ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2016 р.Справа № 922/2043/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Інститут Харківпроект", м. Харків
до КП "Обласний спортивний комплекс "Металіст", м. Харків , КП "Бюро майнових відносин", м. Харків 3-я особа - Харківська обласна рада, Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області
про визнання недійсним правочину
за участю представників:

позивача ОСОБА_1 за дов. б/н від 04.01.16 р., ОСОБА_2 за дов. б/н від 17.08.16 р.,

відповідача-1 (КП «ОСК «Металіст») ОСОБА_3 за дов. б/н від 01.12.15 р.,

відповідач-2 (ОКП «Бюро майнових відносин» ХОР) не зявився,

третя особа-1 (Харківська обласна рада) не зявився,

третя особа-2 (Головне управління Державної казначейської служби) не зявився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інститут Харківпроект", м. Харків (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідачів: 1. Комунального підприємства "Обласний спортивний комплекс "Металіст", м. Харків; 2.Обласного комунального підприємства "Бюро майнових відносин" Харківської обласної ради, м. Харків, в якій просить суд визнати недійсною Додаткову угоду № 1 від 25.06.2013 року до Договору №16184 від 11.12.2008 року на роботи з авторського нагляду під час реконструкції обєкту архітектури інженерних мереж (улаштування централізованого теплопостачання) стадіону «Металіст» в м. Харкові.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказував, що зміна боржника у зобовязанні відповідно до договору №16184 на роботи з авторського нагляду під час реконструкції спортивного комплексу КП «Обласний спортивний комплекс «Металіст» від 11.12.2008 р., була неможливою, сторона оспорюваної додаткової угоди №1 не була наділена спеціальною правосубєктністю, а вказаний правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків. Вказана додаткова угода не відповідає приписам ЦК України, Бюджетного кодексу України та законодавства з питань виконання державних та місцевих цільових програм.

Ухвалою суду від 29.06.2016 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11.07.2016 р. о 11:45.

Ухвалою від 11.07.2016 р. до участі у справі в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача залучена Харківська обласна рада, розгляд справи відкладено на 26.07.2016 р. о 9:45.

Ухвалою від 26.07.2016 р. до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача залучене Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, розгляд справи відкладено на 09.08.2016 р. о 10:15.

Ухвалою від 09.08.16 р. розгляд справи відкладено на 22.08.2016 р. о 10:15.

10.08.2016 року через канцелярію суду, від представника Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області надійшла заява (вх. № 26613), в якій вказано, що позовні вимоги ТОВ «Інститут Харківпроект» не зачіпають права та законні інтереси Головного управління, тому, представник просив розглядати справу без його участі. Надана заява судом досліджена та долучена до матеріалів справи.

11.08.2016 року через канцелярію господарського суду від представника відповідача-1 надійшли документи з супровідним листом (вх. №26703) про долучення до матеріалів справи статуту КП «ОСК «Металіст». Надані документи судом долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач проти заявлених вимог заперечував та просив суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач-2 в призначені судові засідання не з'являвся, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно та повно дослідивши надані докази, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд встановив наступне.

11 грудня 2008 р. між першим Комунальним підприємством "Обласний спортивний комплекс "Металіст" та ТОВ «Інститут Харківпроект» було укладено Договір №16184 (далі договір) на роботи з авторського нагляду під час реконструкції обєкту архітектури інженерних мереж (улаштування централізованого теплопостачання) стадіону «Металіст» в м. Харкові по вул. Плеханівська, 65.

Відповідно до п. 1.5 ТОВ «Інститут Харківпроект» (генеральний проектувальник) зобовязується відповідно до умов договору здійснювати авторський нагляд під час реконструкції обєкту архітектури інженерних мереж (улаштування централізованого теплопостачання) стадіону «Металіст», а КП "Обласний спортивний комплекс "Металіст" (замовник) зобовязується прийняти та оплатити роботи.

У п. 1.4 визначено, що роботи з реконструкції обєкту архітектури проводить ТОВ «Стальконструкція» (будівельна організація) відповідно до договору, укладеному між замовником та будівельною організацією 10.12.2008 р. №7/Т.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що генеральний проектувальник виконує роботи за цим договором протягом усього періоду виконання Будівельною організацією робіт з реконструкції 1-го пускового етапу комплексу обєкту архітектури.

Відповідно до розділу 4 Договору загальна договірна ціна складає 33314 грн., в т.ч. ПДВ 5552,41 грн. Оплата здійснюється у національній валюті України протягом 10 робочих днів з дня підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт.

Згідно пункту 9.1 договору замовник є неприбутковою організацією.

Додатковою угодою №1 від 25.06.2013 року (далі додаткова угода) до договору, було замінено одну із сторін, права та обовязки КП «ОСК «Металіст» за договором в частині розрахунків за виконані роботи передано ОКП «Бюро майнових відносин» Харківської обласної ради.

Зазначено, що ця додаткова угода є невідємною частиною Договору №16184 від 11.12.2008 р.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст. 509, 626 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається зі статей 15, 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 20 Господарського кодексу України також передбачена можливість визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом з метою захисту прав і законних інтересів суб'єкта господарювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Зазначені положення Цивільного кодексу України узгоджуються з положеннями ч.1 ст. 207 ГК України, відповідно до якої господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Тобто, спірний Договір може бути визнаний недійсним за наявності двох умов: у випадку порушення ним прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача; у випадку наявності передбачених законом підстав для визнання договору недійсним.

З приписів статті 215, 626 Цивільного кодексу України передбачено, що перевірці підлягають обставини, які існували на момент вчинення правочину, інші обставини, які виникли після вчинення правочину, тим більше після припинення строку його дії в розумінні ст. 203, 215 626 Цивільного кодексу України, ст. 207 ГК України не можуть впливати на вирішення питання про визнання правочину недійсним. Натомість такі (нові) обставини можуть утворювати нові правовідносини, питання про захист прав в яких вирішується окремо від визнання правочину недійсним.

Згідно з приписами частин 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом наведеної норми, перелік оспорюваних правочинів у законодавстві не є вичерпним й одна із сторін або інша заінтересована особа може заперечувати його дійсність на підставах, встановлених законом, тобто за невідповідності частинам першій - третій п'ятій та шостій статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 2 Постанови Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними" від 06.11.2009 № 9 роз'яснено, що зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

За змістом частини 1 ст. 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів, додаткових угод до них) недійсними, слід встановити наявність фактичних обставин, з якими закон повязує визнання таких правочинів (господарських договорів, додаткових угод до них) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини та заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що оспорювана позивачем додаткова угода №1 до договору підряду №16184 від 11.12.2008 р. укладена з порушенням приписів Цивільного кодексу України, Бюджетного кодексу України та законодавства з питань виконання державних та місцевих цільових програм й підлягає визнанню недійсною, виходячи з наступного.

У постанові Кабінету Міністрів від 22 лютого 2008 р. N 107 «Про затвердження Державної цільової програми підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу» було затверджено Державну цільову програму підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007р. № 1295 "Про затвердження Державної цільової програми підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу", Харківською обласною радою ухвалено рішення «Про затвердження цільової Програми підготовки та проведення в Харківській області матчів фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу» від 28 лютого 2008 року № 595-У.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 червня 2010 р. № 1279 а також постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 р. № 326 затверджувалися скориговані проекти та титул будови реконструкції спортивного комплексу комунального підприємства «Обласний спортивний комплекс «Металіст» з відповідними основними техніко-економічними показниками, в яких затверджено проект реконструкції спортивного комплексу КП «ОСК Металіст», розроблений ТОВ «Інститут «Харківпроект». Генеральною проектною організацією вказано ТОВ «Інститут «Харківпроект».

Неспроможними є заперечення першого відповідача й щодо того, що особисто КП ОСК «Металіст» замовником відповідних робіт, одержувачем бюджетних коштів та учасником інших правовідносин на реалізацію вказаної державної та місцевої програми не визначався, що спростовується як умовами договору, так і змістом поданого відзиву на позов, у якому перший відповідач визнає факт надання йому статусу одержувача бюджетних коштів.

Відповідно до частини 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до Закону України "Про державні цільові програми" державна цільова програма - це комплекс взаємопов'язаних завдань і заходів, які спрямовані на розв'язання найважливіших проблем розвитку держави, окремих галузей економіки або адміністративно-територіальних одиниць, здійснюються з використанням коштів Державного бюджету України та узгоджені за строками виконання, складом виконавців, ресурсним забезпеченням (стаття 1).

Державна цільова програма виконується шляхом здійснення її заходів і завдань органами державної влади, а також виконавцями, передбаченими цією програмою. Виконавцями державної цільової програми можуть бути підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, що визначаються державним замовником для виконання заходів і завдань програми на конкурсних засадах (стаття 11). Розроблення та виконання державної цільової програми здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, передбачених законом (стаття 15).

Відповідно до Методичних рекомендацій щодо порядку розроблення регіональних цільових програм, моніторингу та звітності про їх виконання, затверджених Наказом Міністерства економіки України від 04.12.2006 №367, регіональні цільові програми готуються відповідно до основних принципів розроблення державних цільових програм, зазначених у Законі України "Про державні цільові програми".

Згідно з Постановою КМУ від 28 лютого 2002 р. №228, якою затверджено Порядок складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, одержувач бюджетних коштів (далі - одержувач) - суб'єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує для їх здійснення кошти бюджету (п.8.). Одержувач використовує бюджетні кошти на підставі плану використання бюджетних коштів, що містить розподіл бюджетних асигнувань, затверджених у кошторисі відповідного розпорядника бюджетних коштів. У разі отримання бюджетних коштів одержувачем платежі здійснюються з рахунка, відкритого в установленому порядку в органах Казначейства (п.9.). Місцеві фінансові органи доводять до відповідних органів Казначейства затверджені розписи відповідних місцевих бюджетів, а до головних розпорядників - витяги із зазначених розписів, які є підставою для затвердження в установленому порядку кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету - розпорядниками, планів використання бюджетних коштів - одержувачами (п.31). Плани використання бюджетних коштів одержувачами затверджуються їх керівниками за погодженням з розпорядниками, через яких вони одержують бюджетні кошти (п.34.).

Відповідно до Бюджетного кодексу України бюджетні кошти (кошти бюджету) -належні відповідно до законодавства надходження бюджету та витрати бюджету; бюджетна програма - сукупність заходів, спрямованих на досягнення єдиної мети, завдань та очікуваного результату, визначення та реалізацію яких здійснює розпорядник бюджетних коштів відповідно до покладених на нього функцій; бюджетне зобов'язання будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому; бюджетне призначення - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування; видатки бюджету - кошти, спрямовані на здійснення програм та заходів, передбачених відповідним бюджетом; одержувач бюджетних коштів - суб'єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету (ст.1).

Згідно з ст.20 Бюджетного кодексу України у бюджетному процесі програмно-цільовий метод застосовується на рівні державного бюджету та на рівні місцевих бюджетів. Відповідальний виконавець бюджетних програм у процесі їх виконання забезпечує цільове та ефективне використання бюджетних коштів протягом усього строку реалізації відповідних бюджетних програм у межах визначених бюджетних призначень. Порядок використання бюджетних коштів має містити: цілі та напрями використання бюджетних коштів; відповідального виконавця бюджетної програми, підстави та/або критерії залучення одержувачів бюджетних коштів до виконання бюджетної програми.

Згідно приписів бюджетного законодавства, законодавства із закупівлі робіт за державні кошти й фінансування державних та місцевих цільових програм є публічно-правовими й не можуть бути змінені сторонами цивільних (договірних) правовідносин, заснованих на вільному волевиявленні, юридичній рівності та майновій самостійності їх учасників (ст. 1 ЦК України).

Як слідує із Статуту Комунального підприємства "Обласний спортивний комплекс "Металіст", Засновником та єдиним учасником є Харківська обласна рада. Тобто перший відповідач є юридичною особою публічного права.

За змістом статей 81, 82 Цивільного кодексу України, Цивільним Кодексом України встановлюються порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Лише при виступі у цивільних відносинах на юридичних осіб публічного права поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, взаємовідносини між юридичною особою публічного права та її засновником не ґрунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина 1 статті 1 Цивільного кодексу України), вони ґрунтуються на протилежних - публічно-правових засадах, які характеризуються імперативністю регулювання та наявністю спеціального дозволу на їх виникнення, зміну чи припинення.

Публічно-правові приписи є обовязковим й підлягають виконанню КП "ОСК" "Металіст" незалежно від того, чи надійшли фактично кошти на фінансування відповідних державної та місцевої програми повністю або частково, та чи закінчився строк відповідної бюджетної програми, оскільки взяте (покладене) на особу бюджетне зобовязання перед юридичною особою приватного права не припиняється закінченням строку такої бюджетної програми.

За вказаних умов підставами виникнення цивільних прав та обовязків є фактичний склад, що охоплює як акт органів державної влади або органів місцевого самоврядування, так і безпосередньо договір (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Так, згідно частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. Відповідно до ст.194 Господарського кодексу України, виконання господарського зобов'язання може бути покладено в цілому або в частині на третю особу, що не є стороною в зобов'язанні. Управнена сторона зобов'язана прийняти виконання, запропоноване третьою особою - безпосереднім виконавцем, якщо із закону, господарського договору або характеру зобов'язання не випливає обов'язок сторони виконати зобов'язання особисто, що є за змістом договірних правовідносин у справі є спеціальною правосубєктністю другого відповідача.

Застосовуючи вказані приписи законодавства відповідно до суті правовідносин та правил частини 1 статті 8 Цивільного кодексу України суд приходить до висновку, що за встановлених судом фактичних обставин без додаткових рішень чи розпоряджень, ухвалених в публічно-правовому порядку, участь субєкта в наведених правовідносинах має особистісний характер та покладає обовязок особистого виконання зобовязання.

Як встановлено з матеріалів справи, фінансування робіт за Договором передбачалося виключно за бюджетні кошти в порядку, визначеному бюджетним законодавством. Саме КП ОСК "Металіст" було визначено одержувачем бюджетних коштів на виконання відповідних робіт з реконструкції спортивного комплексу.

Таким чином, виконання передбаченого Договором обовязку КП "ОСК" Металіст" обовязку з перерахування коштів за відповідні виконані та прийняті роботи (фінансування робіт) підпорядковувалося публічно-правовим приписам нормативних актів щодо покладених на КП ОСК Металіст функцій замовника робіт, а також щодо виконання обовязків одержувача бюджетних коштів та учасника правовідносин на реалізацію вказаної державної та місцевої програми.

Будь-яких рішень щодо зміни учасника бюджетних правовідносин, згідно яких отримувачем бюджетних коштів визначався б другий відповідач ОКП "Бюро майнових відносин" Харківської обласної ради чи вказаний субєкт був би включений до Плану використання бюджетних коштів з визначенням напрямку їх використання на фінансування виконаних та прийнятих робіт за договором, сторони спору не надали.

Покладення на ОКП "Бюро майнових відносин" зазначеного обовязку прямо суперечило приписам чинного на час підписання Додаткової угоди №1 від 25 червня 2013 року Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2012 року №1407.

Обласне комунальне підприємство "Бюро майнових відносин" Харківської обласної ради у будь-який момент дії договору не було визначено учасником закупівлі робіт за державні кошти та одержувачем бюджетних коштів на виконання робіт з авторського нагляду під час реконструкції обєкту архітектури інженерних мереж (улаштування централізованого теплопостачання) стадіону «Металіст» та не отримало відповідного статусу й відповідно, не може бути учасником будь-яких у звязку з цим правовідносин. За таких умов заміна боржника у зобовязанні відповідно до договору №16184 від 11.12.2008 року була неможливою, а ця сторона оспорюваної додаткової угоди №1 не була наділена спеціальною правосубєктністю.

Крім того, рішенням XVIII сесії VI скликання Харківської обласної ради від 20 грудня 2012 р. №617-УІ "Про надання згоди на застосування положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до Обласного комунального підприємства "Бюро майнових відносин" Харківської обласної ради" було надано згоду на застосування до вказаної юридичної особи, що знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", внаслідок встановлення факту її неплатоспроможності. Зазначене рішення було прийняте Харківською обласною радою на підставі звернення податкового органу, яким станом на зазначений час було констатовано стан тривалої неплатездатності ОКП "Бюро майнових відносин" ХОР", а отже, другий відповідач станом на день підписання Додаткової угоди №17 від 25 червня 2013р. не був здатен виконувати будь-які грошові зобовязання, що свідчить про відсутність спрямованості цієї укладеної угоди на реальне настання правових наслідків, що обумовлені нею.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно положень ст. ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, враховуючи встановлені факти та вимоги законодавства, а також враховуючи надані учасниками судового процесу пояснення під час розгляду даної справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут Харківпроект" обґрунтовані, підтверджуються наявними матеріалами справи та підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсною Додаткову угоду №1 від 25.06.2013 року до Договору №16184 від 11.12.2008 року на роботи з авторського нагляду під час реконструкції обєкту архітектури інженерних мереж (улаштування централізованого теплопостачання) стадіону «Металіст».

Стягнути з Комунального підприємства "Обласний спортивний комплекс " Металіст" ( м.Харків, вул.Плеханівська, 65 р/р 1909 в ГУДК у Харківській області, МФО 851011 ) на користь ТОВ" Інститут Харківпроект" ( м.Харків, пр. Леніна, 38 р/р 4101 в ПАО "Альфа-Банк" відділення "Харківське". МФО 300346) судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.08.2016 р.

Суддя ОСОБА_4