ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2016 р. Справа № 925/887/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Приватного підприємства "СБ Плюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбінат баранкових виробів" про стягнення 183 636,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 183 636,91 грн. з них: 140 125,00 грн. основної заборгованості за поставлену продукцію, 21 640,90 грн. пені, 14 012,50 грн. штрафу, 1 693,01 грн. 3 % річних та 6 165,50 грн. інфляційних на підставі договору поставки № 160219 від 19.02.2016, укладеного між сторонами. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, направив суду клопотання про зупинення провадження у справі у зв'язку з неможливістю її розгляду до вирішення пов'язаної з нею справи № 2608/16 господарського суду Київської області за позовом ТОВ "Комбінат баранкових виробів" до Приватного підприємства "СБ Плюс" про визнання недійсним договору поставки.

Позивач проти зупинення провадження у справі заперечив та просить суд відмовити в задоволенні клопотання відповідача, оскільки відповідачем не надано обґрунтованих доказів для зупинення провадження, як і доказів недійсності правочину.

Суд ухвалює клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відхилити з мотивів, що відповідачем не надано суду доказів про те, які обставини перевірятиме господарський суд Київської області при розгляді справи про недійсність укладеного між сторонами договору та чому вони не можуть бути встановлені у даній справі. Копію свого позову у справі № 2608/16 господарського суду Київської області відповідач суду не надав. Це не дозволяє суду зробити висновок про обґрунтованість клопотання відповідача та його відповідність вимогам ст. 79 ГПК України.

Суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності представника відповідача в порядку ст. 75 ГПК України.

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заслухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі документи, судом було встановлено наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки № 160219 від 19 лютого 2016 (а.с.10-11) укладеного між приватним підприємством "СБ Плюс" (далі - Продавець) в особі директора ОСОБА_2, що діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та товариством з обмеженою відповідальністю "Юкрейніан Фроузен Бейкері" (назву змінено на ТОВ "Комбінат баранкових виробів"), (далі - Покупець) в особі директора ОСОБА_3, що діє на підставі статуту, з іншої сторони.

Проти доводів позивача, що цей договір уклав саме відповідач, який змінив свою назву, відповідач суду заперечень не подав.

У відповідності до укладеного договору Продавець-позивач зобов'язався передати у власність Покупцю-відповідачу борошно житнє обдирне, обойне та борошно пшеничне вищого і першого ґатунків, надалі Товар, а Покупець зобов"язався прийняти і своєчасно оплатити товар на умовах даного Договору (п. 1.1. договору).

Зазначені договірні відносини по своїй суті мають ознаки договору поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 712 Цивільного кодексу України). До відносин поставки застосовуються норми ЦК України про купівлю-продаж.

Загальні умови виконання господарських зобовязань визначені статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, в силу статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

16.02.2016 між сторонами у справі було підписано протокол погодження цін до договору (а.с. 12), відповідно до якого Сторони дійшли згоди встановити наступні ціни на товар:

- борошно житнє обдирне - ціна без ПДВ 4 250,00 грн. за тону та 5 100,00 грн. за тону з ПДВ;

- борошно пшеничне першого ґатунку - ціна без ПДВ 4 916,67 грн. за тону та 5 900,00 грн. за тону з ПДВ.

Пунктом 2 передбачено, що оплата за товар здійснюється на протязі трьох банківських днів з моменту отримання рахунків, рахунок виставляється після отримання товару, у відповідності до заявки.

За твердженням позивача, він свої зобовязання по договору виконав повністю, поставивши відповідачу товар на загальну суму 140 125,00 грн., що підтверджується:

- рахунком - фактурою № СФ-1603025 від 02 березня 2016 ( а.с. 14);

- видатковою накладною № РН-1603025 від 02 березня 2016 р. ( а.с. 15);

- товарно-транспортною накладною № 041953 (а.с. 16);

- довіреністю відповідача № 24 від 02 березня 2016 р. виданою на ім'я ОСОБА_4 ( а.с. 17).

У видатковій накладній та в рахунку міститься посилання на договір № 160219 від 19.02.16, яким оформлено правовідносини сторін.

Також між сторонами у справі підписано акт звірки розрахунків станом на 30.06.2016 (а.с. 18), у відповідності до якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 140 120,00 грн.

Заперечень проти неотримання товару відповідач суду не надав. Також у справу не подано доказів існування між сторонами спору з приводу його якості та кількості.

За загальним правилом, право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі товару або передачі товаро - супровідних документів на нього.

Згідно п. 3.3 договору оплата за товар проводиться на умовах, обумовлених у відповідних специфікаціях (додатках) до даного Договору, що є невід'ємною частиною і оформляється на кожну партію товару.

Як вказано вище, пунктом 2 додатку № 1 до договору (Протокол погодження цін - а.с. 12) передбачено, що оплата за товар здійснюється на протязі трьох банківських днів з моменту отримання рахунків, рахунок виставляється після отримання товару, у відповідності до заявки.

Відповідач не подав суду доказів, що після отримання товару та товаро-супровідних документів на нього він не отримав рахунок чи не володів інформацією про те, в якому розмірі та на який рахунок позивача слід здійснити оплату за товар.

Як встановлено статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За доводами позивача, відповідач свої зобов'язання по оплаті товару не виконав, з чого і виник спір.

25.05.2016 позивачем направлено на адресу відповідача претензію № 573 (а.с.19) з вимогою сплатити заборгованість за поставлений товар в сумі 140 125,00 грн. Дана претензія була вручена відповідачу 08.06.2016, що підтверджується повідомлення про вручення поштових відправлень ( а.с. 20). Вимоги позивача залишені без розгляду та задоволення, з чого і виник спір.

Строк проведення повного розрахунку за отриманий товар по накладній № РН-1603025 від 02.03.2016 року на час прийняття рішення по справі для відповідача вже є таким, що настав, доказів сплати боргу у справу не надано, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 140 125,00 грн. основного боргу за товар.

В силу вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач користуючись своїм правом просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 1 693,01 грн. та інфляційні втрати в сумі 6 165,50 грн. за період з 02.03.2016 по 28.07.2016 за прострочення розрахунків за товар.

Суд, перевіривши порядок нарахування позивачем 3% річних в сумі 1 693,01 грн. за відповідні періоди, встановив неправильність їх нарахування, оскільки вірним для нарахування 3% річних є період з 07.03.2016 по 28.07.2016 ( з урахуванням трьох банківських днів після поставки) і належна сума 3% річних становить лише 1 658,47 грн.

Суд перевіривши нарахування позивачем інфляційних в сумі 6 165,50 грн. за період з березня 2016 по червень 2016 року встановив , що після перерахунку з використанням програми Ліга-Закон належна сума інфляційних становить 6 207,90 грн. (а.с. 9), однак позивач свої вимоги в частині інфляційних втрат у бік збільшення не змінив, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 6 165,50 грн. інфляційних за період з березня 2016 року по червень 2016 року включно.

Доказів проведення розрахунку за цими платежами відповідач суду не надав.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню в сумі 21 640,90 грн. посилаючись на пункт 5.1. Договору, згідно з яким у випадку невиконання, або неналежного виконання умов Договору (оплата/поставка Товару), винна Сторона виплачує добросовісній Стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня за кожний календарний день прострочення від вартості неоплаченого (непоставленого) або неоплаченого (недопоставленого) товару. За несвоєчасну оплату винна Сторона оплачує добросовісній Стороні штраф у розмірі 10 % від вартості неоплаченого (непоставленого) або недоплаченого (недопоставленого) товару. Оплата пені не звільняє Сторони від виконання своїх зобов'язань по Договору.

Суд, перевіривши порядок нарахування позивачем пені в сумі 21 640,90 грн. за період з 02.03.2016 по 28.07.2016 встановив неправильність її нарахування, оскільки за належним розрахунком сума пені становить 21 122,12 грн. за період з 07.03.2016 року по 28.07.2016 року ( з урахуванням трьох банківських днів після поставки).

Встановлення сторонами умов договору про обрахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ відповідає вимогам ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", якими визначено, що пеня встановлюється умовами договору, але при сплаті розмір пені не повинен перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, яка діяла в період прострочення.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача штраф в сумі 14 012,60 грн., посилаючись на пункт 5.1 договору (10% від суми неоплаченого товару).

Суд перевіривши нарахування позивачем штрафу в сумі 14 012,50 грн. встановив правильність його нарахування.

Чинним законодавством прямо не заборонено одночасне застосування штрафу та пені за порушення грошового зобов'язання. Оскільки сторонами у договорі погоджено саме такі види відповідальності, то дана умова договору є обов'язковою для виконання відповідачем по справі.

Заперечень проти доводів та розрахунків позивача відповідач суду не надав, докази проведення повного розрахунку за позовними вимогами у справі відсутні.

На підставі викладеного, суд вважає, що позивач довів наявність порушеного права та обґрунтованість підстав для задоволення позовних вимог, однак позов підлягає до часткового задоволення - з відповідача на користь позивача слід стягнути лише 140 125,00 грн. основного боргу, 21122,12 грн. пені, 14012,50 грн. штрафу, 1658,47 грн. як 3% річних, 6 165,50 грн. інфляційних на підставі договору № 160219 поставки від 19.02.2016.

В решті вимог у позові слід відмовити через помилки у розрахунках.

На підставі ст. 49 ГПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 754,56 грн. судового збору повністю, оскільки спір виник з вини відповідача.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбінат баранкових виробів" (ідентифікаційний код 39398625, Черкаська область, м. Ватутіне, вул. Транспортна, 33) на користь Приватного підприємства "СБ Плюс" (ідентифікаційний код 24579884, Київська область, м. Васильків, вул. Соборна, 66а) -- 140 125,00 грн. основного боргу, 21122,12 грн. пені, 14012,50 грн. штрафу, 1658,47 грн. як 3% річних, 6 165,50 грн. інфляційних на підставі договору № 160219 поставки від 19.02.2016 та 2 754,56 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

3. В решті вимог у позові відмовити.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 23 серпня 2016 року

Суддя Н.М. Спаських