номер провадження справи 2/72/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2016 Справа № 908/1992/16

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства "Дніпрорудненські теплові мережі",

м. Дніпрорудне, Запорізька область,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

м. Василівка, Запорізька область,

про стягнення 3050,81 грн.

представники сторін:

від позивача: Гайдай О.І. (довіреність №05/002 від 04.01.2016 р.);

від відповідача: не з'явився ;

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулось комунальне підприємство "Дніпрорудненські теплові мережі" з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення основного боргу в розмірі 2391,51 грн. за договором № 63 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.10.2013 р., 3% річних в сумі 104,69 грн., інфляційних втрат в сумі 554,61 грн., всього - 3050,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01.10.2013 р. між позивачем і відповідачем був укладений договір № 63 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Згідно умов договору позивач забезпечує надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в частині надання послуг з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання у житловому будинку АДРЕСА_2. В порушення взятих на себе зобов'язань, відповідач не сплатив за надані по об'єкту житлово-комунальні послуги за період з жовтня 2013 року по червень 2016 року, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 2391,51 грн.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 11, 16, 525, 526, 530, 612, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 216-218, 275-277 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду від 01.08.2016 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 2/72/16 та призначено розгляд справи на 01.09.2016 р.

В судовому засіданні 01.09.2016 р. був присутній лише представник позивача, за заявою якого фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Також надав письмові пояснення, в яких уточнив, що в розрахунку 3% річних кількість днів розраховувалась щомісячно з 21 числа місяця, в якому мали бути проведені платежі, до 20 числа наступного місяця.

Вказані уточнення позовних вимог не суперечать ст. 22 ГПК України та прийняті судом до розгляду.

Відповідач в судове засідання 01.09.2016 р. уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав.

Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся завчасно ухвалою суду, яку було надіслано на зазначену в позові та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу відповідача (71600, АДРЕСА_1). На час судового засідання 01.09.2016 р. надіслана кореспонденція на адресу суду без вручення не повернулась.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За таких обставин, враховуючи положення ст. 64 ГПК України, суд вважає відповідача таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Статтею 75 ГПК України передбачено, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, і розгляд справи можливий без присутності представника відповідача.

В судовому засіданні 01.09.2016 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне.

01.10.2013 р. комунальним підприємством "Дніпрорудненські теплові мережі" (виконавець, позивач у справі) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач, відповідач у справі) укладено договір № 63 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - договір), предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в частині надання послуг з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання (далі - послуги) у житловому будинку (гуртожитку) № 6 по вул. Набережна у м. Дніпрорудне, а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. (п.1 договору).

За умовами п. 2 договору виконавець надає послуги відповідно до затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, копія якого додається до цього договору.

Згідно з п. 3 договору розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить 0,66 грн. за 1 кв. м. загальної площі приміщення S=109,8 мІ. В тому числі:

- з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання - 0,23 гривень за 1 кв. м. загальної площі;

- з поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання - 0,43 гривень за 1 кв. м. загальної площі.

Пунктом 5 договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше, ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, на підставі виставлених рахунків. Може застосовуватись авансова система оплати послуг. Оплата за надані послуги здійснюється в розмірі і в строки, встановлені рішенням виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради, яке є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до пп. 1 п. 11 договору споживач зобов'язався оплачувати послуги в установлений цим договором строк.

У п. 20 договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 01.10.2016 р. У разі, коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається продовженим на наступний період.

Таким чином, договір є чинним на момент розгляду даної справи судом.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з жовтня 2013 року по червень 2016 року позивач надав відповідачеві житлово-комунальні послуги загальну суму 2391,51 грн., що підтверджується актами про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та рахунками від 31.10.2013 р., від 30.11.2013 р., від 31.12.2013 р., від 31.01.2014 р., від 28.02.2014 р., від 31.03.2014 р., від 30.04.2014 р., від 31.05.2014 р., від 30.06.2014 р., від 31.07.2014 р., від 31.08.2014 р., від 30.09.2014 р., від 31.10.2014 р., від 30.11.2014 р., від 31.12.2014 р., від 31.01.2015 р., від 28.02.2015 р., від 31.03.2015 р., від 30.04.2015 р., від 31.05.2015 р., від 30.06.2015 р., від 31.07.2015 р., від 31.08.2015 р., від 30.09.2015 р., від 31.10.2015 р., від 30.11.2015 р., від 31.12.2015 р., від 31.01.2016 р., від 29.02.2016 р., від 31.03.2016 р., від 30.04.2016 р., від 31.05.2016 р., від 30.06.2016 р. - на суму 72,47 грн. кожний.

Акти за період з жовтня 2013 року по травень 2014 року не підписані, акти з червня 2014 року підписані з боку відповідача.

Разом із цим суд зазначає, що умовами договору складання актів не передбачено, а оплата є фіксованою, обчислюється виходячи із площі займаного приміщення та становить 72,47 грн. на місяць і сплачується на підставі рахунків. Акти та рахунки за спірний період відповідачем отримувались щомісячно нарочним, що підтверджується копією сторінок журналу реєстрації вихідної кореспонденції позивача.

Таким чином, відповідно до умов п. 5 договору оплата мала бути здійснена відповідачем до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі виставлених рахунків.

За спірний період оплата відповідачем не здійснювалась, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги в розмірі 2391,51 грн.

Правовідносини сторін врегульовані договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №63 від 01.10.2013 р.

У ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення умов п. 5 договору споживач не здійснював оплату наданих йому в період з жовтня 2013 року по червень 2016 року житлово-комунальних послуг до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 2391,51 грн.

Позивач надав суду акт звірки взаємних розрахунків сторін №56 станом на 01.04.2016р., в якому відповідач підтвердив, що за період з жовтня 2013 року по березень 2016 року оплати ним не здійснювались і заборгованість перед позивачем становила 2174,10 грн.

Статтею 33 ГПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості в розмірі 2391,51 грн. або обґрунтованих заперечень проти позову.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача 2391,51 грн. основного боргу підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 104,69 грн. та інфляційні втрати у розмірі 554,61 грн. за період з листопада 2013 року по липень 2016 року. Позивач надав суду письмові пояснення, в яких уточнив, що в розрахунку 3% річних кількість днів розраховувалась щомісячно з 21 числа місяця, в якому мали бути проведені платежі, до 20 числа наступного місяця.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто у разі прострочення виконання грошового зобов'язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за загальний період з 21.11.2013 р. по 20.07.2016 р. (згідно уточнень позивача), суд встановив, що за 2016 рік позивач здійснив розрахунок, виходячи з 365 днів у році, у той час у 2016 році 366 днів. Також за березень 2015 року в розрахунку 3% річних (колонка 5) вказана невірна сума простроченого платежу - 1304,46 грн. замість 1231,99 грн. Вказані помилки призвели до завищення суми 3% річних. За розрахунком суду за вказаний період 3% річних становлять 98,33 грн. В цій сумі позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог стягнення інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В даному випадку відповідно до встановлених судом періодів прострочення (21.11.2013 р. по 20.07.2016 р.) в межах заявлених позовних вимог (інфляція розрахована позивачем по червень 2016 року), інфляційні втрати слід розраховувати за період з грудня 2013 року по червень 2016 року. Отже, позивач невірно почав нараховувати інфляційні втрати з листопада 2013 року. Однак за розрахунком суду сума інфляційних втрат за період з грудня 2013 року по червень 2016 року є більшою, ніж заявлено позивачем, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають задоволенню в заявленій сумі - 554,61 грн.

Таким чином, позовні вимоги задоволені судом частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (71600, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь комунального підприємства "Дніпрорудненські теплові мережі" (71630, Запорізька область, Василівський район, м. Дніпрорудне, вул. Героїв праці, 11, ідентифікаційний код 32597943) борг за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в частині надання послуг з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання у сумі 2391,51 грн. (дві тисячі триста дев'яносто одна грн. 51 коп.), інфляційні втрати в сумі 554,61 грн. (п'ятсот п'ятдесят чотири грн. 61 коп.), 3% річних у сумі 98,33 грн. (дев'яносто вісім грн. 33 коп.) та судовий збір в сумі 1375,13 грн. (одна тисяча триста сімдесят п'ять грн. 13 коп.).

Видати наказ.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Суддя Т.В.Мойсеєнко

Рішення оформлено та підписано 05.09.2016 р.

і набирає законної сили після закінчення

десятиденного строку з дня його підписання.