РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2016Справа №910/8284/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Фонд Розвитку Регіонів"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМ-ДЕВЕЛОПМЕНТ"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛИТИЙ КАМІНЬ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Інноваційна будівельна компанія" (третя особа-1)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Могильницьку Ольгу Андріївну (третя особа-2)

про визнання договору недійсним, виключення з реєстру іпотек та заборони відчуження нерухомого майна

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Штельмах О.С. - за довіреністю № 16/03/29-1 від 29.03.2016 року;

від відповідача-1: не з'явилися;

від відповідача-2: не з'явилися;

від третьої особи-1: не з'явилися;

від третьої особи-2: Ковальов С.В. - за договором про надання правової допомоги №1504161 від 15.04.2016 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Український Фонд Розвитку Регіонів" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМ-ДЕВЕЛОПМЕНТ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛИТИЙ КАМІНЬ" про визнання договору недійсним, виключення з реєстру іпотек та заборони відчуження нерухомого майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача договір іпотеки від 31.07.2013 року, укладений між ТОВ "ПРАЙМ-ДЕВЕЛОПМЕНТ" та ТОВ "ЛИТИЙ КАМІНЬ", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округа Могильницькою О.А. та зареєстрований в реєстрі за №427, є недійсним у зв'язку з порушенням відповідачем-1 та відповідачем-2 приписів ст. 203 ЦК України та приписів Закону України «Про іпотеку» під час укладання зазначеного договору.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов: 1) Визнати недійсним договір іпотеки №427 від 31.07.2013, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Прайм-Девелопмент» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Литий Камінь»; 2) В порядку застосування недійсності договору іпотеки скасувати запис про іпотеку №1958850, що був внесений 31.07.2013 р. 15:38:46, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницька Ольга Андріївна, та виключити об'єкт нерухомого майна (незавершене будівництво, будівництво житлового, офісно-торговельного та спортивно-оздоровчого комплексу з вбудованою інфраструктурою та підземним паркінгом з Державного реєстру Іпотек, скасувати запис про обтяження №1956450, що був внесений 31.07.2013 р. 15:07:55, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницька Ольга Андріївна, та виключити об'єкт нерухомого майна (незавершене будівництво, будівництво житлового, офісно-торговельного та спортивно-оздоровчого комплексу з вбудованою інфраструктурою та підземним паркінгом з Єдиного реєстру заборон відчуження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 08.06.2016 року, а також залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Інноваційна будівельна компанія" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Могильницьку Ольгу Андріївну в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

В судовому засіданні 08.06.2016 року представник третьої особи-2 надав письмові пояснення та копію договору іпотеки від 31.07.2013 року, укладеного між ТОВ "ПРАЙМ-ДЕВЕЛОПМЕНТ" та ТОВ "ЛИТИЙ КАМІНЬ", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округа Могильницькою О.А. та зареєстрованого в реєстрі за №427.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 року розгляд справи відкладено на 29.06.2016 року.

29.06.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача-1 надійшла заява про визнання позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2016 року, в зв'язку з нез'явленням представників відповідача-1 та відповідача-2, розгляд справи відкладено на 06.07.2016 року.

В судове засідання 06.07.2015 року представники відповідача-1, відповідача-2 та третьої особи-1 не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 06.07.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник третьої особи-2 заперечував проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 06.07.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи-2, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.07.2005 р., Київською міською радою прийнято рішення №855/3430 «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Український фонд розвитку регіонів» земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-громадського комплексу у складі житлового будинку, офісно-торгового центру та підземного паркінгу між будинками №2-а на вул. Вільшанській та №16 на вул. Професора Підвисоцького у Печерському районі м. Києва» (далі по тексту - рішення Київської міської ради №855/3430).

17.01.2006 року, на підставі рішення Київської міської ради №855/3430, між Київською міською радою та ТОВ «Український Фонд Розвитку Регіонів» укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,6415 га :82:138:0096), що знаходиться між будинками №2-а на вул. Вільшанській та №16 на вул. Професора Підвисоцького у Печерському район м. Києва строком на 15 років, який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 21.01.2006 р. за №82-6-00338 (далі по тексту - Договір оренди від 21.01.2006 року №82-6-00338).

Відповідно до рішення Київської міської ради №855/3430 та Договору оренди від 17.01.2006р., цільове призначення земельної ділянки :82:138:0096 - будівництво, експлуатація та обслуговування житлово-громадського комплексу у складі житлового будинку, офісно-торгового центру та підземного паркінгу.

31.10.2006 року Київською міською радою прийнято рішення №234/291 «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «Інноваційна Будівельна Компанія» земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового, офісно-торговельного та спортивно-оздоровчого комплексу з вбудованою інфраструктурою та підземним паркінгом на вул. Вільшанській, 2 - 6 у Печерському районі м. Києва» (далі по тексту - рішення Київської міської ради №234/291 від 31.10.2006 року).

27.12.2006 року, на підставі рішення Київської міської ради №234/291 від 31.10.2006 року, між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інноваційна будівельна компанія" (далі по тексту - третя особою-1) укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,69 га (кадастровий номер - :82:138:0098), що знаходиться на вул. Вільшанській, 2-6 у Печерському районі м. Києва строком на 10 років, який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 16.01.2007 р. за №82-6-00399 (далі по тексту - Договір оренди від 16.01.2007 року №82-6-00399).

Відповідно до рішення Київської міської ради від 31.10.2006 року №234/291 та умов Договору оренди від 16.01.2007 року №82-6-00399, цільове призначення земельної ділянки :82:138:0098 - будівництво, експлуатація та обслуговування житлового, офісно-торговельного та спортивно-оздоровчого комплексу з вбудованою інфраструктурою та підземним паркінгом.

30.03.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український Фонд Розвитку Регіонів" (далі по тексту - позивач), третьою особою-1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «СФЕРА-СІТІ» (в подальшому перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю «Прайм-Девелопмент»; далі по тексту - відповідач-1) укладено Договір №01-30/03-12 про часткову участь у будівництві та передачу функцій Замовника, яким було врегульовано відносини між позивачем, третьою особою-1 та відповідачем-1 щодо будівництва житлового, офісно-торговельного та спортивно-оздоровчого комплексу з вбудованою інфраструктурою та підземним паркінгом (Об'єкт) на земельних ділянках з кадастровими номерами :82:138:0096 та :82:138:0098 (далі по тексту - Договір №01-30/03-12).

В тому числі, Договором №01-30/03-12 врегульовані відносини й щодо розподілу права власності на майнові права на Об'єкт та реєстрації права власності на належні позивачу, третій особі-1 та відповідачу-1 частини Об'єкту після введення його в експлуатацію. Зокрема, згідно п. 6.2. Договору про часткову участь позивач отримує у власність 10% загальної площі Об'єкту, третя особа-1 отримує у власність 1% загальної площі Об'єкту, а відповідач-1 отримує у власність 89% загальної площі Об'єкту.

Пунктом 4.3.18. Договору №01-30/03-12 про часткову участь у будівництві та передачу функцій Замовника визначає, що відповідач-1 (Сторона-3 за Договором) вправі обтяжувати зобов'язаннями виключно майнові права на належні Стороні-3 частини Об'єкту відповідно до Протоколу розподілу площ в Об'єкті.

Пунктом 4.3.11. Договору № 01-30/03-12 передбачено, що відповідач-1 зобов'язаний здійснити всі необхідні дії для прийняття в експлуатацію Об'єкту та оформлення за Сторонами та/або третіми особами, які матимуть на це право, прав власності на Частини Об'єкту відповідно до умов цього Договору та Законодавства.

31.07.2013 року між відповідачем-1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛИТИЙ КАМІНЬ" (далі по тексту - ТОВ "ЛИТИЙ КАМІНЬ", відповідач-2) укладено Договір іпотеки, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою Ольгою Андріївною (далі по тексту - третя особа-2), зареєстрований в реєстрі за №427 (далі по тексту - Договір іпотеки), відповідно до якого відповідач-1 з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з Договору №01-25/04-12 про виконання зобов'язань третьою особою, передає в іпотеку, а відповідач-2 цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому Договорі, предмет іпотеки, що належить відповідачу-1 на праві власності.

Відповідно до п.1.2. Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме - незавершене будівництво, будівництво житлового, офісно-торговельного та спортивно-оздоровчого комплексу з вбудованою інфраструктурою та підземним паркінгом, готовністю 14,14%, загальною площею 4236,7 кв.м., яке розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Вільшанська, будинок 2-6.

Абзацом 3 пункту 1.2. Договору іпотеки визначено, що предмет іпотеки, розташований на земельній ділянці, загальною площею 1,6915 га, кадастровий номер :82:138:0098 та на земельній ділянці, загальною площею 0,6415 га, кадастровий номер :82:138:0096.

Абзацом 2 пункту 1.2. Договору іпотеки визначено, що право власності на Предмет іпотеки підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5874130 від 08.07.2013 року, виданого Державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Чекригіним Олександром Валерійовичем. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0.

16.05.2013 року, на підставі поданих відповідачем-1 документів, Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві прийнято рішення №2313531 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого внесено запис про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна (незавершене будівництво, будівництво житлового, офісно-торговельного та спортивно-оздоровчого комплексу з вбудованою інфраструктурою та підземним паркінгом, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вільшанська, буд. 2-6) за ТОВ «Сфера - Сіті» (), що в подальшому було перейменоване в ТОВ «ПРАЙМ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» (відповідач-1).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що договір іпотеки від 31.07.2013 року, укладений між ТОВ "ПРАЙМ-ДЕВЕЛОПМЕНТ" та ТОВ "ЛИТИЙ КАМІНЬ", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округа Могильницькою О.А. та зареєстрований в реєстрі за №427, є недійсним у зв'язку з порушенням відповідачем-1 та відповідачем-2 приписів ст. 203 ЦК України та приписів Закону України «Про іпотеку» під час укладання спірного договору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.10.2012р. по справі №5011-47/12740-2012 за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ТОВ «Український Фонд Розвитку Регіонів» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки, позов задоволено:

- 1) Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,64 га, що знаходиться між будинками N 2-а на вул. Вільшанській та N 16 на вул. Професора Підвисоцького у Печерському районі м. Києва, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 21.06.2006 за № 82-6-00338, який укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український фонд розвитку регіонів».

- 2) Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Український фонд розвитку регіонів» (01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська/Басейна, 1- 3/2, ) повернути Київській міській раді (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ) земельну ділянку площею 0,64 га, кадастровий номер :82:138:0096, вартістю 2 434 244,00 грн., що розташована між будинками N 2-а на вул. Вільшанській та N 16 на вул. Професора Підвисоцького у Печерському районі міста Києва. Видати наказ.

Рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2012р. по справі №5011-47/12740-2012 рішення набрало законної сили 14.02.2013 року.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.04.2013р. рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2012р. та постанова Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2013р. - залишені без змін.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.10.2012р. по справі №5011-47/12739-2012 за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ТОВ «Інноваційна Будівельна Компанія» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки, позов задоволено:

- 1) Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 1,69 га, що знаходиться по вул. Вільшанській, 2-6 у Печерському районі міста Києва, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 16.01.2007 за № 82-6-00399, який укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інноваційна Будівельна Компанія».

- 2) Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Інноваційна Будівельна Компанія» (01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська/Басейна, 1- 3/2, літ. А, ) повернути Київській міській раді (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ) земельну ділянку площею 1,69 га, кадастровий номер :82:138:0098, вартістю 28 718 163,44 грн., що розташована по вул. Вільшанській, 2-6 у Печерському районі м. Києва. Видати наказ.

Рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2012 року по справі №5011-47/12739-2012 набрало законної сили 14.02.2013 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2014 року по справі №826/1765/14, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 16.05.2013р. №2313531 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого внесено запис про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна (незавершене будівництво житлового, офісно-торговельного та спортивно-оздоровчого комплексу з вбудованою інфраструктурою та підземним паркінгом, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вільшанська, буд. 2-6) за відповідачем-1, у зв'язку з відсутністю у відповідача-1 чинних договорів оренди земельних ділянок на момент реєстрації за ним права власності на вказаний об'єкт незавершеного будівництва.

Згідно з ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку, що незавершене будівництво житлового, офісно-торговельного та спортивно-оздоровчого комплексу з вбудованою інфраструктурою та підземним паркінгом, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вільшанська, буд. 2-6, на момент укладення між відповідачем-1 та відповідачем-2 Договору іпотеки належало позивачу, третій особі-1 та відповідачу-1 на праві спільної часткової власності.

Частиною 1 ст. 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно із ст. 578 ЦК України, Майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Частиною 3 ст. 575 ЦК України визначено, що правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки може бути нерухоме майно яке належить іпотекодавцю на праві власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про іпотеку», передача в іпотеку об'єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на них.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що права на належні позивачу та третій особі-1 частини незавершеного будівництва (будівництво житлового, офісно-торговельного та спортивно-оздоровчого комплексу з вбудованою інфраструктурою та підземним паркінгом, за адресою: м. Київ, вул. Вільшанська, буд. 2-6) передавалися відповідачу-1.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином для визнання правочину недійсним потрібна наявність підстав передбачених ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно з п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057 1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Пунктом 2.5.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» передбачено, що слід мати на увазі, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону

Відповідно до п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, що не спростовано відповідачами, відповідач-1 під час укладання спірного договору не був і не являється одноособовим власником та/або собою якій належить майнові права на об'єкт незавершеного будівництва житлового, офісно-торговельного та спортивно-оздоровчого комплексу з вбудованою інфраструктурою та підземним паркінгом, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вільшанська, буд. 2-6, а тому у відповідача відсутні правові підстави для укладання договору іпотеки.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору іпотеки від 31.07.2013, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Прайм-Девелопмент» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Литий Камінь», посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою Ольгою Андріївною, зареєстрований в реєстрі за № 427, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про застосування наслідків недійсності правочину, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 208 ГК України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави

У разі визнання недійсним зобов'язання з інших підстав кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом (ч. 2 ст. 208 ГК України).

Як вбачається з матеріалів справи та Договору іпотеки, в зв'язку з посвідченням приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою Ольгою Андріївною Договору іпотеки, зареєстрованого в реєстрі за №427, накладено заборону на відчуження зазначеного в Договорі майна, яке зареєстровано в реєстрі за №428.

На підставі Договору іпотеки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою Ольгою Андріївною 31.07.2013 року о 15:38:46 внесено запис про іпотеку №1958850 та 31.07.2013 року о 15:07:55 внесено запис про обтяження (заборона на нерухоме майно) №1956450.

Враховую те, що запис про іпотеку №1958850 та запис про обтяження №1956450 внесені на підставі Договору іпотеки, який визнано судом недійсним, то недійсний правочин (договір) не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, в зв'язку з чим позовні вимоги про скасування запису про іпотеку №1958850 та скасування запису про обтяження №1956450 є нормативно та документально доведені, в зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідачів.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49,75, 82 - 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним Договір іпотеки від 31.07.2013 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Прайм-Девелопмент» (01014, м. Київ, ВУЛИЦЯ ВІЛЬШАНСЬКА, будинок 2; ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Литий Камінь» (03113, м. Київ, ПРОСПЕКТ ПЕРЕМОГИ, будинок 62-Б; ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильською Ольгою Андріївною та зареєстрований в реєстрі за №427.

3. В порядку застосування наслідків недійсності правочину скасувати запис про іпотеку №1958850, що був внесений 31.07.2013 року 15:38:46 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою Ольгою Андріївною, та виключити об'єкт нерухомого майна (незавершене будівництво, будівництво житлового, офісно-торговельного та спортивно-оздоровчого комплексу з вбудованою інфраструктурою та підземним паркінгом 14,14% готовності, загальною площею 4236,7 кв.м.) з Державного реєстру Іпотек,

4. В порядку застосування наслідків недійсності правочину скасувати запис про обтяження №1956450, що був внесений 31.07.2013 року 15:07:55 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою Ольгою Андріївною, та виключити об'єкт нерухомого майна (незавершене будівництво, будівництво житлового, офісно-торговельного та спортивно-оздоровчого комплексу з вбудованою інфраструктурою та підземним паркінгом 14,14% готовності, загальною площею 4236,7 кв.м.) з Єдиного реєстру заборон відчуження.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 12.08.2016 року.