ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.08.16р. Справа № 904/5307/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго", м. Дніпро

до Комунального підприємства "Коменергосервіс" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпро

про стягнення 107 236 004,91 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 174 від 07.12.2015 року, представник;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 796 від 13.07.2016 року, представник.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства "Коменергосервіс" Дніпропетровської міської ради про стягнення заборгованості у сумі 107 236 004,91 грн., з яких: 93 064 919,17 грн. - основна сума боргу, 3 535 277,26 грн. - інфляційні втрати, 732 114,65 грн. - 3% річних, 9 903 693,83 грн. - пеня. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № 317-ДЭ-ПрТЭС від 04.01.2016 року про постачання теплової енергії у вигляді гарячої води для потреб населення в частині своєчасного та повного розрахунку за надані у січні - квітні 2016 року послуги, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість у сумі 93 064 919,17 грн.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню у сумі 9 903 693,83 грн., 3% річних у сумі 732 114,65 грн. за загальний період з 06.02.2016 року по 09.06.2016 року та інфляційні втрати у сумі 3 535 277,26 грн. за загальний період з лютого 2016 року по травень 2016 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з наведених у позові підстав.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнає та зазначає, що ним частково у сумі 32 000 000,00 грн. сплачений основний борг. Разом з тим щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних заперечує та просить суд в цій частині позовних вимог відмовити. В обґрунтування заперечень посилається на укладений 25.07.2016 року між Дніпропетровською міською радою та позивачем меморандум про співпрацю відповідно до умов якого міська рада, зокрема, здійснює до 01.10.2016 року погашення частини основного боргу відповідача у сумі 32 000 000,00 грн., а позивач, у свою чергу, утримується, окрім іншого, від подачі позовів про стягнення штрафів та пені за прострочку відповідачем виконання зобов'язань в частині оплати за поставлену теплову енергію у вигляді гарячої води для потреб населення.

Крім того, зазначає, що заборгованість відповідача перед позивачем виникла з вини мешканців лівобережної частини міста Дніпро, оскільки кінцевим споживачем теплової енергії є населення.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення з підстав, наведених у відзиві.

Провадження у справі було порушено ухвалою господарського суду від 29.06.2016 року з призначенням її розгляду у судовому засіданні на 20.07.2016 року, після чого розгляд справи відкладався на 17.08.2016 року та 25.08.2016 року.

У судовому засіданні 25.08.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04.01.2016 року між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпроенерго" (далі Виробник, Позивач) та Комунальним підприємством "Коменергосервіс" Дніпропетровської міської ради (далі - Теплопостачальна організація, Відповідач) був укладений договір № 317-ДЭ-ПрТЭС постачання теплової енергії у вигляді гарячої води для потреб населення (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору виробник бере на себе зобовязання виробляти та безперервно постачати (за винятком нормативно встановлених перерв) теплопостачальній організації теплову енергію у вигляді гарячої води для потреб населення в необхідних йому обсягах, а теплопостачальна організація зобовязується оплачувати отриману теплову енергію за затвердженими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором.

Кількість переданої теплопостачальній організації теплової енергії за даним договором визначається на підставі акту розподілу загальної кількості теплової енергії, спожитої за розрахунковий період (Додаток 4А до цього договору) та дорівнює добутку загального обсягу переданої теплоенергії, визначеному згідно з пунктом 4.1 цього договору, на відсоток обсягу теплової енергії, спожитої населенням, наданого теплопостачальною організацією згідно з підпунктом 2.3.1 цього договору (пункт 4.2 договору).

Згідно з пунктом 4.3 договору виробник щомісячно, до 2-го числа місяця, наступного за звітним, оформлює та передає для підписання теплопостачальній організації акт розподілу загальної кількості теплової енергії, спожитої за розрахунковий період, пропорційно фактичним обсягами корисного відпуску теплопостачальної організації по категоріях (Додаток 4А), який теплопостачальна організація повинна підписати та повернути протягом двох діб. Як виняток, за письмовим зверненням теплопостачальної організації, може бути складений акт коригування розподілу загальної кількості теплової енергії, спожитої за розрахунковий період, але не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

На підставі акту розподілу загальної кількості теплової енергії, спожитої за розрахунковий період, до 2-го числа місяця, наступного за звітним, складається акт про кількість відпущеної теплової енергії для потреб населення згідно з пунктом 5.5 та Додатку 4Б до даного договору. У разі коригування розподілу загальної кількості теплової енергії згідно з пунктом 4.2 та зміни кількості теплової енергії, відпущеної для потреб населення за даним договором, складається акт коригування кількості відпущеної теплової енергії для потреб населення за даним договором (пункт 4.4 договору).

За відпущену теплову енергію у вигляді гарячої води для потреб населення теплопостачальна організація сплачує виробнику за тарифом на виробництво, що діє, до моменту встановлення державним регулятором тарифу на теплову енергію для потреб населення (пункт 5.1 договору).

Відповідно до пункту 5.3 договору розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться виключно в грошовій формі відповідно до тарифів, що діють на момент отримання послуг. Можливі інші форми розрахунків, що не суперечать чинному законодавству.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (пункт 5.4 договору).

Пунктом 5.5 договору (в редакції протоколу розбіжностей) сторонами узгоджено, що по закінченню кожного розрахункового періоду, до 3-го числа місяця, наступного за звітним, виробник оформлює та передає для підписання теплопостачальній організації акт про кількість відпущеної теплової енергії для потреб населення згідно з пунктами 4.2, 4.3 цього договору, який теплопостачальна організація повинна підписати та повернути протягом двох діб.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання і діє по 31.12.2016 року. Сторони домовились, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 01.01.2016 року (пункт 9.1 договору).

На виконання умов договору з січня 2016 року по квітень 2016 року позивач поставив відповідачеві теплову енергію для потреб населення на загальну суму 93 064 919,17 грн., що підтверджується підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств актами про кількість відпущеної теплової енергії для потреб населення, а саме:

№ 1 від 31.01.2016 року за січень 2016 року на суму 37 693 435,66 грн.;

№ 2 від 29.02.2016 року за лютий 2016 року на суму 25 197 202,61 грн.;

№ 3 від 31.03.2016 року за березень 2016 року на суму 24 022 804,13 грн.;

№ 4 від 30.04.2016 року за квітень 2016 року на суму 6 151 476,77 грн. (а.с. 31-34 том 1).

Невиконання відповідачем на час звернення позивача з позовом до суду зобов'язань щодо оплати отриманої ним теплової енергії у загальній сумі 93 064 919,17 грн. і є причиною виникнення спору.

Відповідно до частини першої статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

За частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 5.7 договору розрахунки за теплову енергію здійснюються теплопостачальною організацією в 5-ти денний термін від дати підписання акту про кількість відпущеної теплової енергії для потреб населення за розрахунковий період.

Станом на час звернення позивача з позовом до суду відповідач повну оплату за спожиту теплову енергію не здійснив. Враховуючи умови договору та відповідно до статті 254 Цивільного кодексу України щодо визначення останнього дня закінчення строку виконання зобов'язання, вказана оплата мала бути здійснена у наступний строк:

за актом № 1 від 31.01.2016 року на суму 37 693 435,66 грн. до 06.02.2016 року;

за актом № 2 від 29.02.2016 року на суму 25 197 202,61 грн. до 08.03.2016 року;

за актом № 3 від 31.03.2016 року на суму 24 022 804,13 грн. до 06.04.2016 року;

за актом № 4 від 30.04.2016 року на суму 6 121 476,77 грн. до 06.05.2016 року.

Під час розгляду справи відповідач здійснив часткову оплату теплової енергії, а саме перерахував 32 000 000,00 грн. за теплову енергію за січень 2016 року, що підтверджується платіжним дорученням № 11 від 12.08.2016 року та банківською випискою про отримання цих коштів позивачем (а.с. 64, 72 том 1).

Зазначене підтверджується також наданим позивачем актом звірки розрахунків станом на 12.08.2016 року (а.с. 71 том 1).

Отже, на час винесення рішення спір між сторонами в частині стягнення основного боргу у сумі 32 000 000,00 грн. відсутній. Неоплаченою залишилась основна заборгованість у сумі 61 064 919,17 грн. (93 064 919,17 32 000 000,00 = 61 064 919,17).

Відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з пунктом 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

За таких обставин провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 32 000 000,00 грн. підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Станом на час вирішення спору жодних доказів щодо сплати відповідачем залишку грошових коштів за отриману теплову енергію у сумі 61 064 919,17 грн. відповідач суду не надав.

За вказаних обставин позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню частково у сумі 61 064 919,17 грн.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до підпункту 6.3.5 пункту 6.3 договору у випадку порушення строків розрахунків за теплову енергію теплопостачальна організація несе відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі 0,5%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми, що належить до оплати за кожен день прострочення платежу до дня повного виконання зобовязання.

Заявлена позивачем до стягнення пеня у загальній сумі 9 903 693,83 грн. нарахована із суми боргу за кожним актом окремо: № 1 від 31.01.2016 року - 5 332 694,27 грн. за період з 06.02.2016 року по 09.06.2016 року; № 2 від 29.02.2016 року - 2 686 324,71 грн. за період з 06.03.2016 року по 09.06.2016 року; № 3 від 31.03.2016 року - 1 665 843,63 грн. за період з 06.04.2016 року по 09.06.2016 року; № 4 від 30.04.2016 року - 218 831,22 грн. за період з 06.05.2016 року по 09.06.2016 року.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку пені встановлено, що він здійснений невірно, у тому числі внаслідок порушення вимог статті 254 Цивільного кодексу України щодо визначення дати закінчення строку для виконання зобов'язань щодо оплати отриманої теплової енергії за актом № 2 від 29.02.2016 року.

За результатом перерахунку пеня підлягає зменшенню до 9 843 110,39 грн., з яких:

5 332 694,26 грн. із заборгованості за поставлену у січні теплову енергію за актом № 1 від 31.01.2016 року на суму 37 693 435,66 грн. за період з 06.02.2016 року по 09.06.2016 року;

2 625 741,28 грн. із заборгованості за поставлену у лютому теплову енергію за актом №2 від 29.02.2016 року на суму 25 197 202,61 грн. за період з 08.03.2016 року по 09.06.2016 року;

1 665 843,63 грн. із заборгованості за поставлену у березні теплову енергію за актом №3 від 31.03.2016 року на суму 24 022 804,13 грн. за період з 06.04.2016 року по 09.06.2016 року;

218 831,22 грн. із заборгованості за поставлену у квітні теплову енергію за атом № 4 від 30.04.2016 року на суму 6 151 476,77 грн. за період з 06.05.2016 року по 09.06.2016 року.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

За змістом пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Заявлені позивачем до стягнення 3% річних у сумі 732 114,65 грн. нараховані із суми боргу за кожним актом окремо, враховуючи величини боргу за кожним із них та період, аналогічні при розрахунку пені.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку 3% річних встановлено, що він здійснений невірно, у тому числі внаслідок порушення вимог статті 254 Цивільного кодексу України щодо визначення дати закінчення строку для виконання зобов'язань щодо оплати отриманої теплової енергії за актом № 2 від 29.02.2016 року.

За результатом перерахунку 3% річних підлягають зменшенню до 725 983,64 грн., з яких:

386 203,23 грн. із заборгованості за поставлену у січні теплову енергію за актом № 1 від 31.01.2016 року на суму 37 693 435,66 грн. за період з 06.02.2016 року по 09.06.2016 року;

194 142,38 грн. із заборгованості за поставлену у лютому теплову енергію за актом № 2 від 29.02.2016 року на суму 25 197 202,61 грн. за період з 08.03.2016 року по 09.06.2016 року;

127 990,35 грн. із заборгованості за поставлену у березні теплову енергію за актом № 3 від 31.03.2016 року на суму 24 022 804,13 грн. за період з 06.04.2016 року по 09.06.2016 року;

17 647,68 грн. із заборгованості за поставлену у квітні теплову енергію за атом № 4 від 30.04.2016 року на суму 6 151 476,77 грн. за період з 06.05.2016 року по 09.06.2016 року.

Згідно з письмовими поясненнями позивача від 17.08.2016 року заявлені до стягнення інфляційні втрати у загальній сумі 3 535 277,26 грн. нараховані ним з урахуванням місяця, в якому виникла заборгованість відповідача за поставлену теплову енергію, а саме:

1 551 785,98 грн. - за актом № 1 від 31.01.2016 року із заборгованості у сумі 37693435,66 грн. за період з лютого 2016 року по травень 2016 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 104,1%;

1 142 693,14 грн. - за актом № 2 від 29.02.2016 року із заборгованості у сумі 25197202,61 грн. за період з березня 2016 року по травень 2016 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 104,5%;

840 798,14 грн. - за актом № 3 від 31.03.2016 року із заборгованості у сумі 24022804,13 грн. за період з квітня 2016 року по травень 2016 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 103,5% (а.с.12, 70 том 1).

Визначений позивачем період нарахування інфляційних втрат відповідає рекомендаціям Верховного Суду України (лист від 03.04.1997 № 62-97р.)

За результатом перевірки розрахунку, враховуючи передбачені статтею 83 Господарського процесуального кодексу України межі позовних вимог, правові підстави для зменшення заявленої позивачем суми інфляційних втрат відсутні.

Заперечення відповідача проти позову спростовуються викладеним. При цьому посилання відповідача на укладений 25.07.2016 року між позивачем та Дніпропетровською міською радою меморандум про співпрацю є безпідставним, оскільки не стосується домовленостей безпосередньо сторін у спорі.

Крім того, відповідно до пункту 4 розділу 2 вказаного меморандуму лише з дати його підписання, у подальшому позивач гарантує (серед іншого) утримуватися від подання позовів про стягнення штрафів та пені за прострочку відповідачем платежів за отримане від нього тепло за умови виконання Дніпропетровською міською радою пунктів 1 - 6 розділу 1 меморандуму.

Оплата відповідачем у справі 32 000 000,00 грн. у рахунок погашення заборгованості перед позивачем, що виникла у першому кварталі та яка за пунктом 2 меморандуму мала бути здійснена до 01.10.2016 року, не є доказом виконання міською радою усіх своїх зобов'язань перед позивачем і не обмежує прав позивача на звернення до суду, тим більше що воно мало місце 24.06.2015 року, до підписання меморандуму.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково у загальній сумі 75 169 290,46 грн., з яких: 61 064 919,17 грн. - основний борг, 9 843 110,39 грн. - пеня, 725 983,64 грн. - 3% річних, 3 535 277,26 грн. - інфляційні втрати.

Відповідно до частини другої статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у сумі 206 571,41 грн. пропорційно розміру правомірно заявлених позовних вимог та з урахуванням неправильних дій відповідача, що призвели до виникнення спору.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Коменергосервіс" Дніпропетровської міської ради (49081, м. Дніпро, вул. Артільна, буд. 6-Б, ідентифікаційний код 36639101) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 20, ідентифікаційний код 00130872) основний борг у сумі 61 064 919,17 грн., пеню у сумі 9 843 110,39 грн., 3% річних у сумі 725 983,64 грн., інфляційні втрати у сумі 3 535 277,26 грн., судовий збір у сумі 206 571,41 грн.

Припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 32 000 000,00 грн.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.08.2016 року.

Суддя ОСОБА_3