ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2016 р. Справа № 907/290/16

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства БГ Банк

до Дочірнього підприємства Санаторій Україна Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця

про стягнення 11168,68 грн.

секретар судового засідання: Зінченко С.С.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довір. № 7 від 25.02.2016 р.

від відповідача: не зявився

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство БГ Банк (далі позивач, ПАТ БГ Банк) звернулось до господарського суду Закарпатської області з позовом до Дочірнього підприємства Санаторій Україна Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця (далі відповідач, санаторій «Україна») про стягнення 11168,68 грн.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 12.05.2016 р. справу № 907/290/16 було передано за підсудністю до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.05.2016 р. справу № 907/290/16 було прийнято до провадження.

Позовні вимоги ПАТ БГ Банк обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору про надання гарантії за № LG-89/13 від 13 грудня 2013 року не сплатив передбачену договором комісію (винагороду) за надання позивачем гарантії, в результаті чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 4611,91 грн. Додатково, за прострочення виконання зобовязання позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 3375,24 грн., 3% річних у розмірі 261,96 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2919,58 грн.

Розгляд справи відкладався.

11.07.2016 р. до господарського суду Київської області представником позивача було подано клопотання б/н від 11.07.2016 р. про продовження строку розгляду спору на 15 днів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.07.2016 р. було продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

У судових засіданнях 08.06.2016 р., 11.07.2016 р. та 28.07.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримувала.

Відповідач у судові засідання 08.06.2016 р., 11.07.2016 р. та 28.07.2016 р. представника не направив, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належно. Відзиву на позов відповідач до суду не подав.

Згідно із абз. 3 пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 28.07.2016 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

13.12.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Банк Перший» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «БГ Банк») (гарант) та Дочірнім підприємством Санаторій Україна Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця (на даний час - Дочірнє підприємство Санаторій Україна Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця) (принципал) було укладено договір про надання гарантії за № LG-89/13.

Згідно пункту 1.1 договору, принципал доручає гаранту надати безвідкличну банківську гарантію в українських гривнях (980) строком дії до 26 січня 2015 року щодо сплати на користь Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (бенефіціар), грошової суми у розмірі 984413,20 грн., в разі отримання від бенефіціара відповідної письмової вимоги платежу, в якій зазначатиметься, що принципал не виконав своїх зобов'язань за договором про закупівлю за державні кошти, що буде укладений між принципалом та бенефіціаром згідно з повідомленням про акцепт № 210499, ВДЗ № 94/6 (837/6) від 29.11.2013 р.

Відповідно до пункту 1.2 договору, принципал щомісячно до 5 числа місяця, наступного за звітним (включно), та протягом 2 банківських днів з дати припинення дії гарантії сплачує гаранту комісію за надання гарантії в розмірі 3,0% річних від розміру гарантії (далі - винагорода), що розраховується від фактичної суми гарантії з урахуванням всіх змін, що внесені протягом дії гарантії. Винагорода нараховується з розрахунку календарної кількості днів в місяці та році. Винагорода нараховується гарантом в національній валюті України в строки та в порядку, передбачені даним договором.

Відповідно до підпункту 6.3.4 п. 6.3 договору, принципал зобовязаний сплатити гаранту винагороду за надання гарантії та винагороду за внесення погоджених змін до умов гарантії в розмірах, порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 7.1 договору встановлено, що у разі порушення умов та/або невиконання та/або неналежного виконання зобов'язань, передбачених договором, винна сторона відшкодовує потерпілій стороні усі завдані у зв'язку із цим збитки, зокрема, витрати, понесені гарантом, та не отримані гарантом доходи, які б він одержав би, якби зобов'язання були виконані належним чином. Розмір збитків визначається на підставі розрахунків потерпілої сторони. Розмір збитків від інфляційних процесів обчислюється, виходячи з індексу інфляції на момент пред'явлення гарантом своїх вимог.

Відповідно до п. 7.2 договору за порушення принципалом встановлених договором строків відшкодування гаранту суми винагороди за надання гарантії, суми винагороди за внесення погоджених змін до умов гарантії, комісії(й) за надання витягу(ів) та/або Державного реєстру речових прав на нерухоме майно тощо, винагороди/витрат інших банків, що виникли під час обслуговування гарантії, гарант має право нараховувати та стягувати, а принципал зобов'язаний сплатити на вимогу гаранта, пеню на прострочену суму зазначених платежів в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, розраховану за кожен день прострочення платежу.

На виконання умов договору № LG-89/13 від 13.12.2013 р. позивач надав банківську гарантію за № ILG/222/13 від 13.12.2013 р.

У зв'язку із невиконанням відповідачем зобов'язань зі сплати комісії за надання гарантії, позивач пред'явив йому письмову претензію від 18 березня 2016 року № 08-323 із вимогою погашення заборгованості за договором № LG-89/13 від 13.12.2013 р. Факт відправки претензії та її отримання відповідачем підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого наявна у матеріалах справи.

Як стверджує банк, відповідач вимоги претензії не виконав та жодних дій, спрямованих на виконання зобов'язань за договором, не здійснив, у зв'язку з чим позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до частини першої статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з приписами ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 567 Цивільного кодексу України передбачено, що гарант має право на оплату послуг, наданих ним боржникові.

Відповідно до ст. 200 Господарського кодексу України, гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов'язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов'язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Поряд з цим, приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, а також те, що доказів сплати заборгованості по комісії з надання гарантії відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача 4611,91 грн. заборгованості по сплаті комісії (винагороди) за надання гарантії підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 3375,24 грн. у зв'язку з несвоєчасною сплатою комісії.

У відповідності з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 7.2 договору, за порушення принципалом встановлених договором строків відшкодування гаранту суми винагороди за надання гарантії, суми винагороди за внесення погоджених змін до умов гарантії, комісії(й) за надання витягу(ів) та/або за внесення відповідних записів до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та/або Державного реєстру речових прав на нерухоме майно тощо, винагороди/витрат інших банків, що виникли під час обслуговування гарантії, гарант має право нараховувати та стягувати, а принципал зобов'язаний сплатити на вимогу гаранта, пеню на прострочену суму зазначених платежів в розмірі облікової ставки НБУ, розраховану за кожен день прострочення платежу.

Водночас, частиною шостою статті 232 ГК України визначено строк та порядок нарахування штрафних санкцій.

Так, згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 3375,24 грн. пені, нарахованої на прострочену суму заборгованості відповідача за несплачену комісію (винагороду) за період з січня 2014 р. по січень 2015 р., а саме - з 05.02.2014 р. по 11.02.2014 р. на суму 2508,23 грн., з 05.03.2014 р. по 04.04.2014 р. на суму 2265,50 грн., з 05.04.2014 р. по 04.05.2014 р. на суму 4773,73 грн., з 05.05.2014 р. по 04.06.2014 р. на суму 7201,05 грн., з 05.06.2014 р. по 04.07.2014 р. на суму 9709,28 грн., з 05.07.2014 р. по 05.08.2014 р. на суму 12136,60 грн., з 05.09.2014 р. по 17.09.2014 р. на суму 2508,23 грн., з 05.11.2014 р. по 07.11.2014 р. на суму 2508,23 грн., з 05.12.2014 р. по 23.12.2014 р. на суму 24327,32 грн., з 05.01.2015 р. по 27.01.2015 р. на суму 2508,23 грн., з 28.01.2015 р. по 17.03.2016 р. на суму 4611,91 грн.

Відповідно до пункту 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Як вбачається із здійсненого позивачем розрахунку заявленої до стягнення з відповідача пені, останню було розраховано за період, що перевищує шість місяців.

Водночас, умовами укладеного між сторонами договору не було встановлено можливості нарахування пені за період, що перевищує зазначений у ч. 6 ст. 232 ГК України строк.

З урахуванням викладеного, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 ГК України, згідно з арифметичним розрахунком, який зроблений судом щодо кожного факту виникнення заборгованості та відповідно до встановленого позивачем початку прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання, становить 595,21 грн., у тому числі -

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
2508.2305.02.2014 - 11.02.201476.5000 %0.036 %*6.25
2265.5005.03.2014 - 04.04.2014316.5000 %0.036 %*25.01
4773.7305.04.2014 - 14.04.2014106.5000 %0.036 %*17.00
4773.7315.04.2014 - 04.05.2014209.5000 %0.052 %*49.70
7201.0505.05.2014 - 04.06.2014319.5000 %0.052 %*116.20
9709.2805.06.2014 - 04.07.2014309.5000 %0.052 %*151.62
12136.6007.07.2014 - 16.07.2014109.5000 %0.052 %*63.18
12136.6017.07.2014 - 05.08.20142012.5000 %0.068 %*166.25
Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню.

Позивачем також заявлено позовну вимогу щодо стягнення з відповідача 261,96 грн. 3% річних та 2919,58 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, встановив, що заявлена позивачем до стягнення сума є арифметично вірною, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимога щодо стягнення з відповідача 261,96 грн. 3% річних підлягає задоволенню.

Розмір інфляційних втрат, визначений позивачем, становить 2919,58 грн. за зобовязаннями відповідача за період з 05.03.2014 р. по 04.04.2014 р. на суму 2265,50 грн., з 05.04.2014 р. по 04.05.2014 р. на суму 4773,73 грн., з 05.05.2014 р. по 04.06.2014 р. на суму 7201,05 грн., з 05.06.2014 р. по 04.07.2014 р. на суму 9709,28 грн., з 05.07.2014 р. по 05.08.2014 р. на суму 12136,60 грн., з 05.09.2014 р. по 17.09.2014 р. на суму 2508,23 грн., з 05.11.2014 р. по 07.11.2014 р. на суму 2508,23 грн., з 05.12.2014 р. по 23.12.2014 р. на суму 24327,32 грн., з 05.01.2015 р. по 27.01.2015 р. на суму 2508,23 грн., з 28.01.2015 р. по 17.03.2016 р. на суму 4611,91 грн.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотки річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті «Урядовий кур'єр» та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України.

Порядок проведення підрахунку інфляційних втрат передбачено листом Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ». Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення сплати заборгованості. Сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

У відповідності до нормативно-правових актів розрахунок індексу споживчих цін за квартал, за період з початку року і т. п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів.

З огляду на викладене, здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат є арифметично вірним, у звязку з чим інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «БГ Банк».

Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства Санаторій Україна Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця (08296, Київська обл., м. Ірпінь, смт. Ворзель, вул. Карла Лібкнехта, 26, код 02649621) на користь Публічного акціонерного товариства БГ Банк (04112, м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Дегтярівська, 48, код 20717958) 4611 (чотири тисячі шістсот одинадцять) грн. 91 коп. заборгованості по сплаті комісії, 595 (пятсот девяносто пять) грн. 21 коп. пені, 261 (двісті шістдесят одну) грн. 96 коп. 3% річних, 2919 (дві тисячі девятсот девятнадцять) грн. 58 коп. інфляційних втрат, 1035 (одну тисячу тридцять пять) грн. 02 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 02.08.2016 р.

Суддя В.М. Бабкіна