ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2016 р. Справа № 926/253/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства Авіакомпанія Буковина від 10.06.16р., №34-111

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 10.05.2016р.

у справі № 926/253/16

за позовом Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль, м. Бориспіль Київської області

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Авіакомпанія Буковина м. Чернівці

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Регіонального відділення Фонду державного майна по Київській області

про розірвання договору оренди нерухомого майна, зобовязання повернути нерухоме майно та стягнення 22493,29 грн. заборгованості,

представники сторін:

- від позивача ОСОБА_3;

- від відповідача не зявився;

- від третьої особи не зявився.

Права та обовязки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України сторонам розяснено. Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 10.05.2016 р. у справі №926/253/16 (суддя Ніколаєв М.І.) частково задоволено позов Державного підприємства (надалі ДП) Міжнародний аеропорт Бориспіль, зобовязано Приватне акціонерне товариство (надалі ПрАТ) «Авіакомпанія «Буковина» повернути позивачу нерухоме майно - нежитлове приміщення №12 на 1-му поверсі бізнес-центру вантажного терміналу (інв. №47565) загальною площею 15,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль». В частині стягнення 22493,29 грн. боргу провадження у справі припинено, в решті позову відмовлено.

Оскаржуваним рішенням встановлено, що строк дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №703/02.1.2-24-153 від 30.10.2008 р. закінчився 01.10.2012 р., а сторони не укладали додаткових угод щодо продовження його строку дії. Відтак, оскільки договір припинив свою дію, це має наслідком: 1) неможливість його розірвання в судовому порядку (у задоволенні позову в цій частині слід відмовити); 2) обовязок відповідача повернути позивачу орендоване нерухоме майно. В частині стягнення 19606,05 грн. основного боргу, 2605,53 грн. пені, 173,63 грн. 3% річних та 108,08 грн. інфляційних втрат провадження у справі припинено на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України, у звязку із сплатою вищевказаних сум, що мало місце після порушення провадження у справі.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, ПрАТ Авіакомпанія Буковина оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі скаржник зазначив, що місцевим господарським судом під час розгляду справи: 1) до участі у справі не було залучено особу, яка має безпосереднє відношення до справи - Регіональне відділення Фонду державного майна по Київській області; 2) було безпідставно прийнято заяву позивача №35-22/1-08 від 04.03.2016р. про зміну предмета позову, яка не відповідає, на думку скаржника, вимогам ст.22 ГПК України.

ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач звернув увагу на те, що заява про зміну предмета позову була подана до початку розгляду справи по суті без зміни підстав позову та із відповідністю до вимог ст.22 ГПК України. Вказав на помилковість тверджень скаржника про незалучення Регіонального відділення Фонду державного майна по Київській області до участі у справі, оскільки ухвалою суду першої інстанції від 10.03.2016р. останнє було залучено як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Скаржник та третя особа не забезпечили явку повноважних представників в судове засідання, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с. 6, 7, 71, том 2).

Оскільки в матеріалах справи міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті та, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без представника скаржника та третьої особи.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

30.10.2008р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавцем), ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (балансоутримувачем) та ВАТ «Авіакомпанія «Буковина» (орендарем) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №703/02.1.2-24-153 (надалі договір), відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення №10 на першому поверсі офісної будівлі СПВО площею 15,0 кв.м., яке знаходиться на балансі балансоутримувача та розміщене за адресою: Київська область м. Бориспіль, аеропорт (а.с. 14-23, том 1).

Відповідно пункту 2.1 договору майно вважається переданим в користування орендарю з дати підписання сторонами акту передачі-приймання майна.

На підставі акта приймання-передачі від 03.11.2008р. приміщення №10 на першому поверсі офісної будівлі СПВО площею 15,0 кв.м. передано в оренду відповідачу (а.с. 24, том 1).

Відповідно до п.14.1 договору, його укладено строком на два роки одинадцять місяців, що діє з моменту підписання акту передачі-приймання майна.

Додатковою угодою №1 від 05.10.2011р. (а.с. 25, том 1) сторони внесли зміни до договору оренди в частині назви орендаря у звязку зі зміною його організаційно-правової форми з ВАТ на ПрАТ.

Додатковою угодою №2 від 19.03.2012р. (а.с. 26-29, том 1) до договору оренди було внесено зміни в частині найменування приміщення, яке передано в оренду, у звязку з переоформленням свідоцтва на право власності на нерухоме майно, та зазначено нове найменування, яке слід читати по тексту договору та додатків до нього: нежитлове приміщення №12 на 1-му поверсі бізнес-центру вантажного терміналу (інв. №47565), загальною площею 15,0 кв.м.

Крім того, продовжено дію договору до 01.10.2012р. включно (п. 4 додаткової угоди №2), а також внесено низку змін щодо розміру орендної плати, порядку її сплати, утримання та страхування орендованого майна, відповідальності орендаря, реквізитів сторін.

У звязку із невиконанням відповідачем своїх зобовязань із сплати орендної плати, ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», зверталося до нього з претензіями від 20.11.2015р. №35-28/5-125 та від 27.11.2015р. №35-28/5-137 (а.с. 46-54, том 1), а згодом з позовом у даній справі про стягнення 19606,05 грн. основного боргу за період з липня по грудень 2015р., а також 2605,53 грн. пені, 173,63 грн. 3% річних та 108,08 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 16.08.2015р. по 11.02.2016р. (всього 22493,29 грн.).

У відзиві на позов відповідач первинно заявлені вимоги визнав у повному обсязі (а.с. 67, том 1).

09.03.2016р. позивач подав до Господарського суду Чернівецької області заяву про зміну предмета позову, відповідно до якої просив: розірвати договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.10.2008р. №703/02.1.2-24-153; повернути державне нерухоме майно нежитлові приміщення №12 на 1-му поверсі бізнес-центру вантажного терміналу (інв. №47565), шляхом виселення відповідача та підписання акту приймання-передачі; стягнути з відповідача 22493,29 грн. боргу (а.с. 83-96, том 1).

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 10.03.2016р. у даній справі (а.с. 99, том 1) задоволено заяву позивача про зміну предмета позову та залучено до участі у справі Регіональне відділення Фонду державного майна по Київській області як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Після порушення провадження у справі, відповідачем було погашено 22493,29 грн. заборгованості перед позивачем, що підтверджується квитанціями №18 від 16.03.2016р. та №9 від 15.03.2016р. (а.с. 108, 111-112, том 1).

В додаткових поясненнях від 07.04.2016р. позивач уточнив позовну вимогу щодо повернення майна, виклавши її в такій редакції: зобовязати ПрАТ «Авіакомпанія «Буковина» повернути ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» нерухоме майно - нежитлове приміщення №12 на I-му поверсі бізнес-центру вантажного терміналу (інв. №47565) загальною площею 15,0 кв.м. (а.с. 128-130, том 1).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

Згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України).

Статтею 763 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно зі ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься в частині другій статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Водночас, пунктом 14.4 договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невідємною частиною договору при обовязковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти обєктом оренди.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Зі змісту зазначених правових норм та виходячи з положень п. 14.4 договору вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, виключно за умови підписання додаткової угоди, яка є невідємною частиною договору, при обовязковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти обєктом оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, Міністерство Інфраструктури України листом від 18.07.2013р. погодило продовження строку дії договору до 30.09.2014р. (а.с. 116-117, том 1). Проте, як з матеріалів справи, так і з пояснень сторін не вбачається, що між ними укладались будь-які додаткові угоди щодо продовження строку дії договору оренди.

Таким чином, судом першої інстанції було вірно встановлено, що строк дії договору закінчився 01.10.2012р., а отже договір є припиненим на підставі ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Пунктами 5.8 та 14.9 договору передбачено, що у разі припинення або в разі розірвання договору орендар протягом трьох робочих днів зобовязується повернути балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Обовязок орендаря повернути орендодавцеві об'єкт оренди у разі закінчення строку дії договору оренди, на умовах, зазначених у договорі оренди передбачений також ст. 785 ЦК України та ч.1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Враховуючи, що договір оренди №703/02.1.2-24-153 від 30.10.2008р. припинив свою дію, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про необхідність задоволення позову в частині зобовязання відповідача повернути позивачу орендоване нерухоме майно: нежитлове приміщення №12 на 1-му поверсі бізнес-центру вантажного терміналу (інв. №47565) загальною площею 15,0 кв.м. та про відмову в задоволенні позову щодо розірвання договору оренди в судовому порядку.

Перевіривши рішення суду першої інстанції щодо припинення провадження у справі в частині стягнення 19606,05 грн. основного боргу, 2605,53 грн. пені, 173,63 грн. 3% річних та 108,08 грн. інфляційних нарахувань на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України у звязку із сплатою вищевказаних сум, що мало місце після порушення провадження у справі, колегія суддів дійшла висновку про його обґрунтованість в цій частині.

Судова колегія не погоджується із твердженнями скаржника про те, що судом першої інстанції було безпідставно прийнято заяву позивача №35-22/1-08 від 04.03.2016р., яка не відповідає вимогам ст.22 ГПК України, оскільки одночасно спрямована на зміну підстав та предмета позову.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України, до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. Крім цього, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п.3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18, право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Дослідивши заяву позивача №35-22/1-08 від 04.03.2016р., колегія суддів зазначає, що: 1) позивач подав вказану заяву до початку розгляду справи по суті; 2) заява подана із дотриманням вимог ст.ст.54,57 ГПК України; 3) у поданій заяві позивач не змінює підстави позову, оскільки такою як було, так і залишилось неналежне виконання відповідачем умов договору оренди №703/02.1.2-24-153 від 30.10.2008р.; 4) у поданій заяві позивач змінює лише предмет позову, що виявилось у предявленні двох додаткових вимог, окрім первинно заявленої. Таким чином, заява позивача №35-22/1-08 від 04.03.2016р. відповідає вимогам ст.22 ГПК України і правомірно була прийнята судом першої інстанції.

Стосовно того, що судом було безпідставно не залучено до участі у справі особу, яка має безпосереднє відношення до цієї справи, а саме Регіональне відділення Фонду державного майна по Київській області, то таке твердження не відповідає дійсності, оскільки ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 10.03.2016р. останнє залучено до участі у справі як третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія, прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 10.05.2016 р. у справі №926/253/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства Авіакомпанія Буковина без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в Господарський суд Чернівецької області.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Данко Л.С.