РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2016Справа №910/9435/16

За позовом: публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "СУМИГАЗ";

до: публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ";

про: стягнення 454.654,69 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Волощук П.Ю. - за довіреністю від 06.04.2016 № 30/23;

відповідача: Бережок С.І. - за довіреністю від 18.04.2014 № 147-96.

С У Т Ь С П О Р У :

Публічне акціонерне товариство "КИЇВГАЗ" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" про стягнення 459.473,38 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за укладеним між сторонами спору договором на розподіл природного газу від 30.01.2014 № 14-96-ТН, у вигляді порушення строків оплати за вказаним договором, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в розмірі 459.473,38 грн., з яких: 3 % річних в сумі 187.702,54 грн. та інфляційні втрати в сумі 271.770,84 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.02.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/9435/16. Розгляд справи призначено на 13.06.2016.

В судовому засіданні 13.06.2016 оголошено перерву до 13.07.2016.

Ухвалою від 13.07.2016 Господарським судом міста Києва продовжено строк розгляду спору та оголошено перерву до 08.08.2016.

В судовому засіданні 08.08.2016 оголошено перерву до 10.08.2016.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з урахуванням такого.

- відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.12 № 705 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" (далі - Постанова № 705) гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є відповідач.

- пунктом 5.5 Договору оплата вартості послуг з транспортування природного газу ГРМ здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) на умовах попередньої оплати авансовими платежами планового обсягу природного газу на період передоплати, визначений сторонами в Договорі;

- пунктами 5.6 та 5.7 Договору сторони погодили таке: якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газорозподільного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, який затверджується НКРЕКП (постанова НКРЕ від 02.08.2012 № 1000 "Про затвердження Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу"; далі - Постанова № 1000); у разі відсутності графіка погашення заборгованості газорозподільне підприємство має право грошові кошти, отримані від замовника за послуги з транспортування природного газу ГРМ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості замовника з найдавнішим строком її виникнення;

- відповідно до пункту 1.2 Постанови № 1000 алгоритм установлює порядок розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання гарантованого постачальника, що надходять за використаний природний газ від усіх категорій споживачів, а також механізм розрахунку гарантованими постачальниками нормативів перерахування коштів на поточні рахунки газотранспортних, газорозподільних підприємств, гарантованих постачальників та на поточні рахунки із спеціальним режимом використання підприємств, що здійснюють продаж природного газу гарантованим постачальникам;

- відповідач зазначає, що кожного дня надходили та надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання кошти та відповідно встановленого НКРЕ (НКРЕКП) алгоритму вони автоматично кожного дня розподіляються між учасниками дії господарських відносин; всі кошти, отримані від Компанії за послуги з транспортування природного газу ГРМ в поточному розрахунковому періоді, зараховувалися та зараховуються в рахунок погашення існуючої заборгованості; НКРЕКП затверджує відсоток розподілу коштів, контролює надходження їх та розрахунки Компанії за надані їй послуги; відповідач не може вплинути на дію алгоритму;

- позивач не скористався своїм правом та не зверталося до НКРЕКП з проханням щодо застосування коригувального коефіцієнту до нормативу перерахування коштів позивачу, яке передбачено Постановою № 1000.

Також відповідач зазначає, що розрахунки 3 % річних, заявлені позивачем до стягнення є некоректними та необґрунтованими у зв'язку з чим подав до суду їх контррозрахунок. Враховуючи, що зобов'язання відповідача з оплати за договором виникають окремо за кожен місяць надання послуг, тобто є окремими зобов'язаннями, то розрахунки інфляційних втрат мають здійснюватись окремо за кожен місяць надання таких послуг із зазначенням періоду нарахування, індексу інфляції за цей період та підсумовуватись за весь період прострочення, що позивачем при здійсненні розрахунку враховано не було.

До господарського суду надійшла заява представника позивача з якої вбачається, що останній зменшив позовні вимоги до 454.654,69 грн., з яких: 3 % річних в сумі 182.883,85 грн., та інфляційні втрати в сумі 271.770,84 грн.

Наведене вище уточнення позовних вимог розцінюються судом як зменшення позовних вимог до 454.654,69 грн., а тому спір розглядається з урахуванням такого зменшення.

В судовому засіданні 10.08.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті спору, дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "СУМИГАЗ" (далі - газорозподільне підприємство/позивач) та публічним акціонерним товариством "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі - замовник/відповідач) укладено договір на розподіл природного газу від 30.01.2014 № 14-96-ТН (далі - Договір) відповідно до предмету якого за газорозподільне підприємство зобов'язується у 2014 році надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів (далі - пункт призначення) відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін (пункт 2.1 Договору).

Замовник зобов'язується сплатити газорозподільному підприємству вартість послуги з транспортування природного газу ГРМ у розмірі, строки та порядку, передбачені умовами Договору (пункт 2.2 Договору).

Обсяг протранспортованого природного газу ГРМ підтверджується підписаним сторонами актом наданих послуг з транспортування природного газу ГРМ (далі - акт наданих послуг), що оформлюється на підставі даних комерційних вузлів обліку (пункт 3.6 Договору).

Газорозподільне підприємство до 10-го (десятого) числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники оригіналу акта наданих послуг за звітний місяць, які підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газорозподільного підприємства (пункт 3.7 Договору).

Розрахунки за послуги з транспортування природного газу ГРМ здійснюються за тарифом транспортування природного газу розподільними трубопроводами за 1000 куб. м. (далі - тариф), встановленим для газорозподільного підприємства Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (пункт 5.1 Договору).

Розрахунковий період за Договором становить один місяць з 9-00 години першого дня місяця до 9-00 години першого дня наступного місяця включно (пункт 5.3 Договору);

Оплата вартості послуг з транспортування природного газу ГРМ здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) на умовах попередньої оплати авансовими платежами планового обсягу природного газу на період передоплати, визначений сторонами в Договорі. Сума платежу попередньої оплати розраховується як добуток тарифу, визначеного на наступний період передоплати, на плановий обсяг природного газу по кожному об'єкту замовника або його споживача, заявленого на наступний період передоплати. У разі відсутності інформації про тариф на наступний період передоплати до дня здійснення попередньої оплати замовник розраховує суму платежу за тарифом, що діяв у попередньому місяці. У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу природного газу протягом розрахункового періоду замовник здійснює оплату додатково заявлених обсягів транспортування природного газу в п'ятиденний строк після збільшення цього обсягу в установленому порядку. У випадку недоплати за фактично протранспортований природний газ ГРМ за розрахунковий період замовник (у тому числі гарантований постачальник) проводить остаточний розрахунок не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. У разі переплати за фактично протранспортований природний газ сума переплати зараховується газорозподільним підприємством у рахунок оплати послуг з транспортування ГРМ на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок замовника на його письмову вимогу (пункт 5.5 Договору);

У випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газорозподільного підприємства в установленому алгоритмом розподілу коштів, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (пункт 5.6 Договору);

У разі виникнення в замовника заборгованості з оплати послуг з транспортування природного газу ГРМ сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством України, складають графік погашення заборгованості, який є додатком до Договору (пункт 5.7 Договору);

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, позивач, на виконання своїх зобов'язань за Договором в період лютий - грудень 2014 відповідачу протранспортовано природного газу на суму 46.888.706,43 грн., в період січень - грудень 2015 відповідачу протранспортовано природного газу на суму 78.332.351,66 грн., що підтверджується актами, які підписані сторонами ста скріплені відбитками їх печаток (вказані акти наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій).

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення з боку відповідача строків оплати за Договором, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в розмірі 454.654,69 грн., з яких: 3 % річних в сумі 182.883,85 грн. та інфляційні втрати в сумі 271.770,84 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Приписами ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що позивачем в обґрунтування позовних вимог поданий до суду розрахунок заборгованості відповідача у вигляді 3 % річних в сумі 182.883,85 грн. та інфляційних втрат в сумі 271.770,84 грн., а також контррозрахунок відповідача.

Однак, перевіривши розрахунок заявлених позивачем до стягенння сум 3 % річних в розмірі 182.883,85 грн. та інфляційних втрат в розмірі 271.770,84 грн., а також контррозрахунок відповідача, суд визнав їх арифметично невірними, оскільки дані щодо здійснених відповідачем платежів, за надані позивачем послуги за Договором, у вказаних розрахунках сторін є відмінними, що унеможливлює встановити вірні дати та суми оплат без надання первинних документів, які, в свою чергу, сторонами спору до суду не подані.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 182.883,85 грн. та інфляційних втрат в сумі 271.770,84 грн. задоволенню не підлягають.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 33, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22 серпня 2016 року

Суддя С.В. Балац