РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2016Справа №910/13234/16

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»
доПриватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз»
третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -
ОСОБА_1
третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -
ОСОБА_2
простягнення 49000 грн. 00 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Січкаренко Р.Г. - представник за довіреністю № ГО-15/203 від 14.12.2015;

від відповідача: не з'явились.

від третьої особи 1: ОСОБА_1;

від третьої особи 2: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.07.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» про стягнення 49000 грн. 00 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не виконав обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, у зв'язку із завданням шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу Fiat, державний номер НОМЕР_1, водієм транспортного засобу Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_3, та право вимоги за якою перейшло до позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 порушено провадження у справі № 910/13234/16, залучено до участі у справі третю особу 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1, та третю особу 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_2; розгляд справи призначено на 09.08.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2016, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 19.08.2016.

Представник позивача у судовому засіданні 19.08.2016 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Третя особа 1 у судовому засіданні 19.08.2016 надала усні пояснення по справі.

Представник відповідача у судове засідання 19.08.2016 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 801.

Представник третьої особи 2 у судове засідання 19.08.2016 не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у постанові Солом'янського районного суду м. Києва від 11.03.2016 у справі № 760/2373/16-п (провадження № 3/760/1353/16), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якого вбачається, що 16.08.2016 поштове відправлення не було вручене під час доставки.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача та третьої особи 2 з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 19.08.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи 1, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Довідки № 84954131 про дорожньо-транспортну пригоду, виданої 9 ротою 3 батальйону УПС МВС України у м. Києві (вих. № 41/11-4376/5 від 21.03.2016), та постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 11.03.2016 у справі № 760/2373/16-п (провадження № 3/760/1353/16), яка набрала законної сили 22.03.2016, встановлено, що 30.01.2016 ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2, порушив п.п. 2.9-а, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Fiat, державний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

07.10.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник, вигодонабувач) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 «Правильне КАСКО» № 090.09.00, яким передбачено страхування майнових інтересів страхувальника (вигодонабувача), пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Fiat, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до п. 3.1 Договору франшиза за ризиком ДТП становить 1%.

Згідно з п. 5.1 Договору строк його дії встановлено з 08.10.2015 по 07.10.2016.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до рахунку на оплату по замовленню № 873 від 02.02.2016, виставленого Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, вартість відновлювального ремонту автомобіля Fiat, державний номер НОМЕР_1, становить 99593 грн. 00 коп.

Відповідно до Звіту № 41-D/18/8 від 04.03.2016, складеного суб'єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою діяльністю «Експертум-АВЕ» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 313/15 від 10.04.2015) на підставі ремонтної калькуляції № 18418 від 04.03.2016 (система Audatex), вартість відновлювального ремонту автомобіля Fiat, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (Ез = 0,37) становить 64824 грн. 51 коп. (разом з ПДВ).

Згідно зі страховим актом № 3521В/40/2016 від 29.02.2016, складеним Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» на підставі рахунку № 873 від 02.02.2016, розмір страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 «Правильне КАСКО» № 090.09.00 від 07.10.2015 становить 53731 грн. 79 коп. (з урахуванням коефіцієнта зносу замінених складових на суму 44254 грн. 21 коп. та франшизи у розмірі 1607 грн. 00 коп.).

Відповідно до п. 2.4 Договору страхова премія становить 5672 грн. 71 коп.

Відповідно до п. 4 Договору страхова премія сплачується частинами, а саме: 1418 грн. 18 коп. у строк до 08.10.2015 (включно); 1418 грн. 18 коп. у строк до 08.01.2016 (включно); 1418 грн. 18 коп. у строк до 08.04.2016 (включно) та 1418 грн. 17 коп. у строк до 08.07.2016 (включно).

Як вбачається зі страхового акту № 3521В/40/2016 від 29.02.2016, частину страхового відшкодування у розмірі 2836 грн. 35 коп. позивачем було вирішено зарахувати в рахунок несплаченої частини страхового платежу, а решту частини страхового відшкодування у розмірі 50895 грн. 44 коп. було вирішено сплатити страхувальнику за Договором добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 «Правильне КАСКО» № 090.09.00 від 07.10.2015.

Відповідно до п. 14.4 Договору добровільного страхування у разі якщо на дату складення страхового акту є частина страхової премії, що неоплачена (не залежно від того, чи дата оплати минула, чи ні), розмір страхового відшкодування в першу чергу направляється в рахунок сплати частини страхової премії. Частина страхового відшкодування, що залишилась, перераховується одержувачу страхового відшкодування в порядку, передбаченому цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Таким чином, враховуючи умови Договору добровільного страхування та положення ч. 1 ст. 601 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про правомірність проведеного позивачем зарахування частини суми страхового відшкодування в рахунок несплаченої страхувальником страхової премії за договором добровільного страхування у розмірі 2836 грн. 35 коп.

При цьому, жодних заперечень від третьої особи 1 (страхувальника за договором добровільного страхування) щодо визначеної позивачем суми проведеного зарахування у судовому засіданні 19.08.2016 заявлено не було.

Судом встановлено, що 29.02.2016 Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» було виплачено страхове відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 «Правильне КАСКО» № 090.09.00 від 07.10.2015 у розмірі 50895 грн. 44 коп. на рахунок СТО - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, що підтверджується платіжним дорученням № 82500 від 29.02.2016, копія якого долучена позивачем до позовної заяви.

Таким чином, розмір страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 «Правильне КАСКО» № 090.09.00 від 07.10.2015 становить 53731 грн. 79 коп. (2836 грн. 35 коп. + 50895 грн. 44 коп.).

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий союз» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_3 зі встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50000 грн 00 коп., франшизи - 1000 грн. 00 коп. (відповідно до копії Полісу НОМЕР_3, долученої позивачем до позовної заяви, та витягу з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ. Долученого позивачем до позовної заяви).

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом НОМЕР_3 (вих. № Г0401/837 від 16.03.2016), та відповідач у відповіді на вказану заяву (вих. № 08-02/32 від 25.04.2016) зазначив, що страхове відшкодування за Полісом НОМЕР_3 у розмірі 49000 грн. 00 коп. найближчим часом буде виплачено позивачу.

Однак, станом на дату розгляду справи у суді відповідач не сплатив позивачу страхове відшкодування за Полісом НОМЕР_3.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 «Правильне КАСКО» № 090.09.00 від 07.10.2015, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий союз» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_3, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм транспортного засобу Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2, власнику транспортного засобу Fiat, державний номер НОМЕР_1, покладається на відповідача (в межах страхової суми та за вирахуванням франшизи за Полісом НОМЕР_3).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідно до п. п. д) п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р. N 142/5/2092 (далі - Методика) Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

При цьому суд зазначає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яку необхідно витратити на відновлення транспортного засобу.

Однак, з огляду на те, що в наданому позивачем Звіті № 41-D/18/8 від 04.03.2016, складеному суб'єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою діяльністю «Експертум-АВЕ» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 313/15 від 10.04.2015), встановлено коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу Fiat, державний номер НОМЕР_1 (Ез = 0,37), суд зазначає, що врахування даного Звіту для визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Fiat, державний номер НОМЕР_1, є обов'язковим, так як відповідач несе відповідальність за шкоду, заподіяну його страхувальником у межах вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») та, відповідно, розмір страхового відшкодування за Полісом НОМЕР_3 обмежується даною вартістю.

Таким чином, єдиним належним та допустимим доказом вартості відновлювального ремонту автомобіля Fiat, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, у даному випадку є Звіт № 41-D/18/8 від 04.03.2016 з огляду на встановлений у ньому коефіцієнт фізичного зносу вказаного транспортного засобу - Ез = 0,37.

Згідно з пунктом 12.1. статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як встановлено судом, розмір франшизи за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_3 становить 1000 грн. 00 коп., а ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 50000 грн. 00 коп.

З урахуванням того, що до позивача переходить право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_3 у межах фактично здійснених ним витрат (сума страхового відшкодування за договором добровільного страхування - 53731 грн. 79 коп.) та в межах вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Fiat, державний номер НОМЕР_1 (64824 грн. 51 коп.) з урахуванням ліміту відповідальності відповідача за шкоду, завдану майну, за Полісом НОМЕР_3 у сумі 50000 грн. 00 коп. та беручи до уваги розмір франшизи за Полісом НОМЕР_3 у сумі 1000 грн. 00 коп., суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» про стягнення 49000 грн. 00 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» (01030, м. Київ, вул. Михайла Коцюбинського, буд. 6; ідентифікаційний код: 33552636) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03062, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 65; ідентифікаційний код: 30115243) страхове відшкодування у розмірі 49000 (сорок дев'ять тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено 25.08.2016

Суддя І.М. Отрош