КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2016 р. Справа№ 927/310/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.05.2016 року

у справі № 927/310/16 (суддя - Моцьор В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Новгород-Сіверського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Новгород-Сіверськрайагролісгосп»

про стягнення 63 350, 00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Алєксєєв С.С., довіреність б/н від 27.04.2016 року

від відповідача: Дубін В.І., довіреність №197 від 12.04.2016 року

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Новгород-Сіверського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Новгород-Сіверськрайагролісгосп» (відповідач у справі) про стягнення 63 350, 00 грн.

Позов обґрунтовано порушенням відповідачем, як відправником вантажу, та особи, що заповнювала накладну, вимог щодо внесення до накладної достовірних відомостей про вантаж, а відтак існуванням підстав для накладення на нього штрафу відповідно до ст. 122, 118 Статуту залізниць України за неправильно внесені відомості в перевізних документах.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 26.05.2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Новгород-Сіверського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Новгород-Сіверськрайагролісгосп» на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 6335, 00 грн штрафу та 1378,00грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, місцевий господарський суд встановив доведеність факту вчинення відповідачем порушення та обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення визначеного законом штрафу, але, скориставшись правом передбаченим ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, суд зменшив суму штрафу до 10%, а саме до 6 335,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу № НЮС-04/103 від 10.06.2016 року, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.05.2016 року в частині зменшення штрафу та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що місцевий господарський суд зменшив розмір штрафу без наявності відповідних на це підстав, оскільки відповідач не довів свого скрутного майнового становища чи існування інших виняткових обставин, при яких сума штрафу може бути зменшена.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.05.2016 року у справі №927/310/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., суддів: Дикунської С.Я., Мальченко А.О. та призначено розгляд справи на 31.08.2016 року.

До початку судового засідання 31.08.2016 року від позивача у справі надійшли додаткові письмові пояснення (вх. №09-11/16930/16), а від відповідача відзив на апеляційну скаргу (вх. №09-11/16962/16), які долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 31.08.2016 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області в частині зменшення штрафу та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача, у судовому засіданні 31.08.2016 року заперечив проти вимог апеляційної скарги, вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, а тому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

28 вересня 2015 року зі станції відправлення Новгород-Сіверський Південно-Західної залізниці Новгород-Сіверське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство «Новгород-Сіверськрайагролісгосп» здійснило відправлення вагону №60598216 на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці, одержувач: ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м. Маріуроль, вул. Левченка, 1. Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи накладною №33547621 (а.с. 8).

В накладній вказана маса вантажу, визначена відправником, 45000,00 кг, вага вантажу визначалася електронними вагами заводський №489.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, залізницею при проходженні вагону через станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці проведено перевірку маси вантажу та складено акт загальної форми ГУ-23 і комерційний акт РА №011680/802/1204 від 02 жовтня 2015 року, в якому, зокрема, зазначено, що 02 жовтня 2015 року проводилась контрольна перевірка вагону №60598216, при переважуванні вагону у статичному режимі на справних 150 - тонних вагонних електронно-тензометричних вагах станції Нижньодніпровськ-Вузол, які пройшли держповірку 15 жовтня 2014 року виявилось, що вага брутто - 62400 кг, тара по документу - 24000 кг, нетто - 38400 кг, що менше ваги вказаній в документі на 6600 кг. Також вказано, що навантаження вантажу вище бортів в три штабелі. Дротяні ув'язки не порушені, вільні місця відсутні. Вагон без торцевих дверей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті. У технічному стані вагон справний. При повторному перевантаженні вагона вага підтвердилась (а.с. 9).

Як свідчать матеріали справи, при контрольному зважуванні вагону з вантажем станцією використовувалися тензометричні 150-тонні ваги, ВВЕТ-150-ТД.2-ЄП.1-ДП-С, заводський №032, які занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки за номером У2270-06, дата прийняття в експлуатацію 26 грудня 2012 року (а.с.11-12, 42-47).

Згідно з п. 11-12 технічного паспорту засобу вагоновимірювальної техніки (ЗВВТ) №14 міжповірочний інтервал становить 12 місяців, а інтервал між оглядами - перевірками ЗВВТ 6 (шість) місяців. Апеляційним господарським судом на підставі записів в Технічному паспорті ваг встановлено, що ваги були в технічно справному стані, пройшли повірку у встановленому порядку, а тому підстав для тверджень про відхилення їхніх показників у суду відсутні.

02 жовтня 2015 року залізниця повідомила телеграмою станцію відправлення, що при контрольному переважуванні вагону №60598216 відправки №33547621 виявилась вага брутто 62400кг, тара по документу 24000кг, нетто 38400кг, що менше ваги, вказаній в документі (накладній №33547621) на 6600 кг (а.с.56).

Крім того, в комерційному акті є відмітка станції призначення, що під час перевірки вантажу різниці проти цього акту не виявлено.

У зв'язку з наведеним, позивач зазначає, що відповідачем було невірно зазначено масу вантажу під час заповнення перевізних документів, що є підставою нарахування штрафу у розмірі 63 350,00 грн відповідно до ст. 118, 122 Статуту залізниць України.

Колегія суддів зазначає, що ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, яка узгоджується з приписами ч. 4 ст. 909, ч. 1 ст. 920 ЦК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначається транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про транспорт» підприємства транспорту мають право вимагати від пасажирів, відправників і одержувачів вантажів виконання вимог цього Закону, кодексів (статутів) окремих видів транспорту та інших нормативних актів України, що регулюють діяльність транспорту.

Статтею 2 Статуту залізниць України передбачено, що обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначає Статут залізниць України.

Згідно статті 6 Статуту залізниць України накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Статтею 23 Статуту залізниць України визначено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.3 «Правил оформлення перевізних документів», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №863/5084, на кожне відправлення вантажу відправник повинен подати станції навантаження накладну (комплект перевізних документів).

Згідно п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за №861/5082, вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Стаття 24 Статуту залізниць України надає залізницям право перевіряти правильність відомостей, зазначених відправником у залізничній накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній ( контрольні переважування), в тому числі на шляху перевезення і після прибуття вантажу на станцію призначення. Тарифне керівництво також надає залізниці право на договірних засадах зважувати та перевіряти масу вантажів при прийманні, видачі і перевантаженні у випадках, не передбачених Правилами перевезення, і згідно зі статтею 129 Статуту складати комерційний акт.

В силу вимог частини 1 статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Аналогічні положення передбачені і пунктом 5.5 Правил оформлення перевізних документів, згідно з яким якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про код одержувача, його адресу, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно статті 122 Статуту. Факт неправильного зазначення відправником указаних відомостей засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

За вимогами зазначених статей підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту залізниць України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами. Правила складання актів затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334.

За приписами пункту 10 Правил складання актів, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи, старший прийомоздавальник) і прийомоздавальник станції, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

З наявного в матеріалах справи комерційного акта та Акту загальної форми вбачається, що вони складені з дотриманням вимог законодавства щодо порядку та форми їх складання, а отже вони є належними доказами у справі на підтвердження викладених позивачем обставин.

Статтею 122 Статуту залізниць України передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до статті 118 Статуту за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду, вважає правомірним та обґрунтованим висновок Господарського суду Чернігівської області про доведеність позивачем факту неправильно внесених відповідачем відомостей про вантаж у накладній №33547621, зокрема невірно внесення відомостей про вагу вантажу, та відповідно існування підстав для притягнення його до відповідальності згідно чинним законодавством.

Як зазначалось вище, за вчинене правопорушення чинним законодавством передбачений штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати. З огляду на те, що провізна плата за перевезення вантажу згідно накладної №33547621 була визначена у розмірі 12 670,00 грн, то відповідно штраф, як вірно вказав позивач, становить 63 350,00 грн.

Місцевим господарським судом на підставі п.3 ч.1 ст.83 ГПК України було зменшено розмір штрафу, з чим не погоджується позивач, оскільки вважає, що штраф визначений законом не може зменшуватись судом.

Однак, колегія суддів вважає необґрунтованими зазначені твердження апелянта з огляду на наступне.

У відповідності до приписів статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічні приписи містяться і в частині 3 статті 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вищенаведеними приписами законодавства не встановлено заборону суду зменшувати розмір неустойки (штрафу), який підлягає стягненню і на підставі закону, оскільки зменшуючи суму, яка підлягає стягненню, суд не змінює сам розмір неустойки, встановлений Статутом залізниць України. Аналогічні висновки містяться в п. 13 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 21.05.2014 року «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про залізничні перевезення», постановах Вищого господарського суду України від 29.06.2016 року у справі №927/1544/15, від 16.06.2016 року у справі №905/2626/15, від 13.06.2016 року у справі №905/3638/15, від 30.03.2016 року у справі №905/367/15 та ін.

Відтак, при прийнятті рішення про стягнення штрафу суд має право зменшувати його розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи. Підстави та розмір зменшення стягуваного штрафу повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні. У п. 14 листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів законодавства про відповідальність за порушення у галузі залізничного транспорту (за матеріалами узагальнення судової практики у справах, розглянутих господарськими судами України)» № 01-08/71 від 02.02.2010 зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, врахувати інтереси сторін, які заслуговують на увагу, причини неналежного виконання або невиконання обов'язку, вжиття відповідачем заходів для усунення порушення та його наслідків та інші обставини, які заслуговують на увагу, господарський суд не має права з власної ініціативи зменшувати розмір штрафу, встановлений статтями 118 та 122 Статуту, виходячи тільки з того, що, на думку суду, встановлений Статутом розмір штрафу є занадто великим.

З огляду на те, що штраф, який просить стягнути позивач є неспіврозмірним з вчиненим відповідачем порушенням, з урахуванням того, що мало місце недовантаження, а не перевантаження вагону, тобто це не призвело до більшого зношення рухомого складу або можливості руйнації чи пошкодження вагону, не призвело до сплати меншого розміру оплати за перевезення вантажу, беручи до уваги відсутність негативних наслідків для залізниці чи третіх осіб, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом правомірно зменшено розмір штрафу до 6 335,00 грн, а відтак підстав для скасування рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.05.2016 року не вбачається.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. ст. 83, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.05.2016 року у справі №927/310/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.05.2016 року у справі №927/310/16 залишити без змін.

3. Справу №927/310/16 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко