ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2016 р.Справа № 922/2090/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ;
до Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" с. Подвірки;
про стягнення 76.756,71 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 за довіреністю №138/16 від 01.02.2016

відповідача - ОСОБА_3 за довіреністю б/н від 24.03.2016

ВСТАНОВИВ:

ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до ПАТ "Харківська ТЕЦ - 5" в якому просить суд стягнути на користь ДК Газ України з Відповідача 3% річних за період з 24.06.2013 по 17.12.2014 в сумі 1 287 954,77 грн. та інфляційні втрати за період з жовтня 2013 по грудень 2014 у сумі 7 588 699,05 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором про закупівлю природного газу №06/11-1189 від 30.08.2011, в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу, в строки встановлені договором.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 22942 від 13.07.2016) в якому проти позову заперечує, вказує на те, що розрахунки з позивачем були проведені в строки, передбачені договором, а тому відсутні підстави для нарахування річних та інфляційних.

Відзив відповідача та додані до нього документи були досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Розгляд справи було відкладено на 29 серпня 2016 року.

Позивач звернувся з заявою (вх. №27707 від 22.08.2016) про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період з 24.06.2013 по 17.12.2014 в сумі 11136,99 грн. та інфляційні втрати за період з жовтня 2013 по грудень 2014 у сумі 65619,72 грн.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Дослідивши заяву про зменшення позовних вимог, суд встановив, що вони подані з дотриманням вимог, встановлених ГПК України та підлягають прийняттю.

Таким чином, суд продовжує розгляд справи з урахуванням вказаної заяви про зменшення позовних вимог.

Представник позивача позов підтримує повністю, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог вх. №27707 від 22.08.2016, та наполягає на його задоволенні з підстав вказаних у позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує, вказує на те, що розрахунки з позивачем були проведені в строки, передбачені договором, а тому відсутні підстави для нарахування річних та інфляційних.

Норми ст.22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники сторін які надавали письмові пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого справа може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

30.08.2011 між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (надалі - ДК «Газ України») та Публічним акціонерним товариством «Харківська ТЕЦ-5» (надалі - ПАТ «Харківська ТЕЦ-5») було укладено договір про закупівлю природного газу № 06/11-1189. Згідно з цим Договором, ДК «Гар України» передала протягом серпня - вересня 2011 року ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» природний газ на загальну суму 125 167 591,27 грн., а ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» повинне було прийняти та оплатити поставлений природний газ.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.10.2012 у справі № 5023/3751/12, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.01.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 11.04.2013, стягнуто на користь ДК «Газ України» з ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» суму основної заборгованості в розмірі 28 911 653,79 грн., інфляційні витрати - 488 523,90 грн. за період з листопада 2011 по березень 2012, 3 % річних в сумі 1 439 859,56 грн. за період з 06.09.2011 до 10.08.2012, та судовий збір в розмірі 37 809,08 грн.

Разом з цим, даним рішенням, ураховуючи норми ч. 3 ст. 35 ГПК України, встановлено факт наявності у Відповідача перед ДК «Газ України» за договором про закупівлю природного газу № 06/11-1189 від 30.08.2011 основної заборгованості в сумі 28 911 653,79 грн.

12.12.2014 між сторонами у даній справі та іншими юридичними особами укладено договір про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік") від 12.12.2014 (т. І а. с. 58-62), предметом якого є організація проведення взаєморозрахунків, згідно умов якого встановлено, що відповідач здійснює перерахування позивачу суми у розмірі 28.911.653,79грн. для погашення заборгованості за природний газ за 2011 рік згідно договору №06/11-1189 від 30.08.2011 (п. 10 договору).

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує на порушення грошового зобов'язання Відповідачем щодо оплати отриманого природного газу за договором про закупівлю природного газу №06/11-1189 від 30.08.2011 р., який був укладений з Позивачем. Сума заборгованості, яка не була вчасно сплачена Відповідачем відповідно до відомостей, які містяться в позовній заяві, та які співпадають з даними бухгалтерського обліку Відповідача становить 28 911 653,79 грн.

Позивачем на вищенаведену суму відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України були нараховані інфляційні втрати та 3% річних за період з 24.06.2013 р. до 17.12.2014 р.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити кредитору суму грошового боргу з урахуванням індексів інфляції та 3% річних.

Як зазначається в позовній заяві та підтверджується даними бухгалтерського обліку Відповідача сума заборгованості в розмірі 28 911 653,79 грн. була повністю погашена одним платежем 18.12.2014 р.

Як вбачається з розрахунку боргу, який доданий до позовної заяви, погашення вищенаведеної суми відбувалось на виконання п. 2 ст. 16 та п. 24 ст. 14 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2014 рік», постанови КМУ №30 від 29.01.2014 р., та відповідно до положень договору №1351/30 від 12.12.2014 р.

12.12.2014 р. між Позивачем, Відповідачем та іншими юридичними особами був укладений договір №1351/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік»).

Згідно з положеннями договору №1351/30 від 12.12.2014 р. встановлено, що Відповідач здійснює перерахування Позивачу суму в розмірі 28 911 653,79 грн. для погашення заборгованості за природний газ 2011 року згідно договору №06/11-1189 від 30.08.2011 р. (п. 10 договору).

Відповідно до п. 14 вищенаведеного договору встановлено, що сторони прийняли на себе зобов'язання не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні (договір є багатостороннім).

Відповідно до п. 19 договору сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що саме на виконання положень договору №1351/30 від 12.12.2014 р. було здійснено погашення заборгованості в розмірі 28911 653,79 грн., що зазначається самим Позивачем та відповідає даним бухгалтерського обліку Відповідача.

Уклавши договір про організацію взаєморозрахунків №1351/30 від 12.12.2014 р., сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу №06/11-1189 від 30.08.2011 р.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що в даному випадку для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків №1351/30 від 12.12.2014 р., який є дійсним на момент розгляду справи і відповідно до якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що розрахунок за поставлений природний газ відбувся в порядку та у строки, передбачені договором про організацію взаєморозрахунків, підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, які заявлені Позивачем відсутні.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1378 грн., покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 05.09.2016 р.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Суддя ОСОБА_1