КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2016 р. Справа№ 910/32876/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Дубов Г.О.,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Державний центр утилізації «Безпека»

на рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2016 р.

по справі № 910/32876/15 (суддя - Селівон А.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасне спеціалізоване обладнання та технології»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Державний центр утилізації «Безпека»

про розірвання договору та стягнення 502 268,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.03.2016р. у справі №910/32876/16 позов задоволено частково. Розірвано договір про надання послуг № 081005 від 08.10.2013р., укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасне спеціалізоване обладнання та технології» та товариством з обмеженою відповідальністю «Державний центр утилізації «Безпека». Стягнуто 200 100,00грн. основного боргу, 9 000,00грн. пені та 3 136,50грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, товариство з обмеженою відповідальністю «Державний центр утилізації «Безпека» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2016р. у справі №910/32876/15 про та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2016р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Державний центр утилізації «Безпека» на рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2016р. по справі №910/32876/15 прийнято до провадження.

Розпорядженням №09-52/3262/16 від 19.07.2016р. призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку з перебуванням судді Кропивної Л.В. у відпустці.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 19.07.2016р., в зв'язку з перебуванням судді Кропивної Л.В., який не є головуючим суддею, у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Чорна Л.В. судді: Дідиченко М.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2016р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Державний центр утилізації «Безпека» на рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2016 р. по справі № 910/32876/15 прийнято до свого провадження у визначеному складі суду.

Розпорядженням №09-52/4043/16 від 22.08.2016р. призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку з перебуванням судді Дідиченко М.А. у відпустці.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 22.08.2016р., в зв'язку з перебуванням судді Дідиченко М.А., який не є головуючим суддею, у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Чорна Л.В. судді: Кропивна Л.В., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.08.2016р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Державний центр утилізації «Безпека» на рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2016 р. по справі № 910/32876/15 прийнято до свого провадження у визначеному складі суду.

Відповідно до п. 9-2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» у разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений статтею 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги.

Від ТОВ «Сучасне спеціалізоване обладнання та технології» заперечує проти апеляційної скарги, з підстав викладених у письмовому відзиві.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Державний центр утилізації «Безпека» своїх представників в судове засідання не направило, про причини неявки суд не повідомило.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

За таких обставин, справа розглядається за відсутності представника відповідача, який належним чином повідомлений.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

08.10.2013р. між ТОВ «Сучасне спеціалізоване обладнання та технології» (замовник) та уповноваженою особою договору простого товариства (про спільну діяльність) №1799 від 23.04.2007р. - товариства з обмеженою відповідальністю «державний центр утилізації «Безпека» (виконавець) укладено договір про надання послуг №081005, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов'язується протягом встановленого в цьому договорі строку надати за плату послугу по утилізації (знищенню) КВ 24, 16 в кількості 299 613 820 штук (вироби), а замовник зобов'язується оплатити надану послугу. /а.с. 20/.

Згідно п. 2.1. договору послугу виконавець зобов'язується надати в строку, що не перевищує один рік з моменту отримання виробів і оплати у відповідності до п. 3.4.1. цього договору.

Згідно п. 2.2. договору замовник для надання послуг передає виконавцю вироби в м. Павлоград (ПМЗ) на підставі акту приймання-передачі.

Вартість послуги передбаченої цим договором становить 300 000,00 грн., в тому числі ПДВ - 50 000,00 грн. (п. 3.1. договору).

Згідно п. 3.4. договору вартість послуги передбаченої цим договором сплачується замовником наступним чином:

3.4.1. 200 100,00 грн. буде перераховано виконавцю протягом 10 банківських днів з моменту набуття чинності цим договором;

3.4.2. 99 900,00грн. буде перераховано виконавцю протягом 3 банківських днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг.

Згідно п. 5.2. договору за невиконання строку надання послуги за цим договором, виконавець несе відповідальність і сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості послуг за кожний день прострочення, але не біль 3% від вартості послуги.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв для надання послуги по утилізації (знищенню) відповідно до умов договору №081005 від 08.10.2013р. КВ 24, 16 у кількості 299 613 820 шт. по акту прийому-передачі виробів від 22.10.2013р. /а.с. 23/.

Зазначені вироби належать позивачу на підставі договору купівлі-продажу (відпуску) матеріальних цінностей державного реєстру №юр-26/29моб-2013 від 05.09.2013р. /а.с. 57/.

Платіжним дорученням №1390 від 17.10.2013р. позивач сплатив відповідачу 200 100,00 грн. оплата за послуги по утилізації виробів згідно п. 3.4.1. договору. /а.с. 25/.

Відповідно до п. 1. ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно п. 3.2. договору здавання послуги виконавцем та приймання її результатів замовником оформлюється актом приймання-передачі наданої послуги, який підписується повноважними представниками сторін протягом 3 робочих днів після фактичного надання послуги.

Відповідач в порушення умов договору, послуги по утилізації у строк встановлений договором, не надав.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач звернувся до відповідача із листом №03073 від 03.07.2015р. про припинення дії договору, у зв'язку із ненаданням відповідачем послуг. /а.с. 26/.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Доказів виконання умов договору у встановлений строк матеріали справи не містять.

Акт від 10.07.2015р. приймання-передачі виконаних робіт з утилізації (знищенню) капсулів - запалювачів марки КВ-24, КВ-16 у кількості 299 613 820 штук, який міститься в матеріалах справи, судом не приймається, оскільки підписано в односторонньому порядку, з порушенням строку, встановленого п. 2.1. договору.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

3. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

4. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

В силу приписів ст. 652 Цивільного кодексу України для розірвання договору необхідна одночасна наявність таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована особа не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майновий інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована особа.

За таких обставин, позовна вимога про розірвання договору є такою, що підлягає задоволенню.

В процесі розгляду справи, позивач, керуючись ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, відмовився від позовної вимоги щодо зобов'язання ТОВ «Державний центр утилізації «Безпека» повернути ТОВ «Сучасне спеціалізоване обладнання та технології», передані на утилізацію згідно з договором про надання послуг №081005 від 08.10.2013р. вироби КВ24,16 в кількості 299 613 820 штук.

Відмова мотивована тим, що в рамках кримінального провадження №0002307 від 29.08.2015р., що розслідується слідчими Павлоградського МВ УМВС України в Дніпропетровській області, передані на утилізацію згідно з договором про надання послуг №081005 від 08.10.2013р. вироби КВ24,16 в кількості 299 613 820 штук визнані речовими доказами, фактично не перебувають у володінні відповідача.

Відповідно до п.п. 1-3 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Враховуючи ненадання послуг у встановлений річний строк, відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, а отримані кошти у розмірі 200 100,00 грн. перебувають у нього без достатньої правової підстави та підлягають до стягнення на користь позивача.

Крім того, відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Позивачем заявлено до стягнення 9 000,00 грн. пені згідно п. 5.2. договору.

Відповідно до п.п. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

За таких обставин, вимоги про стягнення 200 100,00 грн. основного боргу та 9 000,00 грн. пені документально обґрунтовані, підлягають задоволенню.

Разом з цим, позивачем заявлено до стягнення 90 845,40 грн. інфляційних втрат та 3 % річних.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим зобов'язанням є виражене у грошових одиницях зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка має право вимагати від боржника виконання такого обов'язку.

Позов виник внаслідок ненадання відповідачем послуг, а не прострочення сплати коштів, таким чином, положення п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України до даних правовідносин не застосовується.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних слід відмовити.

Дослідивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що господарським судом міста Києва правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2016р. у справі №910/3276/15.

Доводи наведені в апеляційній скарзі Київським апеляційним господарським судом до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

З наведених у даній постанові обставин, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2016р. у справі №910/3276/15.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2016р. у справі №910/3276/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Матеріали справи № 910/3276/15 повернути до господарського суду міста Києва.

3.Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Л.Г. Смірнова

Л.В. Кропивна