ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.08.16р. Справа № 904/4984/16

За позовом Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БДО", м. Дніпро

про стягнення 237 860,59 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 59д від 21.06.2016 року, представник;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 79 від 04.06.2016 року, представник.

СУТЬ СПОРУ:

Українське державне підприємство "Укрхімтрансаміак" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом та з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 04.08.2016 року просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БДО" 237 860,59 грн., з яких: 194 434,35 грн. - збитки, 43 426,24 грн. - неустойка. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача, а зайво сплачений судовий збір повернути.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в межах договору про надання інформаційно-консультаційних послуг № 60/02А від 22.04.2013 року та додаткової угоди до договору № 1 від 22.04.2013 року ним було перераховано відповідачеві 50% передоплати у сумі 100 008,00 грн. за виконання інформаційно-консультаційних послуг, а саме перевірки податкового обліку підприємства позивача. У свою чергу відповідач у встановлений договором строк послуг не надав у зв'язку з чим позивач був змушений звернутись до ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал" про закупівлю аналогічних послуг, внаслідок чого поніс збитки у сумі 194 434,35 грн.

Посилаючись на пункт 6.1 спірного договору, позивач нарахував до стягнення з відповідача неустойку у сумі 43 426,24 грн. за період з 04.11.2015 року по 03.05.2016 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові.

У відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях до нього, поданих до суду 12.08.2016 року, відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначає, що укладений 27.06.2013 року між позивачем та ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал" договір № 1019-Суп містить інший, значно більший обсяг робіт ніж той, що був предметом договору № 60/02А від 22.04.2013 року та додаткової угоди № 1 до нього, який укладений між позивачем та відповідачем. Крім того, відповідач вказує на те, що роботи за договором № 60/02А від 22.04.2013 року з додатковою угодою № 1 до нього ним виконані. На підтвердження посилається на лист позивача за вихідним № 848 від 07.08.2015 року. Порушення строку виконання ним договірних зобов'язань не визнає, обгрунтовуючи це притриманням ним передачі результату послуг внаслідок порушення позивачем своїх зобов'язань щодо надання необхідної інформації, документів у повному обсязі, а також внаслідок оспорювання позивачем укладення договору.

Вмотивовуючи правомірність своїх дій посилається на статті 594 та 612 Цивільного кодексу України.

Разом з тим відповідач заперечує проти нарахування позивачем неустойки, оскільки вважає, що позивачем порушено річний строк позовної давності щодо її нарахування (а.с. 110 - 114 том 1, а.с. 1 - 5 том 2).

У судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення на позов з підстав, зазначених у відзиві та додаткових поясненнях до нього.

20.07.2016 року представник відповідача подав до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з відсутністю доказів на підтвердження повноважень особи, яка підписала позов, а також заяву про застосування строків позовної давності та клопотання про витребування додаткових доказів від позивача, а саме: витягу із журналу реєстрації договорів Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" за квітень 2013 року; витягу із журналу реєстрації відвідувачів за період з 13.05.2013 року по 24.05.2013 року для підтвердження надання ним послуг за спірним договором.

Ухвалою господарського суду від 20.07.2016 року клопотання відповідача в частині витребування витягу з журналу реєстрації відвідувачів за період з 13.05.2013 року по 24.05.2013 року задоволено. В іншій частині у задоволенні клопотання відмовлено, так як згідно з поясненнями представника позивача журнал реєстрації договорів на підприємстві не ведеться.

Провадження у справі було порушено ухвалою господарського суду від 16.06.2016 року з призначенням її розгляду у судовому засіданні на 06.07.2016 року після чого розгляд справи відкладався на 20.07.2016 року та на 15.08.2016 року.

Ухвалою господарського суду від 15.08.2016 року за клопотанням відповідача продовжено строк розгляду спору на 15 днів до 30.08.2016 року включно та призначено розгляд справи на 23.08.2016 року.

У судовому засіданні 23.08.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

22.04.2013 року між Українським державним підприємством "Укрхімтрансаміак" (далі - Замовник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БДО" (далі - Виконавець, Відповідач) був укладений договір про надання інформаційно-консультаційних послуг № 60/02А (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору виконавець зобов'язується надавати замовнику інформаційно-консультаційні послуги (далі - Послуги), а замовник зобов'язується приймати і оплачувати надані послуги.

Види, перелік послуг, обсяг, форма надання, терміни надання, вартість, порядок оплати та інші умови надання послуг встановлюються сторонами в додатковій угоді, яка після підписання є невід'ємною частиною договору (пункт 1.2 договору).

Згідно з підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 договору виконавець зобов'язаний надавати послуги, передбачені договором, якісно та на високому професійному рівні і в установлені строки.

Терміни надання послуг встановлюються додатковими угодами до цього договору (пункт 3.2 договору).

Пунктом 3.3 договору встановлено, що у випадку, якщо замовник на підставі письмового запиту виконавця і в узгоджений сторонами строк не забезпечить виконавця усією необхідною інформацією та/або документами, строк виконання відповідних послуг і передачі звітних документів автоматично збільшується на період такої прострочки замовника. При цьому виконавець зобов'язується передати замовнику письмове повідомлення про продовження строку надання послуг у зв'язку з несвоєчасним або неповним наданням інформації та/або документів. Зазначене повідомлення виконавець надсилає замовнику поштою, кур'єром або передає нарочно не пізніше робочого дня, наступного за останнім днем узгодженого сторонами строку надання інформації та/або документації, з додатковою відправкою у той же час факсом або сканованого варіанту на електронну пошту.

По закінченню надання послуг, передбачених кожною окремою додатковою угодою до договору, виконавець направляє замовнику акт приймання-здачі наданих послуг (виконаних робіт) (далі - акт). Датою складання акту є дата його двостороннього підписання сторонами договору (пункт 4.1 договору).

Відповідно до пункту 5.1 договору вартість послуг та порядок оплати встановлюються сторонами в додаткових угодах до договору.

Розрахунки за цим договором здійснюються в гривнях у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця. Замовник самостійно несе витрати, пов'язані зі списанням грошових коштів зі свого рахунку, а виконавець самостійно несе витрати, пов'язані із зарахуванням зазначених коштів на свій поточний рахунок (пункт 5.4 договору).

Сторони дійшли згоди стосовно того, що надані виконавцем послуги будуть ґрунтуватися на інформації, документації замовника і виконавець не несе відповідальності за ненадання або неналежне надання послуг, якщо воно спричинене ненаданням замовником необхідної інформації, документації, її неповнотою або неправдивістю (пункт 8.1 договору).

Цей договір набуває чинності з моменту підписання і скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2013 року, а в частині зобов'язань, що виникли протягом терміну дії договору, - до їх повного виконання (пункт 3.1 договору).

Також 22.04.2013 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору (далі - додаткова угода № 1), відповідно до пункту 1.1 якої сторонами узгоджено, що під інформаційно-консультаційними послугами розуміється перевірка податкового обліку УДП "Укрхімтрансаміак" за такими податками і звітами:

· податок на прибуток - квартальні декларації за період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року;

· ПДВ - місячні декларації за період з 01.04.2011 року по 31.03.2013 року,

· рентна плата за транспортування аміаку територією України - місячні декларації за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року.

У якості результатів послуг виконавець надасть свої висновки з податкової перевірки у вигляді письмового Звіту про податковий аудит (далі - Звіт) російською мовою, в якому будуть викладені виявлені виконавцем помилки податкового обліку замовника і зазначені короткі рекомендації по виявленим помилкам (пункт 4 додаткової угоди № 1).

За умовами пункту 5 додаткової угоди № 1 термін початку податкової перевірки - 25.04.2013 року, передача проекту звіту замовнику - 31.05.2013 року.

Згідно з пунктом 6 додаткової угоди № 1 замовник зобов'язаний протягом п'яти робочих днів після отримання від виконавця проекту звіту затвердити проект або надіслати виконавцеві у письмовій формі чи електронною поштою зауваження стосовно його змісту і строків на їх виконання.

Після усунення виконавцем усіх зауважень замовника до проекту звіту виконавець передає замовнику остаточний звіт разом з актом приймання-здачі наданих послуг (виконаних робіт) (пункт 7 додаткової угоди № 1).

Строк надання виконавцем остаточного звіту - протягом п'яти робочих днів після обговорення проекту звіту із замовником та усунення вказаних замовником зауважень (друге речення пункту 4 додаткової угоди № 1 до договору).

Вартість послуг становить 200 016,00 грн., у т.ч. ПДВ 33 336,00 грн. (пункт 8 додаткової угоди № 1)

Пунктом 9 додаткової угоди № 1 встановлено, що оплата послуг здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця в наступному порядку:

- передоплата в розмірі 50% вартості послуг - після підписання договору;

- решта 50% вартості послуг - протягом трьох робочих днів з моменту підписання акту приймання-здачі послуг (виконаних робіт) або з моменту, коли послуги вважаються виконаними належним чином відповідно до пункту 4.2 договору (залежно від дати, що настала раніше).

Ця додаткова угода складена російською мовою у двох екземплярах, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін. Дана додаткова угода є невід'ємною частиною договору про надання інформаційно-консультаційних послуг №60/02А від 22.04.2013 року і набуває чинності з моменту підписання і скріплення печатками сторін.

Факт укладення спірного договору та додаткової угоди № 1 до нього підтверджується постановою Вищого господарського суду України від 04.04.2016 року у справі №904/10393/14 за позовом Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БДО" про стягнення 121 190,46 грн. (а.с. 14 - 19 том 1).

За приписами частини третьої статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На виконання умов договору та додаткової угоди № 1 до нього відповідач виставив позивачеві рахунок (інвойс) № 144/13 від 25.04.2013 року щодо сплати 50% передоплати за додатковою угодою № 1 від 22.04.2013 року до договору № 60/02А від 22.04.2013 року на суму 100 008,00 грн. (а.с. 34 том 1).

Відповідно до платіжного доручення № 662 від 30.04.2013 року позивач сплатив відповідачеві грошові кошти у сумі 100 008,00 грн. за вказаним рахунком (а.с. 35 том 1).

У свою чергу відповідач у встановлений договором строк, а саме не пізніше 31.05.2013 року, послуги не виконав, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутись до ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал" (далі - Виконавець) та укласти з ним договір № 1019-Суп від 27.06.2013 року про надання аудиторських послуг (далі - Договір) /а.с. 47 - 52 том 1/.

Відповідно до пункту 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором виконавець надає аудиторські послуги (далі - Послуги), а замовник приймає та оплачує належно надані виконавцем послуги. Аудиторські послуги за цим договором надаються шляхом:

· перевірки податкового обліку замовника з податку на прибуток за період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року;

· перевірки податкового обліку замовника з податку на додану вартість за період з 01.04.2011 року по 31.03.2013 року, а саме перевірки податкових накладних, перевірки порядку реєстрації податкових накладних та правильності розподілу податкового кредиту і віднесення розподіленого ПДВ до складу витрат;

· перевірки касових операцій, заробітної плати та авансових звітів замовника за період з 01.04.2011 року по 31.03.2013 року;

· перевірки земельного податку за період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року.

Вартість послуг виконавця за договором становить 346 000,00 грн., у т.ч. ПДВ 57 666,67 грн. (пункт 2.1 договору).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та діє до повного виконання ними своїх зобов'язань (пункт 3.1 договору).

На виконання договору про надання аудиторських послуг № 1019-Суп від 27.06.2013 року позивач здійснив оплату у сумі 346 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1059 від 16.07.2013 року на суму 173 000,40 грн. та № 1848 від 05.12.2013 року на суму 172 999,60 грн. (а.с. 82-83 том 1).

Отримання від ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал" оплачених послуг за договором позивач підтверджує наданим суду витягом із Звіту (а.с. 88 - 93 том 1).

У зв'язку з викладеним позивач стверджує про невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг № 60/02А від 22.04.2013 року, що спонукало його звернутись до іншого виконавця послуг та понести додаткові витрати через оплату аналогічних послуг за більш високою ціною, внаслідок чого він зазнав збитків у сумі 194 434,35 грн. проти чого відповідач заперечує, що і є причиною виникнення спору.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

За умовами пункту 5 додаткової угоди № 1 відповідач повинен був надати позивачеві договірні послуги не пізніше 31.05.2013 року.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування вимог та заперечень покладено на сторони.

Належних та допустимих доказів на підтвердження надання послуг у визначений договором строк відповідач суду не надав. А тому твердження відповідача, зазначене у його відзиві на позов, про передачу ним позивачеві до 31.05.2013 року проекту звіту є необгрунтованим (а.с. 111 том 1).

Аналізуючи текст листа позивача № 848 від 07.08.2015 року щодо повернення на адресу відповідача проекту звіту, можна погодитися з іншою заявою відповідача щодо строку виконання ним зобов'язань за договором, а саме: про надсилання ним позивачеві проекту звіту для обговорення поштою лише 31.07.2015 року, тобто з прострочкою на два роки і два місяці після передбаченого договором строку - 31.05.2013 року (а.с. 42 том 1, а.с. 2 том 2).

При цьому посилання відповідача на відсутність прострочки з його боку у зв'язку з прострочкою позивача у наданні необхідних документів є безпідставним.

Так, згідно з частиною четвертою статті 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Обгрунтовуючи невиконання позивачем вимог відповідача щодо надання йому необхідних документів, останній надав господарському суду копії його листів від 25.04.2013 року вих. №369/04А, від 26.04.2013 року вих. № 370/04А, від 27.05.2013 року б/н (а.с. 6 - 24 том 2). Разом з тим жодного доказу на підтвердження надсилання цих листів на адресу позивача відповідач надати суду не зміг. Не підтвердив їх отримання і позивач. На вимогу суду відповідно до ухвали від 15.08.2016 року в порядку задоволення клопотання представника відповідача, доказів на підтвердження щодо їх отримання позивач не надав, посилаючись у своїх письмових поясненнях від 23.08.2016 року на відсутність за закінченням терміну зберігання журналу вхідної кореспонденції.

Безпідставність заперечень відповідача підтверджується також і тим, що всупереч пункту 3.3 договору щодо процедури витребування від замовника-позивача необхідної інформації і документів відповідач не надав суду доказів письмового повідомлення ним позивача поштою, кур'єром або нарочно про продовження строку надання послуг у зв'язку з несвоєчасним чи неповним їх наданням.

Крім того, за змістом пункту 8.1 договору неповне надання позивачем інформації чи документації не є перешкодою для виконання відповідачем послуг на підставі наявних у нього документів у визначений договором строк, оскільки сторони дійшли згоди, що надані виконавцем послуги будуть ґрунтуватися на інформації, документації замовника і виконавець не несе відповідальності за ненадання або неналежне надання послуг, якщо воно спричинене ненаданням замовником необхідної інформації, документації, її неповнотою або неправдивістю.

Фактичне складення відповідачем проекту звіту, що є результатом послуг за договором, підтверджує можливість надання послуг за документами позивача, що були наявними у відповідача.

Не є законними і заперечення відповідача стосовно відсутності прострочки з його боку з підстав притримання ним передачі проекту звіту через оспорювання позивачем укладення спірного договору.

Згідно з частинами першою, другою статті 594 Цивільного кодексу України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання.

Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ці нормативні приписи не дають відповідачеві права на притримання ним передачі проекту звіту за договором із зазначених ним підстав.

Отже, викладене свідчить про те, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором у встановлений строк.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

Згідно з частиною першою та другою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

За статтею 621 цього Кодексу у разі невиконання боржником для кредитора певної роботи чи ненадання йому послуги кредитор має право виконати цю роботу власними силами або доручити її виконання чи надання послуги третій особі і вимагати від боржника відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання.

Частиною першою статті 906 Цивільного кодексу України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За частиною першою статті 225 цього Кодексу до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, серед іншого, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо) понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Системний аналіз вказаних законодавчих норм дозволяє дійти висновку, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

За відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність не настає.

Невиконання відповідачем у встановленим договором строк своїх зобов'язань об'єктивно надало позивачеві передбачене статтею 621 Цивільного кодексу України право звернутися за отриманням послуги до іншого виконавця - ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал Груп" на підставі укладеного з ним договору № 1019-Суп від 27.06.2013 року.

Враховуючи встановлені обставини справи, сплачена позивачем передоплата у сумі 100008,00 грн. є його збитками, заподіяними відповідачем внаслідок неналежного виконання ним своїх зобов'язань за договором.

В іншій частині позовні вимоги в частині збитків є недоведеними.

Так, загальна сума збитків визначена позивачем у сумі 194 434,35 грн., з яких: 100 008,00 грн. - витрати у вигляді передоплати за договором з відповідачем; 94 426,35 грн. - додаткові витрати позивача у вигляді різниці у вартості послуг з аудиту податку на прибуток та додану вартість за договорами з відповідачем і ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал Груп"(а.с. 215 том 1).

Обгрунтовуючи розрахунок 94 426,35 грн. збитків, що є частиною збитків у загальній сумі 194 434,35 грн., вказаних позивачем у його заяві про зменшення позовних вимог, представник позивача у судовому засіданні 23.08.2016 року пояснив, що вона визначена як від'ємне значення між сумою договору, укладеного з відповідачем (200 016,00 грн.) та вартістю послуг з аудиту податку на прибуток та податку на додану вартість у сумі 294278,35 грн. за договором, укладеним із ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал Груп".

Вартість послуг з аудиту податку на прибуток та податку на додану вартість у сумі 294278,35 грн. позивач підтверджує копією витягу з робочих документів ТОВ "АФ "Капітал Груп" щодо перевірки позивача згідно з укладеним між ними договором № 1019-Суп від 27.06.2013 року (а.с. 221 том 1).

Збитки у сумі 94 426,35 грн. не можуть вважатися правомірно заявленими до стягнення з огляду на наступне.

Відповідно до застосованого позивачем розрахунку ця сума є меншою і фактично складає 94 262,35 грн. (200 016 - 294 278,35 = 94 262,35).

Однак навіть ця сума не є різницею у вартості послуг з аудиту податку на прибуток та додану вартість, яку позивач вважає збитками, оскільки вона визначена ним шляхом порівняння фактичних його витрат на ці послуги, сплачені на користь ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал Груп" із загальною сумою договору - 200 016,00 грн., до складу якої окрім вартості послуг з аудиту цих двох обов'язкових платежів входить також вартість послуг з аудиту рентної плати за транспортування аміаку територією України.

Отже, співставлення цих двох величин не є співрозмірним.

Крім того, стверджуючи про можливість віднесення такої різниці у вартості послуг до збитків, позивачем не надано доказів неможливості отримання ним аналогічних послуг у той період часу від інших виконавців за тією ж вартістю.

20.07.2016 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності, обґрунтовуючи її тим, що строк від дати укладення договору до моменту подання позовної заяви позивачем становить більше ніж три роки, що, на його думку, є доказом того, що строк позовної давності до основних вимог сплинув.

Заявляючи про застосування строку позовної давності про стягнення неустойки у сумі 43 426,24 грн., позивач стверджує, що цей строк сплинув, починаючи з 01.06.2013 року.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

За частиною другою статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)

Відповідно до частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Абзацом першим пункту 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року (із змін. і доп.) "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" передбачено, що у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

За обставинами справи перебіг строку позовної давності за позовними вимогами починається з 01.06.2013 року та з урахуванням нормативних приписів статей 257, 261 Цивільного кодексу України щодо вимог про стягнення збитків закінчується 01.06.2016 року.

Позивач звернувся з позовом до суду 10.06.2016 року (а.с. 59 том 1).

За статтею 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Під час розгляду справи сторони в межах своїх процесуальних прав та обов'язків, передбачених статтями 22, 33 Господарського процесуального кодексу України, не надали суду доказів на підтвердження переривання строку позовної давності за вимогами у спірних правовідносинах. Посилання позивача на акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.04.2013 року по 31.12.2014 року є лише підтвердженням перерахунку відповідачеві грошових коштів у сумі 100 008,00 грн., а не доказом визнання відповідачем заборгованості.

Разом з тим частиною пятою статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З метою захисту свого порушеного права позивач звертався у межах строку позовної давності (у грудні 2014 року) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БДО", однак з підстав, відмінних від зазначених у позові у цій справі, про стягнення 121 190,46 грн., на підтвердження чого в матеріалах справи є рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2015 року, постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.11.2015 року та постанова Вищого господарського суду України від 04.04.2016 року у справі № 904/10393/14 (а.с. 14 - 33 том 1).

Викладене свідчить про те, що позивач тривалий час активно домагається відновлення свого порушеного права, використовуючи при цьому різні правові підстави захисту, що об'єктивно не могло не вплинути на строк позовної давності, який за вказаних обставин пропущено позивачем всього на дев'ять днів.

Враховуючи, що за статтею першою Конституції України держава Україна є правовою державою у якій згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий суд, господарський суд визнає причини пропущення позивачем строку позовної давності поважними, а його право на приватну власність таким, що підлягає захисту.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення збитків підлягають задоволенню частково у сумі 100 008,00 грн.

Вимоги щодо стягнення неустойки задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини шостої статті 232 цього Кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За умовами пункту 6.1 договору у випадку порушення строку надання послуг з вини виконавця, він сплачує замовнику неустойку за кожен день прострочки надання послуг у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої протягом прострочки, від вартості послуг відповідної додаткової угоди.

Отже, з урахуванням умов договору та нормативних приписів частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування неустойки можливе лише протягом шести місяців від початку прострочки відповідачем виконання договірного зобов'язання, а саме за період з 01.06.2013 року по 01.12.2013 року.

Заявлена позивачем до стягнення пеня нарахована у загальній сумі 43 426,24 грн. за загальний період з 04.11.2015 року по 03.05.2016 року, тобто поза межами законом передбаченого строку.

Системний аналіз нормативних приписів, що регулюють застосування строку позовної давності дозволяє дійти висновку, що підставою для застосування строку позовної давності є доведений факт порушення законного права або інтересу, що підлягають захисту.

Відсутність підстав для задоволення заявленого у цій справі позову в частині стягнення неустойки унеможливлює застосування строку позовної давності за заявою відповідача.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до пункту 7.6 статуту Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" директор діє від імені підприємства в межах, встановлених законодавством України, цим статутом та має право делегувати повноваження за цим статутом визначеному ним заступнику.

На час відсутності директора підприємства виконання обовязків покладається на заступника директора, якому делеговані повноваження за цим статутом згідно з наказом (пункт 7.8 статуту).

З наказу директора ОСОБА_3 № 84 від 30.05.2016 року вбачається, що у звязку з його хворобою виконання обовязків директора з 31.05.2016 року покладено ним на заступника директора із загальних питань ОСОБА_4, яким і було підписано позовну заяву № 621 від 09.06.2016 року (а.с. 9, 58 том 1).

З огляду на викладене ОСОБА_4 мав відповідні повноваження керівника на підписання позовної заяви. Факт реєстрації чи відсутності відомостей щодо повноважного керівника в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб не є вирішальним доказом у питанні повноважень керівного складу підприємства за умови дотримання передбаченої процедури набуття таких повноважень.

За таких обставин подане клопотання відповідача про залишення позову без розгляду є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судового збору суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За статтею 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлено з 1 січня 2016 року мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 1 378 грн.; у погодинному розмірі - 8,29 грн.

З урахуванням викладеного, враховуючи ціну позову після зменшення позивачем його розміру до 237 860,59 грн., судовий збір повинен складати 3 567,91 грн. (237 860,59 х 1,5% = 3567,91). Під час звернення з позовом до суду позивач сплатив за платіжним дорученням №729 від 10.06.2016 року судовий збір у сумі 5 897,13 грн. (а.с. 13 том 1).

Отже, надмірно сплачена позивачем сума судового збору складає 2 329,22 грн. (5897,13 3567,91 = 2 329,22).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З урахуванням викладеного позивачеві за ухвалою суду підлягає поверненню з Державного бюджету України судовий збір у сумі 2 329,22 грн., сплачений за платіжним дорученням № 729 від 10.06.2016 року у складі судового збору у сумі 5 897,13 грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 1500,12 грн. покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32-34, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БДО" (49000, м. Дніпро, вул. Сєрова, буд. 4, ідентифікаційний код 20197074) на користь Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" (02002, м. Київ, вул. М. Раскової, буд. 15, ідентифікаційний код 31517060) збитки у сумі 100 008,00 грн., судовий збір у сумі 1500,12 грн.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повернути Українському державному підприємству "Укрхімтрансаміак" (02002, м. Київ, вул. М. Раскової, буд. 15, ідентифікаційний код 31517060) з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у сумі 2 329,22 грн., про що винести ухвалу.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.08.2016 року.

Суддя ОСОБА_5