ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2016 р. Справа № 922/1340/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Ільїн О.В.. суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Довбиш А.О.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №14-96 від 18.04.2014 року),

відповідача ОСОБА_2о. (довіреність №32/17 від 12.01.2016 року),

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх.2131Х/1-38) на рішення господарського суду Харківської області від 06.07.2016 року

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м.Київ

до Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної адміністрації, м.Харків,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України" м. Київ (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної адміністрації (далі за текстом - відповідач) суму пені у розмірі 1 024 595,24 грн., інфляційних втрат 2 185 621,89 грн. та 3% річних у сумі 164 961,15 грн, посилаючись на неналежне виконання останнім своїх зобов'язань за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу природного газу № 1807/14-ТЕ-32 від 09.12.2013 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.07.2016 року у справі № 922/1340/16 (суддя Жельне С.Ч.) в позові відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, зазначає, що заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу від 09.12.2013 року №1807/14-ТЕ-32 сплачена ним повністю, розрахунки були проведені на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень, уклавши які, сторони тим самим змінили строк і порядок проведення розрахунків за природний газ, що свідчить про відсутність у позивача підстав для нарахування пені та застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

09.12.2013 року між ПАТ НАК Нафтогаз України (продавець) та Комунальним підприємством теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №1807/14-ТЕ-2 (далі-договір) (а.с.10 ).

Відповідно до п.п.1.1, 1.2 договору, продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Пунктом 2.1. договору визначено, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 10304,140 тис. куб. м.

Ціну за 1000 куб. м природного газу сторони обумовили в п. 5.1-5.2 договору.

Згідно п. 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Порядок здійснення оплати передбачений пунктом п. 6.1 договору, відповідно до якого, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно із п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє у частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11 договору).

30.01.2014 року сторони уклали Додаткову угоду №1 до договору, якою внесли зміни до п.5.2 договору стосовно ціни природного газу, а також п.12 договору, виклавши банківські реквізити продавця в новій редакції (а.с.16).

29.04.2014 року сторони уклали Додаткову угоду №2 до договору, в якій виклали п.1.2 договору в наступній редакції: «Газ, що продається за цим договором, використовується виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням» (а.с.17).

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, на виконання п.2.1 договору позивачем протягом січня грудня 2014 року передано відповідачу природний газ на загальну суму 9569551,57 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 року, від 28.02.2014 року, від 31.03.2014 року, від 30.04.2014 року, від 31.10.2014 року, від 30.11.2014 року, від 31.12.2014 року.

Вказані акти підписані сторонами, скріплені їх печатками та погоджені газотранспортним підприємством (а.с.18-31).

30.04.2016 року сторони підписали акт звіряння розрахунків, з якого вбачається, що заборгованість відповідача за природний газ, поставлений за договором №1807/14-ТЕ-32 від 09.12.2013 року відсутня (а.с.188).

Як зазначає позивач, станом на день подачі позову, відповідачем в повному обсязі сплачено суму основного боргу, однак розрахунки за поставлений природний газ здійснювались несвоєчасно, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 1024595,24 грн., інфляційні нарахування в розмірі 2185621,89 грн. та 3% річних в сумі 164961,15 грн.

Відповідач проти позову заперечував та у відзиві на позовну заяву зазначив, що на виконання п.24 ст.14 та п. 2 ст.16 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місце вим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, пос луги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспорту валися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вар тості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення та рифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою КМУ від 29.01.2014 р. №30, між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департа ментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської об ласної державної адміністрації, у 2014 році були укладені наступні договори про організацію взаєморозрахунків.

Так, 24.09.2014 року між Комунальним підприємством теплових мереж Харківського району Харківської районної адміністрації та ПАТ НАК Нафтогаз України укладено договір про організацію взаєморозрахунків №366/30, за умовами якого відповідач зобовязався перерахувати позивачу 3392806,26 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2014 рік згідно з договором від 19.12.2013 року №1807/14-ТЕ-32 (а.с.64).

26.12.2014 року між Комунальним підприємством теплових мереж Харківського району Харківської районної адміністрації та ПАТ НАК Нафтогаз України укладено договір про організацію взаєморозрахунків №1630/30, за умовами якого відповідач зобовязався перерахувати позивачу 262892 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2014 рік згідно з договором від 19.12.2013 року №1807/14-ТЕ-32 (а.с.67).

На виконання вказаних договорів про організацію взаєморозрахунків відповідач сплатив позивачу заборгованість за поставлений природний газ на суму 3655698,26 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №18 від 29.12.2014р. та №19 від 30.09.2014 року (а.с.66, 69).

Також між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації були укладені спільні протокольні рішення від 16.10.2014р., 17.11.2014р., 16.12.2014р., 20.01.2015р., 17.02.2015р., 19.03.2015р., 16.04.2015р., 19.05.2015р., 17.06.2015р., 17.07.2015р., 18.09.2015р., 18.08.2015р., 19.10.2015р., 19.11.2015р. (які за своїм змістом є договорами про організацію взаєморозрахунків) про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, на виконання яких відповідач сплатив позивачу грошові кошти в розмірі 4143930 грн. за природний газ 2014 року, поставлений на підставі договору від 09.12.2013 року №1807/14-ТЕ-32, про що свідчать платіжні доручення, які містяться в матеріалах справи (а.с.70-110).

Як зазначає відповідач, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків та спільні протокольні рішення, сторони змінили порядок та строки проведення розрахунків за поставлений природний газ, у звязку з чим відсутні підстави для застосування санкцій, передбачених умовами договору купівлі-продажу від 09.12.2013 року №1807/14-ТЕ-32, а також наслідків за порушення грошового зобовязання.

Колегія суддів враховує наступне.

На виконання Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік, Кабінетом Міністрів України 29.01.2014р. було прийнято постанову № 30 Про затвердження порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку із невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 4 вказаної постанови, підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, та іншим учасникам розрахунків з погашення заборгованості.

На виконання приписів постанови КМУ № 30 між Комунальним підприємством теплових мереж Харківського району Харківської районної адміністрації та ПАТ НАК Нафтогаз України укладено договори про організацію взаєморозрахунків №366/30 від 24.09.2014 року, №1630/30 від 26.12.2014 року, за умовами яких відповідач зобовязався перерахувати позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2014 рік згідно з договором від 09.12.2013 року №1807/14-ТЕ-32. Вказані договори також були підписані Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департа ментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської об ласної державної адміністрації,

В п.10 договорів сторони зобовязались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Так, відповідно до п.7 договору №366/30 Комунальне підприємство теплових мереж Харківського району Харківської районної адміністрації (сторона четверта) перераховує на рахунок НАК «Нафтогаз України» (сторона пята ) 3392806,26 грн. грн. за спожитий природний газ за 2014 рік згідно з договором від 09.12.2013 року №1807/14-ТЕ-32 (а.с.64).

На виконання вказаного договору відповідач перерахував позивачу 3392806,26 грн., про що свідчить платіжне доручення №19 від 30.09.2014 року (а.с.66).

Відповідно до п.7 договору №1630/30 Комунальне підприємство теплових мереж Харківського району Харківської районної адміністрації (сторона четверта) перераховує на рахунок НАК «Нафтогаз України» (сторона пята ) 262892 грн. за спожитий природний газ за 2014 рік згідно з договором від 09.12.2013 року №1807/14-ТЕ-32 (а.с.67).

В матеріалах справи міститься платіжне доручення №18 від 29.12.2014 року, що свідчить про перерахування відповідачем на рахунок позивача грошових коштів в сумі 262892 грн. для погашення заборгованості за поставлений природний газ (а.с.69).

Також між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації були укладені спільні протокольні рішення від 16.10.2014р., 17.11.2014р., 16.12.2014р., 20.01.2015р., 17.02.2015р., 19.03.2015р., 16.04.2015р., 19.05.2015р., 17.06.2015р., 17.07.2015р., 18.09.2015р., 18.08.2015р., 19.10.2015р., 19.11.2015р. про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету (а.с.70-110).

Відповідно до п.1 предметом спільних протокольних рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Згідно п.3 спільних протокольних рішень сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків, зокрема визначили, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

В п.2.5 спільних протокольних рішень зазначено, що грошові кошти перераховуються Комунальним підприємством теплових мереж Харківського району Харківської районної адміністрації на користь НАК «Нафтогаз України» за природний газ за 2014 рік згідно з договором від 09.12.2013 року №1807/14-ТЕ-32.

Так, на виконання п.2.5 спільного протокольного рішення №2008 від 16.10.2014 року відповідач перерахував позивачу 58645 грн. платіжним дорученням №17 від 20.10.2014 року (а.с.72).

На виконання п.2.5 спільного протокольного рішення №2156 від 17.11.2014 року відповідач перерахував позивачу 64785 грн. платіжним дорученням №19 від 18.11.2014 року (а.с.75).

На виконання п.2.5 спільного протокольного рішення №2381 від 16.12.2014 року відповідач перерахував позивачу 87347 грн. платіжним дорученням №20 від 18.11.2014 року (а.с.78).

На виконання п.2.5 спільного протокольного рішення №23 від 20.01.2015 року відповідач перерахував позивачу 620225 грн. платіжним дорученням від 21.01.2015 року (а.с.81).

На виконання п.2.5 спільного протокольного рішення №288 від 17.02.2015 року відповідач перерахував позивачу 938403 грн. платіжним дорученням №22 від 24.02.2015 року (а.с.84).

На виконання п.2.5 спільного протокольного рішення №597 від 19.03.2015 року відповідач перерахував позивачу 763676 грн. платіжним дорученням №24 від 20.03.2015 року (а.с.87).

На виконання п.2.5 спільного протокольного рішення №769 від 16.04.2015 року відповідач перерахував позивачу 540658 грн. платіжним дорученням №25 від 20.04.2015 року (а.с.90).

На виконання п.2.5 спільного протокольного рішення №1085 від 19.05.2015 року відповідач перерахував позивачу 436938 грн. платіжним дорученням №25 від 20.05.2015 року (а.с.93).

На виконання п.2.5 спільного протокольного рішення №1346 від 17.06.2015 року відповідач перерахував позивачу 91327 грн. платіжним дорученням №25 від 18.06.2015 року (а.с.96).

На виконання п.2.5 спільного протокольного рішення №1584 від 17.07.2015 року відповідач перерахував позивачу 9236 грн. платіжним дорученням №27 від 20.07.2015 року (а.с.99).

На виконання п.2.5 спільного протокольного рішення №1950 від 18.09.2015 року відповідач перерахував позивачу 11292 грн. платіжним дорученням №31 від 21.09.2015 року (а.с.102).

На виконання п.2.5 спільного протокольного рішення №1727 від 18.08.2015 року відповідач перерахував позивачу 5023 грн. платіжним дорученням №29 від 19.08.2015 року (а.с.105).

На виконання п.2.5 спільного протокольного рішення №2121 від 19.10.2015 року відповідач перерахував позивачу 1939 грн. платіжним дорученням №36 від 20.10.2015 року (а.с.108).

На виконання п.2.5 спільного протокольного рішення №2434 від 19.11.2015 року відповідач перерахував позивачу 514436 грн. платіжним дорученням №38 від 20.11.2015 року (а.с.111).

Колегія суддів враховує, що заборгованість, на яку позивачем нараховано пеню, 3 % річних та інфляційні втрати погашена відповідачем на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень, що також підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків від 30.04.2016 року (а.с.188).

Колегія суддів приймає до уваги наступне.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України)

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога про застосування до відповідача наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України та неустойки у вигляді сплати пені за порушення строків внесення платежів за договором купівлі-продажу природного газу від 19.11.2013 року №1601/14-ТЕ-32.

За змістом приписів статті 549, 625 ЦК України обовязковою умовою стягнення з відповідача на користь позивача пені, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання є встановлений факт прострочення боржником виконання такого зобовязання.

Колегія суддів вважає, що уклавши договори №366/30, №1630/30 про організацію взаєморозрахунків та спільні протокольні рішення, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за поставлений природний газ за періоди, на які були нараховані суми 3% річних, інфляційних та пені, що є предметом розгляду у даній справі.

Отже, санкції, передбачені пунктом 7.2 договору, підлягають застосуванню лише у разі здійснення оплати поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями.

Аналогічна правова думка міститься в постановах Верховного суду України від 30.09.2014 року у справі №922/2339/13, від 09.09.2014 року у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 16.09.2014 року у справі №5011-42/1230-2012-69/542-2012, від 25 березня 2015 р. у справі № 3-23гс15.

При цьому, відповідач у строки, встановлені договорами про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями, остаточно розрахувався з позивачем за поставлений природний газ, що підтверджується платіжними дорученнями, що містяться в матеріалах справи.

Позивач прийняв кошти, чим визнав виконання зобовязань по сплаті за природний газ на умовах, передбачених договорами про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями..

Умовами укладених сторонами договорів про взаєморозрахунки передбачено, що після виконання договору сторони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору (п.15 договорів).

Отже, враховуючи встановлені по справі обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені та застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, у звязку з відсутністю прострочення оплати за поставлений природний газ у строки, встановлені договорами про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що договори про організацію взаєморозрахунків не містять положень про розповсюдження їх дії на відносини сторін, що склалися до його укладення, у звязку з чим наявні підстави для нарахування неустойки, 3% річних та інфляційних втрат на суми, сплачені відповідно до вказаних договорів до їх укладення.

Колегія суддів зазначає, що умовами договорів про організацію взаєморозрахунків, які укладені сторонами у даній справі, передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобовязань перед кредитором, які виникли на підставі договору №1807/14-ТЕ-32 від 09.12.2013 року

Так, за змістом п. 10 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобовязалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

Договори набули чинності і державою профінансовано погашення заборгованості у сумі 3655698,26 грн.

При цьому, договори не передбачали можливості існування між сторонами інших грошових зобовязань та підстав для інших грошових вимог.

Судовою колегією встановлено, що відповідач дотримався строків виконання зобовязання.

Крім того, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків, сторони змінили порядок та строки проведення розрахунків за поставлений газ, а відповідач дотримався строків та порядку оплати, встановлених у вказаних договорах, у звязку з чим відсутні підстави для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат за період до укладення договорів, що відповідає практиці Верховного суду України, яка наведена вище в постанові.

За таких обставин, оскільки розрахунок за поставлений газ відбувся у порядку та строки, які визначено договорами про організацію взаєморозрахунків, а сторони в п.15 вказаних договорів передбачили, що після виконання договору не матимуть одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору, правові підстави для застосування санкцій, визначених умовами договору купівлі-продажу природного газу №1807/14-ТЕ-32 від 09.12.2013 року, а також наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України відсутні.

Також в апеляційній скарзі позивач зазначає, що спільні протокольні рішення, на підстав яких було проведено розрахунки з позивачем, не містять посилань на зміну порядку розрахунків між сторонами договору купівлі-продажу природного газу.

Колегія суддів зазначає, що згідно п.3 спільних протокольних рішень сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків, зокрема визначили, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Отже, уклавши спільні протокольні рішення сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за спожитий природний газ, поставлений відповідно до договору №1807/14-ТЕ-32 від 09.12.2013 року.

Для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України та нарахування пені, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем дотримано строки виконання зобовязань за спільними протокольними рішеннями.

Враховуючи наведене, доводи апелянта є необґрунтованими.

Також в апеляційній скарзі позивач зазначає, що частина заборгованості сплачена відповідачем самостійно, поза межами порядку та строків, визначених договорами про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями.

Колегія суддів зазначає, що позивачем ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час апеляційного провадження у даній справі, не надано суду доказів здійснення відповідачем самостійно оплат за поставлений природний газ у 2014 році.

Докази порушення відповідачем умов договорів про організацію взаєморозрахунків (п.10) та спільних протокольних рішень (п.3), матеріали справи не містять.

В судовому засіданні 18.09.2016 року представник відповідача пояснив, що самостійна оплата за договором купівлі-продажу природного газу була здійснена ним лише одноразово платіжними дорученнями №528 та №454 від 21.03.2014 року на загальну суму 100000 грн. за поставлений природний газ у січні 2014 року.

Колегія суддів зазначає, що у січні 2014 року позивач поставив відповідачу природний газ на суму 2768368,86 грн., про що свідчать акти приймання-передачі природного газу (а.с.18,19).

Таким чином, відповідач здійснив часткову оплату за січень 2014 року в розмірі 100000 грн., однак остаточний розрахунок за поставлений у січні 2014 року природний газ був здійснений відповідачем на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень, строки виконання яких відповідачем порушено не було.

Враховуючи наведене, нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості за поставлений природний газ в січні 2014 року в розмірі 2768368,86 грн. є безпідставним, оскільки вказана сума не була сплачена відповідачем самостійно, поза межами договорів про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень.

З огляду на викладене, доводи апелянта є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду Харківської області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається, у звязку з чим апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 06.07.2016 року у справі №922/1340/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 22.08.2016 року.

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.