ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2016 р. Справа № 925/870/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Приватного підприємства "Агротехазот" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агровіт" про стягнення 277 802,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 277 802,04 грн. з них: 153 522,00 грн. основного боргу, 15 835,39 грн. як 3% річних, 108 444,65 грн. інфляційних на підставі договору № 1709-01 про поставку товару від 17.09.2013 року, укладеного між сторонами.

В останнє судове засідання представник позивача не з'явився, всі необхідні додаткові документи за ухвалами суду позивачем подано, відмови від позову суду не заявлено. В ході розгляду справи позовні вимоги позивачем підтримано повністю.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, не направив свого представника у жодне судове засідання, заперечень проти позову суду не надіслав. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами, відповідно до статті 75 ГПК України, з огляду на таке.

Суд вжив усіх заходів для належного повідомлення відповідача про дату і час розгляду справи, ухвала суду від 11.08.2016 надіслана відповідачу за адресою, вказаною в позовній заяві та у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відповідно до пункту 20.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" місцезнаходження юридичної особи або фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

В пункті 3.9.1. постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. До повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Неявка відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання чи заперечувати проти позову є правом сторони, а не обовязком.

Одночасно, застосовуючи положення ГПК України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain).

Суд вважає за можливе справу розглядати за відсутності представників обох сторін за наявними документами у справі, оскільки направлення представників у засідання та надання заперечень проти позову є правом, а не

обов'язком сторони у господарському процесі.

Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, позовні вимоги суд задовольняє повністю з наступних підстав:

У відповідності до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається наступне:

17.09.2013 між приватним підприємством "Агротехазот" (надалі позивач і Постачальник), в особі директора ОСОБА_1, що діє на підставі статуту з одного боку, та товариством з обмеженою відповідальністю "Агросвіт" (надалі відповідач і Покупець), в особі директора ОСОБА_2, який діє на підставі статуту, з іншого боку було укладено договір про поставку товару № 1709-01 ( а.с. 9-12).

У відповідності до даного договору Постачальник зобов'язався передати в власність Покупцеві товар згідно специфікації, що є невід'ємною частиною Договору, а Покупець зобов'язався прийняти і оплатити товар.

Постачальник гарантує, що товар є новим, не має недоліків, дефектів, може бути використаний одразу після поставки. Постачальник гарантує, що товар належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов'язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження, обмеження, передбаченого чинним законодавством України та не існує судових та/або будь-яких інших обмежень по відношенню до товару.

Постачальник підтверджує, що укладення та виконання ним цього Договору не суперечить нормам чинного законодавства України та відповідає його і вимогам (зокрема щодо отримання всіх необхідних дозволів та погоджень), а також підтверджує те, що укладення та виконання ним цього договору не суперечитиме діяльності Постачальника, положенням його установчих документів (п. 1.1. договору).

Зазначені договірні відносини по своїй суті мають ознаки договору поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 712 Цивільного кодексу України). До відносин поставки застосовуються норми ЦК України про купівлю-продаж.

Загальні умови виконання господарських зобовязань визначені статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, в силу статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Специфікацією до договору (а.с. 13) сторонами передбачено, що за умовами договору від 17.09.2013 року позивач повинен передати відповідачу аміак рідкий технічний марки Б/ГОСТ 6221-90 на загальну суму 612000,00 грн.

За твердженням позивача, він свої зобовязання по договору виконав, поставивши відповідачу товар (аміак) на загальну суму 378 522,00 грн., що підтверджується видаткової накладною № 26 від 07 жовтня 2013 року (а.с. 14). У видатковій накладній міститься посилання на договір № 1709-01 від 17.09.13, яким оформлено правовідносини сторін.

Відповідно до п. 4.3 договору Покупець оплачує товар у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на підставі виставлених рахунків - фактур.

Пунктом 4 специфікації сторонами передбачено, що товар оплачується шляхом попередньої оплати у розмірі 100% вартості товару у 5денний термін після підписання договору сторонами.

Заперечень проти неотримання товару відповідач суду не надав. Також у справу не подано доказів існування між сторонами спору з приводу його якості та кількості.

За загальним правилом, право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі товару або передачі товаро - супровідних документів на нього.

Як встановлено статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 692 ЦК України, покупець повинен оплатити товар після його отримання чи отримання товаро-супровідних документів на нього.

Прострочення в оплаті боргу за аміак з боку відповідача позивач обґрунтовано рахує з 08.10.2013 року.

За доводами позивача, відповідач свої зобов'язання по оплаті товару виконав часткового та сплатив позивачу кошти в сумі 225 000,00 грн., що підтверджується виписками по рахунку (а.с. 17-20).

Проведення відповідачем часткової оплати за товар є доказом визнання відповідачем обов'язку по його оплаті та підтвердженням того, що у покупця є всі документи, які слугують підставою для оплати товару.

Таким чином, залишок заборгованості відповідача перед позивачем становить153 522,00 грн. (378 522 - 225 000,00 ).

Строк проведення повного розрахунку за отриманий товар по видаткових накладних на час прийняття рішення по справі для відповідача вже є таким, що настав, доказів сплати боргу у справу не надано, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 153 522,00 грн. основного боргу за товар.

В силу вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач користуючись своїм правом просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 15 835,39 грн. та інфляційні втрати в сумі 108 444,65 грн. за період з 08.10.2013 по 21.07.2016 за прострочення розрахунків за товар (а.с. 22).

Суд перевіривши нарахування позивачем 3 % річних в сумі 15 835,39 грн. за період з 08.10.2013 по 21.07.2016 встановив, що після перерахунку з використанням програми Ліга-Закон належна сума 3 % річних становить 15 886,08 грн. (а.с. 22), однак позивач свої вимоги в частині стягнення 3 % річних у бік збільшення не змінив, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 15 835,39 грн. як 3% річних за період з 08.10.2013 по 21.07.2016 .

Суд перевіривши нарахування позивачем інфляційних в сумі 108 444,65 грн. за період з 08.10.2013 по 21.07.2016 встановив, що після перерахунку з використанням програми Ліга-Закон належна сума інфляційних витрат становить 137 081,13 грн. (а.с. 22), однак позивач свої вимоги в частині стягнення інфляційних витрат у бік збільшення не змінив, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 108 444,65 грн. інфляційних за період з 08.10.2013 по 21.07.2016 року.

Доказів проведення розрахунку за цими платежами відповідач суду не надав.

Заперечень проти доводів та розрахунків позивача відповідач суду не надав, докази проведення повного розрахунку за позовними вимогами у справі відсутні.

На підставі викладеного, суд вважає, що позивач довів наявність порушеного права та обґрунтованість підстав для задоволення позовних вимог і позов підлягає до повного задоволення - з відповідача на користь позивача слід стягнути 153 522,00 грн. основного боргу, 15 835,39 грн. як 3% річних, 108 444,65 грн. інфляційних на підставі договору № 1709-01 про поставку товару від 17.09.2013 року.

На підставі ст. 49 ГПК України, при задоволенні позову з відповідача на користь позивача слід стягнути 4 167,03 грн. судового збору повністю.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агровіт" (ідентифікаційний код 34334001, Черкаська область, Уманський район, смт. Бабанка, вул. Леніна, 1) на користь Приватного підприємства "Агротехазот" (ідентифікаційний код 36968390, м. Житомир, вул. Павла Сингаївського, 4 оф. 4) -- 153 522,00 грн. основного боргу, 15 835,39 грн. як 3% річних, 108 444,65 грн. інфляційних на підставі договору № 1709-01 про поставку товару від 17.09.2013 року та 4167,03 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 29 серпня 2016 року (понеділок)

Суддя Н.М. Спаських