ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2016 р. Справа № 914/4145/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_1

при секретарі Олійник Н.Б.

розглянув апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) Добробут, м.Львів без номера від 29.04.2016 року (вх. № 01-05/2185/16 від 05.05.2016 року), змінено назву на Приватне акціонерне товариство Добробут

на рішення Господарського суду Львівської області від 20.04.2016 р.

у справі № 914/4145/15 (головуючий суддя Пазичев В.М., судді: Манюк П.Т., Коссак С.М.)

за позовом: ВАТ Добробуд, м. Львів

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) Максрембуд, м. Київ

відповідача-2: Приватного акціонерного товариства (далі ПрАТ) Сортнасіннєовоч-Львів, м. Львів

про визнання недійсним правочину,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 голова правління, ОСОБА_3 представник (довіреність у матеріалах справи);

від відповідача-1: не зявився;

від відповідача-2: ОСОБА_4 представник (довіреність у матеріалах справи),

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у звязку з чим хід судового засідання фіксується у протоколі.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.05.2016 року (головуючий суддя Дубник О.П., судді: Матущак О.І., Скрипчук О.С.) розгляд справи призначено на 24.05.2016 року.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.05.2016 р. у справі №914/4145/15 відкладено розгляд справи на 22.06.2016 р.

У звязку з перебуванням у відпустці суддів членів колегії Скрипчук О.С. та Матущака О.І. розпорядженням керівника апарату суду №310 від 21.06.2016р. призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у даній справі.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.06.2016р. до складу колегії входять: головуючий суддя Дубник О.П., судді: Зварич О.В., Юрченко Я.О.

В разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений п. 3 ч. 4 ст. 48 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2016р. N 2453-VI принцип незмінності судді, слід починати з початку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строків вирішення спору.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 р. у справі №914/4145/15 відкладено розгляд справи на 22.08.2016 р.

Відповідач-1 у судове засідання участі уповноваженого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується наявним у матеріалах справи списком згрупованих поштових відправлень від 24.06.2016р.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.04.2016 року у справі №914/4145/15 (головуючий суддя Пазичев В.М., судді: Манюк П.Т., Коссак С.М.) в задоволенні позову ВАТ Добробуд до відповідача-1 ТзОВ Максрембуд, відповідача-2 ПрАТ Сортнасіннєовоч-Львів про визнання недійсним договору № 16/б від 14.06.2011 р. про надання поворотної фінансової допомоги, укладеного між ВАТ «Добробут» та ТОВ «Максрембуд», відмовлено.

Судове рішення у справі мотивоване ст.ст. 92, 97, 203, 215, 257, 261, 267, 526 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), ст.ст. 2, 33, 58 Закону України Про акціонерні товариства від 17.09.2008р., № 514-VI (зі змінами і доповненнями) (далі- Закон № 514-VI) і зроблено висновок, що позивачем не представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, у матеріалах справи немає доказу обізнаності ТзОВ Максрембуд про будь-які обмеження на вчинення керівником ВАТ Добробуд щодо укладення правочинів, а оспорюваний договір є виконаним позивачем повністю, грошові кошти перейшли у його власність, а тому, такий правочин є схваленим особою, на користь якої його було укладено, що виключає можливість визнання його недійсним.

Крім того, позовна давність за позовними вимогами про визнання недійсним договору від 14.06.2011 року спливла, так як до суду із позовом про визнання такого договору недійсним позивач звернувся лише 03.12.2015 р. При цьому позивач не звертався з обґрунтованою вимогою щодо визнання поважними причин пропуску позовної давності.

ВАТ Добробуд не погоджується з ухваленим рішенням суду і вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Позивач обгрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що всупереч ч. 1 ст. 261 ЦК України суд першої інстанції відмовив в позові і з підстав відсутності порушеного права, і з підстав пропуску позовної давності. Зазначає, що керівник ВАТ Добробуд укладаючи спірний договір, діяв з перевищенням наданих йому повноважень, про що був обізнаний контрагент. Вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про схвалення правочину позивачем, оскільки такий правочин не було вподальшому схвалено загальними зборами акціонерів. Зазначає, що виписка по банківському рахунку не підтверджує отримання позивачем від ТзОВ Максрембуд грошових коштів в якості позики, а також інші докази виконання оспорюваного договору в матеріалах справи не містяться. Просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 20.04.2016 року у справі №914/4145/15, прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ Сортнасіннєовоч-Львів, зокрема, вважає підставними висновки суду першої інстанції щодо схвалення оспорюваного правочину, заперечуючи переказ грошових коштів за підрядні роботи при відсутності договору, актів здавання робіт, інших письмових доказів чи доказів існування результатів робіт, та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

ТзОВ Максрембуд не скористалося своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, оцінивши зібрані по справі докази, та дослідивши фактичні обставини у справі, заслухавши представників сторін, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, при цьому, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду встановила наступні обставини та керувалася такими мотивами.

14.06.2011 р. між ВАТ Добробуд (позичальник) та ТОВ Максрембуд (позикодавець) укладено договір №16/б про надання поворотної фінансової допомоги (надалі договір).

Згідно п. 1.1 договору, позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 2.1 договору, поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах суми 200 000 грн. без ПДВ.

Згідно п. 2.3 договору, перерахування грошових коштів здійснюється позикодавцем на поточний рахунок позичальника.

Відповідно до п. 3.2 договору, повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок позикодавця в установі банку.

Згідно п. 3.1 поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 31 грудня 2014р.

Згідно ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно ч. 1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В частині 7 статті 179 Господарського кодексу України зазначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1-3 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У оскаржуваному рішенні суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, позовна давність спливла, при цьому позивач не звертався з обґрунтованою вимогою щодо визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Згідно абз. 1, 2 п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, судом першої інстанції помилково зазначено у оскаржуваному рішенні про сплив строку позовної давності.

Позивач зазначає, що звернувся до суду з вимогою про визнання недійсним договору про надання поворотної фінансової допомоги №16/б від 14.06.2011 р., покликаючись на порушення вимог дійсності правочину, передбачених ч. 2 ст. 203 ЦК України (особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності). Зокрема, доводи позивача обґрунтовані тим, що керівник ВАТ "Добробуд", укладаючи спірний договір, діяв з перевищенням повноважень наданих йому Законом № 514-VI.

В силу ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, визначеними законом, а тому слід встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

У оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказав, що оспорюваний договір є виконаним повністю, грошові кошти перейшли у його власність, а тому, такий правочин є схваленим особою, на користь якої його було укладено, що виключає можливість визнання його недійсним. З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись враховуючи наступне.

Відповідно до ст.ст. 207, 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття пропозиції. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Чкщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії (реальний договір).

Договір про надання поворотної фінансової допомоги є реальним договором.

За своєю правовою природою договір про надання поворотної фінансової допомоги є договором позики.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Натомість, з виписки по особовому рахунку ВАТ "Добробуд" у ПАТ "Укрсоцбанк" №5143. за період з 21.12.2010 р. по 01.02.2014 р. вбачається, що між ВАТ "Добробуд" та ТзОВ "Максрембуд" мали місце фінансово-господарські операції з розрахунків щодо оплати за виконання будівельно-ремонтних робіт, в т.ч. згідно договору №16/б від 14.06.2011 р. Однак, письмового договору про підрядні роботи та інших доказів в підтвердження його виконання за цими реквізитами (за цим номером та датою) учасники провадження суду не надали, стверджуючи про відсутність таких. Призначення платежів, що здійснювались між цими контрагентами, вказано як оплата за виконані роботи, поставку матеріалів, надані послуги (т. 1, а.с. 126-151). У матеріалах справи відсутні також докази отримання ВАТ "Добробуд" від ТзОВ "Максребуд" коштів в якості позики на виконання оспорюваного договору про надання поворотної фінансової допомоги №16/б від 14.06.2011 р. шляхом переказу коштів на рахунок ВАТ "Добробуд" із призначенням платежу на виконання зазначеного договору.

Враховуючи те, що суду не подано жодних доказів того, що за договором про надання поворотної фінансової допомоги №16/б від 14.06.2011 р. відбулося перерахування коштів, з яким в порядку пунктів 2,3, 3.2 Договору та частини 2 ст. 640 ЦК України повязується момент укладення даного договору, суд прийшов до висновку, що даний договір про надання поворотної фінансової допомоги №16/б від 14.06.2011 р. є неукладеним, а, отже ,не породжує для позивача права на отримання фінансової допомоги, а для відповідача-1 права вимагати повернення грошових коштів.

Вищевказана виписки по особовому рахунку ВАТ "Добробуд" у ПАТ "Укрсоцбанк" № 5143. за період з 21.12.2010 р. по 01.02.2014 р. не може бути належним доказом в підтвердження факту перерахування грошових коштів, оскільки відповідно до п. 3.8 Інструкції Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ № 22 від 21.01.2004 р. - Реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж: та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

За вищевикладених обставин, колегія суддів констатує про неукладенність договору між ВАТ "Добробуд" та ТзОВ "Максрембуд" про надання поворотної фінансової допомоги №16/б від 14.06.2011 р.

Пунктом 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). У звязку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205-210, 640 ЦК України, частини друга пята, сьома статті 180 ГК України тощо).

Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину.

З наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що спірний правочин щодо надання поворотної фінансової допомоги є таким, що не вчинено (договір, який не укладено), а тому відсутні правові підстави для визнання його недійсним, у звязку із чим не можна стверджувати про порушення прав та законних інтересів позивача та розглядати по суті заяву про пропуск позовної давності.

Відповідно до статті 84 ГПК України у мотивувальній частині рішення вказуються обставини справи, встановлені господарським судом; причини виникнення спору; докази, на підставі яких прийнято рішення.

У відповідності до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, у відповідності до ч.1 ст.43 ГПК України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, спростовуються вищенаведеними аналізом матеріалів справи та нормами матеріального права.

При наданні правової оцінки обставин даної справи, колегія суддів враховує розяснення, наведені в п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (зі змінами та доповненнями), відповідно до яких не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Усе викладене дає підстави для залишення без задоволення апеляційної скарги, у звязку із чим згідно із ст. 49 ГПК України на апелянта покладаються судові витрати.

Керуючись ст. ст. 103, 105 ГПК України, ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 20.04.2016 року у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на Приватне акціонерне товариство Добробут.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 29.08.2016р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Юрченко Я.О.