РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2016Справа №910/12626/16

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Приватного підприємства "Картес"
до відповідача Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
про стягнення упущеної вигоди,

за участю представників сторін:
від позивача: Мироновська А.О. представник за довіреністю;

від відповідача: Северин О.І. представник за довіреністю;

Зернов Р.Ю. представник за довіреністю;

СУТЬ СПОРУ: Приватне підприємство "Картес" звернулося до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення упущеної вигоди у розмірі 525 000 грн. та збитків від інфляції у розмірі 238 689,35 грн.

Позивач у судовому засіданні наполягав на заявлених позовних вимогах, просив позов задовольнити.

Відповідача проти позову заперечив, надав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, заслухавши пояснення позивача та заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 24.02.2014 між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (замовник) та Приватним підприємством "Картес" (учасник) укладено договір № 3/ЦОС-2014 (далі Договір № 3/ЦОС-2014) відповідно до предмету якого (п. 1.1-1.3) учасник зобов`язується у 2014 році поставити замовнику товар, зазначений у Специфікації, а замовник прийняти і оплатити товар; найменування товару масло вершкове та молочної пасти; кількість товару 25 000 кг.

Згідно з п. 2.1 Договору № 3/ЦОС-2014 якість товару, що поставляється учасником повинна відповідати вимогам чинних нормативно-правових актів та ДСТУ.

Пунктом 6.2.1 Договору № 3/ЦОС-2014 визначено, що у разі невиконання зобов`язань учасником замовник має право достроково розірвати цей договір, повідомивши про це учасника у строк 10 календарних днів.

Позивач стверджує, що з метою виконання зобов`язань перед відповідачем, уклав з виробником масла вершкового Приватним акціонерним товариством "Миколаївмолпром" (постачальник) договір поставки від 03.01.2014 № 25 та специфікацію № 1 до цього договору, відповідно до якого постачальник зобов`язався передати позивачу масло для поставки до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у кількості 25 000 кг, строком до 31.12.2014.

ПП "Картес" та ПАТ "Миколаївмолпром" було укладено додаткову угоду № 1 до договору поставки № 25 якою погодили перегляд ціни на товар та повернення постачальником знижки у розмірі 21 грн. на 1 кг у безготівковій формі на розрахунковий рахунок постачальника протягом 7 календарних днів з дати повного виконання обов`язків, щодо поставки і оплати, вказаних у Специфікації № 1. Розмір знижки за даною додатковою угодою та Специфікацією становить 525 000 грн.

ПП "Картес" на виконання умов Договору № 3/ЦОС-2014, на підставі заявки замовника від 28.05.2014, поставило відповідачу товар (масло солодко-вершкове) у кількості 4 000 кг, що підтверджується видатковою накладною від 06.06.2014 № 000240. Відповідач повернув даний товар та надіслав позивачу лист від 13.06.2014 № 249 про поставку неякісного товару і намір розірвати договір та лист від 17.07.2014 № 520 про розірвання договору на підставі п. 6.2.1 Договору № 3/ЦОС-2014 і вимагав сплатити штрафні санкції.

Таким чином, Договір № 3/ЦОС-2014 був розірваний Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України з 27.07.2014.

Позивач стверджує, що уклавши договір з виробником товару (ПАТ "Миколаївмолпром") він розраховував отримати прибуток/вигоду у розмірі 525 000 грн. від виконання Договору № 3/ЦОС-2014, але відповідач відмовився від прийняття такого належного виконання та розірвав договір. Крім того, враховуючи офіційний індекс інфляції, сума упущеної вигоди збільшується на такий індекс, який становить 238 689,35 грн.

Дослідивши правову норму, яка підлягає застосуванню у спірних відносинах сторін, суд дійшов висновку, що доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Приписами ч. 1 ст. 225 ГК України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 4 ст. 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання відповідачем своїх обов`язків. Аналогічну позицію наведено в Оглядовому листі від 14.01.2014 № 01-06/20/2014 Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків".

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язанні.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 ЦК України.

Обов`язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності порушення відповідача покладено на позивача, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками.

Як у випадку невиконання договору, так і за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство, як правило, виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України).

Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. При цьому такий зв`язок між порушенням та збитками має бути прямим та безпосереднім.

Стаття 33 ГПК України зобов`язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом встановлено, що Договір № 3/ЦОС-2014 був укладений 24.02.2014 за результатами проведення процедури закупівлі (відкритих торгів). 10.02.2014 комітетом з конкурсних торгів Військової частини НОМЕР_1 було акцептовано пропозицію позивача щодо поставки 1 кг масла за ціною 51,36 грн., про що було повідомлено останнього. Таким чином, за відсутності визнання комітетом з конкурсних торгів Військової частини НОМЕР_1 ПП "Картес" переможцем у процедурі закупівлі товарів, останнім було укладено договір поставки з ПАТ "Миколаївмолпром".

У пункті 5.1 договору поставки від 03.01.2014 № 25 визначено, що в залежності від обсягу поставки, у випадку гарантованого Специфікацією обсягу поставки, ПАТ "Миколаївмолпром" зобов`язується надати знижку на товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Зі змісту договору поставки від 03.01.2014 № 25, додаткової угоди № 1 до нього, Специфікації № 1 вбачається, що ПАТ "Миколаївмолпром" та позивач погодили відкладальну обставину, згідно з якою позивач має право на знижку у розмірі 525 000 грн. виключно у разі поставки масла ПАТ "Миколаївмолпром" позивачеві в обсязі не менше як 25 000 кг. Оскільки ПП "Картес" було частково поставлено Військовій частині НОМЕР_1 товар (4 000 кг), то право позивача на знижку в розмірі 525 000 грн. не виникло, так як ПАТ "Миколаївмолпром" поставило товар не в повному обсязі, передбаченому договором поставки від 03.01.2014 № 25, а позивачем не було здійснено повної оплату. Зважаючи на не настання відкладальної обставини за договором поставки від 03.01.2014 № 25, відсутні й обставини нанесення позивачеві збитків за Договором № 3/ЦОС-2014.

13 червня 2014 року Військова частина НОМЕР_1 повідомила ПП "Картес" листом № 249 про поставку останнім масла за Договором № 3/ЦОС-2014 неналежної якості з вимогою сплатити штраф та підписати додаткову угоду про розірвання Договору № 3/ЦОС-2014; даний лист був отриманий позивачем. Підставою для одностороннього розірвання Договору № 3/ЦОС-2014 є неналежне виконання позивачем зобов`язань за даним договором, а саме поставка масла неналежної якості всупереч вимогам п. 2.1 Договору № 3/ЦОС-2014, що підтверджується актом відбору зразків (проб) для проведення досліджень № 24 та протоколом випробувань від 11.06.2014 № 1514.

Пунктом 6.2.1 Договору № 3/ЦОС-2014 визначено, що у разі невиконання зобов`язань учасником замовник має право достроково розірвати цей договір, повідомивши про це учасника у строк 10 календарних днів.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК України).

Таким чином, повідомлення Військової частини НОМЕР_1 про одностороннє розірвання договору є законним, що виключає підстави для завдання ПП "Картес" збитків за Договором № 3/ЦОС-2014, оскільки правовідносини між Військовою частиною НОМЕР_1 та ПП "Картес" є припиненими з 27.07.2014.

Разом з тим, позивачем не доведено вини Військової частини НОМЕР_1 у порушенні зобов`язання, що призвело до упущеної вигоди позивача у розмірі 525 000 грн.

Отже, в даному випадку, відсутній склад цивільного правопорушення і як наслідок, у суду відсутні підстави для застосування відповідальності у вигляді стягнення упущеної вигоди у розмірі 525 000 грн., тому позов у даній частині задоволенню не підлягає.

Частина друга статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, індекс інфляції нараховується у разі прострочення виконання боржником виключно грошового зобов`язання.

Пунктом 1.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Згідно з п. 5.2 постанови вищевказаного пленуму обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов`язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов`язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав.

Оскільки збитки є різновидом господарських санкцій та виникають у зв`язку з наявністю складу господарського правопорушення, то позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 238 689,35 грн. є також не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача Приватне підприємство "Картес", згідно ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 19.08.2016, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 212, 611, 614, 623 ЦК України, ст.ст. 224, 225 ГК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, частиною другою та третьою ст. 85 ГПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Приватного підприємства "Картес" до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.08.2016 року

Суддя Ю.О.Підченко