСОБА_1 та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні КТМ 204 України 244-94, показників середньодобової температури повітря у м.Харкові, із використанням даних у вигляді таблиць, розміщених у Довіднику по теплоспоживанню та вентиляції, 1976р.

При цьому, як вбачається з передмови до вищевказаного Довідника по теплоспоживанню та вентиляції матеріал у ньому надано у вигляді таблиць, ескизів, номограм, графіків, витягів з норм та стандартів, каталожних даних по обладнанню та конструктивним рішенням.

Зокрема, температура всередині приміщення при визначенні розрахункової температури внутрішнього повітря в приміщенні (+18С) визначена на підставі розрахункових температур внутрішнього повітря в приміщеннях житлових та громадських будівель - підприємств побутового обслуговування (СНиП Н-Л.21-71). Тепловіддача одного погонного метру незаізольованого трубопроводу визначена позивачем відповідно до даних таблиць 3.35 та 3.36, які також містять відомості з відповідних будівельних норм, зокрема "Корисна тепловіддача відкритого положення трубопроводів систем центрального опалення (СН 398-69 та СН 354-66)".

Отже, розрахунки позивача ґрунтуються саме на відповідних будівельних нормах (СН) та будівельних нормах і правилах (СНиП).

Суд першої інстанції правомірно встановив, що відповідач, оспорюючи здійснений позивачем розрахунок, не надав суду власного контррозрахунку із застосуванням інших показників та відповідних доказів, що їх підтверджують (зокрема, щодо іншого показника температури внутрішнього повітря в орендованому приміщенні) та задовольнив позовні вимоги.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, що відповідачем не виконано.

Таким чином, висновки викладені в рішенні господарського суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи, а мотиви відповідача не можуть бути підставою для його скасування, керуючись ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, ст.ст. 101-105 ГПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 23.06.2016 р. по справі №922/1140/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції: Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 31.08.16

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.