РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2016 р. Справа № 924/475/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Савченко Г.І.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Хмельницький

на рішення господарського суду Хмельницької області

від 19.07.16 р. у справі № 924/475/16 (суддя Гладюк Ю.В.)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Хмельницький

до Приватного акціонерного товариства "Хмельницька маслосирбаза", м.Хмельницький

про визнання недійсним п.8.4 договору оренди кіоску №30/04/15

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду від 19.07.2016р. у справі №924/475/16 у позові Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Хмельницька маслосирбаза" про визнання недійсним п.8.4 договору оренди кіоску №30/04/15 - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає рішення місцевого господарського суду незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права та процесуального права;

- стверджує, що суд першої інстанції, вирішуючи справу, невірно застосував норми ч.1 ст.188 ГК України, ст.525, ст.627, ч.ч.1,3 ст.651 ЦК України;

- додає, що суд не звернув уваги та не застосував до спірних правовідносин ч.4 ст.179, ч.7 ст.193, ч.1 ст.291 ГК України та інші норми матеріального права;

- зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що спірний п.8.4. договору оренди не суперечить закону, є помилкою, яка допущена судом внаслідок однобічного розуміння принципу "свободи договору", без врахування того, що така "свобода" може бути обмежена законом, в даному конкретному випадку ч.1 ст.291 ГК України;

- зауважує, що представник позивача ОСОБА_2, в судовому засіданні 19.07.2016р., просив суд зробити перерву в судовому засіданні до отримання ухвали господарського суду про порушення провадження у справі тлумачення змісту п.8.4 договору, після чого можна було б вирішувати питання про зупинення провадження у справі, зважаючи на те, що висновки суду про тлумачення змісту п.8.4. договору могли мати суттєве значення для розгляду справи про визнання цього пункту договору недійсним. Однак, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про оголошення перерви;

- додає, що саме тому представником позивача в судовому засіданні 19.07.2016р. усно був заявлений відвід судді, оскільки письмового клопотання про відвід завчасно він не готував. Однак, суд незважаючи на прохання представника позивача, не надав йому змоги викласти відвід у письмовій формі, і без виходу до нарадчої кімнати, відмовив у задоволенні відводу;

- вважає, що описова частина рішення суду, в якій зазначено про "послідовні дії позивача, спрямовані на затягування розгляду справи", не відповідає вимогам ГПК, у зв'язку з цим просить виключити відповідний абзац з тексту рішення суду.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.08.2016р. відновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 31.08.2016р..

29.08.2016р. на поштову адресу суду від відповідача надійшов письмовий відзив від 25.08.2016р. №3404 на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

29.08.2016р. на поштову адресу суду від відповідача надійшло клопотання від 25.08.2016р. №3405 про розгляд справи без участі його представника.

Відповідач в судове засідання 31.08.2016р. не з'явився.

Позивач в судове засідання 31.08.2016р. не з'явилась, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвала Рівненського апеляційного господарського суду від 16.08.2016р. про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення до розгляду на 31.08.2016р. всім сторонам процесу надіслана у встановленому порядку, що підтверджується відміткою канцелярії суду у лівому нижньому куті на зворотній стороні зазначеної ухвали (а.с.64).

Вказана ухвала надіслана на адресу позивача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, а саме: 29000, АДРЕСА_1, однак повернулась з відміткою поштового відділення: "за закінченням терміну зберігання" (а.с.77-78).

Згідно наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та у позовній заяві в графі місце знаходження Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 зазначена адреса: 29000, АДРЕСА_1. (а.с.2-4, 14).

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Також, ухвалою суду від 16.08.2016р. про прийняття апеляційної скарги до провадження участь учасників судового процесу в судовому засіданні визначалась на власний розсуд, нові докази не витребовувались та повідомлено, що неявка уповноважених представників сторін в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового акту, судова колегія розглянула апеляційну скаргу за відсутності представників останніх.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.04.2015р. між Приватним акціонерним товариством "Хмельницька маслосирбаза" (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди №30/04/15 (далі - договір), згідно п.1.1 якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування кіоск "Вершковий рай 26", розташований за адресою: м.Хмельницький, вул.Трудова, біля будинку 53, площею 15м.кв. з метою здійснення господарської діяльності (а.с.8-10).

Відповідно до п.8.4. договору, орендодавець має право достроково припинити дію договору, повідомивши про це за 20 календарних днів.

У відповідності до п.10.2 договору, зміна і доповнення до договору, або розірвання його допускається лише за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п.10.3 договору за ініціативою однієї з сторін договір може бути розірвано у випадках:

- використання орендарем майна не за призначенням, в т.ч. і в разі не узгодження з орендодавцем передачі майна в суборенду;

- порушення строків внесення орендної плати більш як на один місяць;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

Пунктом 10.4. договору передбачено, що у випадку дострокового розірвання договору одна сторона письмово повідомляє іншу сторону за 20 днів.

Договір оренди від 30.04.2015р. №30/04/15 підписаний сторонами та скріплений печаткою відповідача.

На виконання умов договору оренди №30/04/15 від 30.04.2015р. сторони підписали акт прийому передачі від 30.04.2015р. майна в користування орендаря (а.с.11).

В подальшому, Приватне акціонерне товариство "Хмельницька маслосирбаза" листом від 24.05.2016р. №978 повідомило Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 про припинення договору оренди з 13.06.2016р. (а.с.12).

За вказаних обставин, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Хмельницька маслосирбаза", в якому просить суд: визнати недійсним пункт 8.4. договору оренди кіоску №30/40/15, укладеного між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством "Хмельницька маслосирбаза" 30.04.2015р..

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 26.05.2016р. позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №924/475/16.

Ухвалами господарського суду Хмельницької області від 13.06.2016р. та 04.07.2016р. розгляд справи відкладався.

18.07.2016р. в судовому засіданні було оголошено перерву по справі до 19.07.2016р.

Як вже зазначалося, рішенням господарського суду Хмельницької області від 19.07.2016р. у справі №924/475/16 у позові відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч.1 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1, 3 ст.291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому ст.188 цього Кодексу.

За приписами ст.782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

У відповідності до ст.783 ЦК України, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо:

1) наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі;

2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі;

3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі;

4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Згідно ч.ч.1-3 ст.188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існують відносини оренди (найму) кіоску "Вершковий рай 26", розташованого за адресою: м.Хмельницький, вул.Трудова, біля будинку 53, площею 15м.кв. з метою здійснення господарської діяльності, про що свідчить договір оренди №30/04/15 від 30.04.2015р..

Так, обґрунтовуючи доводи позовної заяви та апеляційної скарги позивач покликається на невідповідність п.8.4 договору оренди №30/04/15 від 30.04.2015р. приписам імперативних норм Господарського кодексу України, зокрема ч.1 ст.291.

Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.ст. 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Як передбачено ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства може бути визнано судом недійсним.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

При цьому, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Підписавши договір оренди кіоску №30/04/15 від 30.04.2015р. в добровільному порядку, без заперечень та зауважень, сторони погодились з умовами даного договору.

Частиною 3 ст.6 ЦК України унормовано, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Однак, слід зазначити, що правовий аналіз вказаних вище норм законодавства дозволяє стверджувати, що сторона договору має право відмовитися від договору в односторонньому порядку у разі, якщо таке право прямо передбачено законом, який регулює конкретні правовідносини, проте лише у разі, якщо законом питання односторонньої відмови від договору у конкретних правовідносинах не врегульовано (прямо не заборонено), сторони вправі на власний розсуд погодити в договорі умови щодо односторонньої відмови від договору.

При цьому, норми ст.525, 627, 651 ЦК України є загальними, і застосовуються до господарських договорів, якщо ГК України не містить норм права, які спеціально регулюють питання односторонньої відмови від договору в конкретних договірних правовідносинах.

Натомість, в даному випадку Господарський кодекс України містить ч.1 ст.291 ГК України, яка є спеціальною по відношенню до норм ЦК України, і містить пряму заборону відмовлятися від дії договору в односторонньому порядку.

За змістом ст.188 ГК України, ст. 627 ЦК України, сторони не мають право па підставі принципу свободи договору погоджувати умови, які не відповідають закону.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів дійшла висновку, що право орендодавця (відповідача) в односторонньому порядку відмовитися від договору, яке закріплене в п.8.4 договору оренди кіоску від 30.04.2015р. №30/04/15, не може бути визнане законним на підставі принципу "свободи договору", оскільки прямо суперечить імперативній нормі закону, яка чітко регулює конкретні правовідносини.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що спірний п.8.4. договору оренди кіоску від 30.04.2015р. №30/04/15 не суперечить закону, є помилковим, та таким, що суперечить ч.1 ст.291 ГК України.

Крім того слід зазначити, що п.8.4. договору оренди кіоску від 30.04.2015р. №30/04/15, який наділяє орендодавця безумовним правом в односторонньому порядку припинити дію договору оренди, незважаючи на відсутність порушень зобов'язання з боку орендаря, що фактично означає його одностороннє розірвання, є таким, що суперечить закону.

Поряд з цим, п.8.4. договору оренди кіоску №30/04/15, суперечить його п.п.10.2, 10.3, згідно якого розірвання цього договору допускається лише за взаємною згодою сторін, а розірвання за ініціативою однієї із сторін допускається у випадку використання орендарем майна не за призначенням, передачі майна в суборенду без згоди орендодавця, порушення строків внесення орендної плати більш як на 1 місяць та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 та ч.2 ст.34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 підлягає задоволенню, в свою чергу, керуючись п.4 ч.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду Хмельницької області суду від 19.07.2016р. у справі №924/475/16 слід скасувати, прийнявши нове, яким позов задоволити.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст.44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Хмельницький задовольнити.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області суду від 19.07.2016р. у справі №924/475/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задоволити.

Визнати недійсним пункт 8.4. договору оренди кіоску № 30/40/15, укладеного між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством "Хмельницька маслосирбаза" 30.04.2015р..

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Хмельницька маслосирбаза" (29000, м.Хмельницький, вул.Кооперативна, 3 ідентифікаційний код 00447729) на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (29000, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 1378грн. 00коп. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

Видати наказ.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Хмельницька маслосирбаза" (29000, м.Хмельницький, вул.Кооперативна, 3 ідентифікаційний код 00447729) на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (29000, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 1515грн. 80коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити господарському суду Хмельницької області.

5. Справу №924/475/16 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.

Віддрук. прим.:

1 до справи,

2 позивачу (29000, АДРЕСА_1),

3 відповідачу (29000, м.Хмельницький, вул.Кооперативна, буд.3),

4 в наряд.