ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2016 року Справа № 904/2623/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач);

суддів: Вечірко І.О., Пархоменко Н.В.

при секретарі судового засідання: Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від відповідача: Штеннікова К.Б. представник, довіреність від 26.01.2016 року;

від позивача: Забара А.В. представник, довіреність від 06.04.2016 року;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека 7" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2016 року у справі № 904/2623/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека 7", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БаДМ", м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним договору поставки № 17217 від 28.12.2011 р.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2016 року у справі № 904/2623/16 (судя Мілєва І.В.) в задоволенні позову відмовлено. Витрати по сплаті судового збору покладено на позивача.

Рішення господарського суду мотивовано недоведеністю позивачем, що правочин ним укладено за наявності тяжкої обставини.

Правовою підставою відмови в позові суд зазначив положення ст.ст.11, 202, 233, 509, 525, 526, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 193, 265 Господарського кодексу України.

Не погодившись з рішенням господарського суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою. В обгрунтування скарги посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд не наддав належної оцінки доводам позивача щодо значної ринкової влади відповідача на ринку продажу лікарських засобів, які є лише у відповідача. Відсутність можливості для позивача закуповувати ліки у інших постачальників і є, на думку скаржника, обставиною, що підтверджує його позовні вимоги.

Скаржник також зазначає, що суд мав надати належну оцінку умовам спірного договору, які передбачають право відповідача у односторонньому порядку змінювати ціну товару.

Просить скасувати оскаржуване ним рішення, позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу посилається на відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи. Зазначає, що правові підстави визнання оспорюваного правочину недійсним відсутні. Доводи позивача про зайняття відповідачем монопольного становища на ринку лікарських засобів не підтверджені належними доказами, а обставини, з якими позивач пов"язує невигідність для нього спірної угоди, стосується виконання договору, а не його укладення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "БаДМ" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аптека 7" (покупець) було укладено договір поставки № 17217 (далі - договір).

Згідно умов договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця лікарські препарати та засоби, засоби гігієни та догляду за хворими, лікувальну косметику та інші форми медичного асортименту (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору (п. 1.1. договору).

Найменування, асортимент товару визначаються за цим договором на підставі прайс-листа постачальника, що діє на момент замовлення товару покупцем. Зміна та(або) оновлення такого прайс-листа здійснюється за внутрішніми правилами постачальника (п. 1.2. договору).

Кількість товару, що поставляється за цим договором, визначається покупцем при замовленні товару та зазначається у видаткових накладних на товар, який поставляється. Усі видаткові накладні є невід'ємними складовими цього договору (п. 1.3. договору).

Товар постачається за цінами, що діють на момент передачі товару за видатковою накладною (п. 3.1. договору).

Загальна сума договору (у тому числі ПДВ) складає загальну вартість товару, поставленого відповідно до умов даного договору, і визначається шляхом складення сум товарних партій визначених у видаткових накладних (п. 3.2. договору).

Поставка товару здійснюється на умовах DDP згідно з ІНКОТЕРМС 2010, якщо інше не встановлене за домовленістю сторін. Конкретне місце поставки узгоджується сторонами на кожну окрему поставку та зазначається в заявці та видаткових накладних (п. 4.1. договору).

У разі виявлення внутрішньотарної недостачі або деформації товару покупець зобов'язаний скласти Акт приймання, підписаний уповноваженою особою та скріплений печаткою покупця та направити його по факсу постачальнику протягом 3 днів з моменту отримання покупцем товару, інакше претензії по кількості або деформації товару не приймаються, а вказана кількість товару у видатковій накладній вважається фактично отриманою і покупець зобов'язаний сплатити його (п. 5.8. договору).

Покупець зобов'язується сплатити суму за товар в строки, які вказані в накладній на передачу товару (п. 6.1. договору).

Ціна товару за одиницю вказується у видатковій накладній у гривнях (п. 6.2. договору).

Покупець здійснює оплату вартості поставленого товару у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний (розрахунковий) рахунок постачальника. Днем здійснення платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, надійшла на поточний (розрахунковий) рахунок постачальника (п. 6.3. договору).

За невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків за даним договором сторони несуть відповідальність згідно чинному законодавству України (п. 7.1. договору).

У випадку порушення строку оплати поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення та, окрім того, при простроченні оплати поставленого товару на двадцять календарних днів покупець зобов'язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 30% від вартості поставленого та неоплаченого у строк товару (п. 7.2. договору).

Покупець сплачує постачальнику суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення платежу, а також десяти процентів річних від простроченої суми в порядку ст. 625 ЦК України (п. 7.3. договору).

Усі претензійні листи, що заявляються з порушенням строків та умов, розглядаються постачальником на власний розсуд (п. 8.3. договору).

Вимоги постачальника щодо повернення лікарських засобів, які згідно вимог Держлікслужби України заборонені тимчасово, та вимагають вилучення його з обігу шляхом вміщення в карантин - не приймаються до отримання окремого розпорядження Держлікслужби України щодо вилучення його з обігу шляхом повернення постачальнику (п. 8.6. договору).

Вимога покупця, щодо повернення термолабільних, медичних - імунобіологічних препаратів або лікарських засобів, що підлягають предметно - кількісному обліку за власною ініціативою покупця, що не має підстави органів Державної влади - продавцем не розглядається. В разі виявлення невідповідностей під час приймання зазначених груп препаратів, претензії приймаються протягом доби з моменту отримання покупцем товару (п. 8.7. договору).

Даний договір вступає в дію з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення їх печатками та діє до "31" грудня 2014 року (п. 12.1. договору).

Якщо сторони не мають одна до одної ніяких претензій та не заявили в письмовій формі про бажання розірвати договір, цей договір автоматично подовжується на один календарний рік на тих же умовах (п. 12.2. договору).

Дострокове розірвання договору можливе за ініціативою будь-якої сторони, при цьому зацікавлена сторона інформує про свої наміри та погоджує їх з іншою стороною у письмовому вигляді. Дострокове розірвання договору за угодою сторін не відміняє проведення розрахунків за поставлений товар по договору в повному обсязі на момент розгляду ініціативи однієї із сторін (п. 12.3. договору).

Звернувшись з позовом до суду, позивач стверджував, що відповідач є основним і найбільш вагомим постачальником для позивача, а тому позивач був змушений погоджуватися на вкрай невигідні умови договору. Відповідно до п. 3.1. договору товар поставляється за цінами, що діють на момент передачі товару за видатковою накладною. Отже, ціну на товар позивач міг дізнатися лише в момент отримання товару, що доводить відсутність факту домовленості сторін, а вказує лише на те, що відповідач встановлював ціни на власний розсуд і міг їх змінювати без згоди та погодження позивача.

Позивач зазначав, що вказаний пункт договору є не тільки вкрай невигідним для нього, але і суперечить ст. 632 Цивільного кодексу України. Відповідно до розділу 7 договору "Відповідальність сторін", відповідальність за порушення умов договору встановлена лише для позивача, однак відсутня будь-яка відповідальність за порушення умов договору для відповідача, що свідчить, на думку позивача, про те, що договір захищає лише інтереси відповідача, а для позивача є укладеним на вкрай невигідних умовах.

Відповідно до п. 8.7. договору вимога покупця щодо повернення термолабільних, медичних-імунобіологічних препаратів або лікарських засобів, що підлягають предметно-кількісному обліку за власною ініціативою покупця, що не має підстав органів державної влади - продавцем не розглядається. В разі виявлення невідповідностей під час приймання зазначених препаратів, претензії приймаються протягом доби з моменту отримання покупцем товару.

Отже, відповідно до п. 8.7. договору, у випадку поставки товару неналежної якості по вині відповідача та якщо позивач не встигне виявити неякісний товар протягом доби, позивач змушений компенсувати вартість такого товару за рахунок власних прибутків, оскільки відповідач відповідно до умов договору може не розглядати такі претензії.

Відповідно до п. 8.6. договору вимоги постачальника щодо повернення лікарських засобів, які згідно вимог Держлікслужби України заборонені тимчасово, та вимагають окремого вилучення з обігу шляхом вміщення в карантин - не приймаються до отримання окремого розпорядження Держлікслужби України щодо вилучення його з обігу шляхом повернення постачальнику. Таким чином, позивач стверджує, що договір ним було підписано без врахування власних інтересів, оскільки позивач залежний від відповідача. Крім того, незгода позивача з умовами договору могла призвести до того, що позивач міг залишитися без товарів, без яких неможливе функціонування аптек позивача, що могло призвести до банкрутства позивача. Отже, спірний договір укладено під впливом тяжкої для позивача обставини та на вкрай невигідних умовах, а тому підлягає визнанню недійсним.

Колегія суддів повністю поділяє висновок оскаржуваного рішення про те, що вищезазначені обставини, які вказував позивач в обгрунтування позову, не є підставою для задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека 7".

Так, відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 Цивільного кодексу України).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст. 203 Цивільного кодексу України).

Як вказано вище, в обґрунтування підстав визнання договору недійсним, позивач посилається на те, що він вчинений на вкрай невигідних для нього умовах, а його укладення було зумовлено загрозою банкрутства останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. (ч. 1 ст. 233 Цивільного кодексу України).

Ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 Цивільного кодексу України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо, навіть з ініціативи самого позивача. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача. (абз. 5 п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013року).

Як вказано вище, позивач вважає, що пункт 3.1. договору є не тільки вкрай невигідним для позивача, але і таким що суперечить ст. 632 Цивільного кодексу України, оскільки, ціну на товар позивач міг дізнатися лише в момент отримання товару, що доводить відсутність факту домовленості сторін, а вказує лише на те, що відповідач встановлював ціни на власний розсуд і міг їх змінювати без згоди та погодження позивача.

Однак, позивачем не взято до уваги положення ч. 1 ст. 706 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, оголошеною продавцем у момент укладення договору, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті зобов'язання, а також ч. 1, 2 ст. 632 Цивільного кодексу України, якими унормовано, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Також у позовній заяві позивач стверджує, що згідно п. 8.7. договору, у випадку поставки товару неналежної якості по вині відповідача та якщо позивач не встигне виявити неякісний товар протягом доби, позивач змушений компенсувати вартість такого товару за рахунок власних прибутків, оскільки відповідач відповідно до умов договору може не розглядати такі претензії. А відповідно до п. 8.6. договору вимоги постачальника щодо повернення лікарських засобів, які згідно вимог Держлікслужби України заборонені тимчасово, та вимагають окремого вилучення з обігу шляхом вміщення в карантин - не приймаються до отримання окремого розпорядження Держлікслужби України щодо вилучення його з обігу шляхом повернення постачальнику. Вищевказане свідчить про вкрай невигідні умови для позивача, та про порушення його прав.

Наказом Міністерства охорони здоров'я № 723 від 31.10.2011року затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами. Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами до набрання чинності цим наказом, повинні протягом шести місяців з дня набрання чинності цим наказом привести свою діяльність у відповідність із Ліцензійними умовами.

Лікарські засоби та супутні товари, що надійшли до аптечного закладу, оприбутковуються після перевірки їх фактичної кількості та проведення вхідного контролю якості, але не пізніше наступного робочого дня з моменту їх отримання. Суб'єкт господарювання повинен забезпечити відповідність матеріально-технічної бази, технічних засобів та системи забезпечення якості лікарських засобів під час їх зберігання та дистрибуції вимогам чинного законодавства та належних практик зберігання і дистрибуції лікарських засобів (п. 2.7. Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами).

Наказом Міністерства охорони здоров'я № 677 від 29.09.2014 року № затверджено Порядок контролю якості лікарських засобів під час оптової та роздрібної торгівлі.

Згідно п. 2 розділу 1 Порядку контролю якості лікарських засобів під час оптової та роздрібної торгівлі, цей Порядок регламентує механізм проведення вхідного контролю та контролю якості лікарських засобів суб'єктами господарювання, які мають ліцензії на провадження господарської діяльності з оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами, та державного контролю якості лікарських засобів під час оптової та роздрібної торгівлі

Вхідний контроль якості лікарських засобів в аптеках здійснює уповноважена особа, призначена наказом керівника суб'єкта господарювання, відповідальна за якість лікарських засобів, які надходять в аптеку. До компетенції уповноваженої особи належать підготовка та оформлення висновку вхідного контролю якості лікарських засобів з відміткою про передачу їх до реалізації. Уповноважена особа має такі обов'язки: надавати територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері контролю якості та безпеки лікарських засобів, інформацію про виявлені неякісні лікарські засоби; лікарські засоби, стосовно яких виникла підозра у фальсифікації; фальсифіковані та незареєстровані лікарські засоби, інші дефекти чи невідповідності. При виявленні зразків таких лікарських засобів вживати заходів щодо вилучення їх з обігу шляхом поміщення в спеціально відведену, чітко визначену, промарковану карантинну зону (приміщення), окремо від іншої продукції, з позначенням "Карантин" із зазначенням причин вилучення з обігу та дати переміщення (п. 1 та пп. 5 п. 2 розділу 2 Порядку контролю якості лікарських засобів під час оптової та роздрібної торгівлі).

Порядок проведення вхідного контролю якості лікарських засобів, які надходять до суб'єкта господарювання, що провадить господарську діяльність з оптової торгівлі лікарськими засобами: уповноважена особа перевіряє відповідність одержаних лікарських засобів супровідним документам щодо кількості, дозування, номерів серій, термінів придатності, реєстраційного статусу, найменування, лікарської форми, виробника; при позитивному результаті вхідного контролю уповноважена особа дає дозвіл на випуск (реалізацію) одержаних серій лікарських засобів; при негативному результаті уповноважена особа складає акт про виявлені дефекти, який є підставою для повернення партії постачальнику. Копія акта разом із копіями прибуткової (видаткової) накладної, сертифіката якості серії лікарського засобу, що видається виробником (для імпортованих лікарських засобів - імпортером (виробником або особою, що представляє виробника лікарських засобів на території України)), висновку про якість ввезеного в Україну лікарського засобу (для лікарських засобів іноземного виробництва), висновку про відповідність МІБП вимогам державних і державних і міжнародних стандартів (для медичних імунобіологічних препаратів) у десятиденний строк (якщо інше не передбачено рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері контролю якості та безпеки лікарських засобів) подається до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері контролю якості та безпеки лікарських засобів; у разі виникнення сумніву щодо якості лікарських засобів при виконанні візуального контролю уповноважена особа відбирає зразки сумнівних лікарських засобів та направляє їх до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері контролю якості та безпеки лікарських засобів, для проведення лабораторних досліджень якості лікарських засобів. На час проведення таких досліджень до остаточного вирішення питання про їх якість серії сумнівних лікарських засобів перебувають в спеціально відведеній, чітко визначеній, промаркованій карантинній зоні (приміщенні), окремо від іншої продукції, з позначенням "Карантин" із зазначенням причин вилучення з обігу та дати переміщення (п. 3 розділу 2 Порядку контролю якості лікарських засобів під час оптової та роздрібної торгівлі).

П. 8.7. та п. 8.6. договору не суперечать вимогам діючого законодавства, оскільки ст. 15 Закону України "Про лікарські засоби" передбачено, що посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері контролю якості та безпеки лікарських засобів в межах компетенції, визначеної законодавством, мають право давати обов'язкові для виконання приписи про усунення порушень стандартів і технічних умов, фармакопейних статей і технологічних регламентів, а також про усунення порушень під час виробництва, зберігання, транспортування та реалізації лікарських засобів. Позивач не позбавлений права звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері контролю якості та безпеки лікарських засобів, у разі виникнення сумніву щодо якості лікарських засобів, для проведення лабораторних досліджень якості лікарських засобів. Припис про усунення порушень посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику, є обов'язковим для виконання, зокрема і відповідачем.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач є єдиним постачальником багатьох лікарських засобів, у зв'язку із чим позивач не мав змоги вести договірні переговори.

Даній підставі позову суд першої інстанції теж наддав належну оцінку, яку апеллянт при розгляді апеляційної скарги не спростував.

Так, позивач додав до позовної заяви обігово-сальдові відомості по рахунку: 631 Контрагенти за 2011, 2012, 2013 та 2014 роки (а.с. 17-24 том 1), з яких вбачається, що позивач у 2011році мав договірні відносини з 90 виробниками та постачальниками, у 2012році мав договірні відносини з 74 виробниками та постачальниками, у 2013році мав договірні відносини з 80 виробниками та постачальниками, у 2014році мав договірні відносини з 76 виробниками та постачальниками, що свідчить про те, що відповідач міг здійснювати закупівлю товару у будь-якого іншого суб'єкту (-ів) господарювання.

Відповідно до наданого відповідачем Реєстру суб'єктів господарювання з виробництва та оптової торгівлі ЛЗ (а.с. 77-113 том 1) на території України оптову торгівлю лікарськими засобами здійснюють 915 підприємств. Вищевказана інформація є відкритою, вказаний перелік міститься на офіційному веб-сайті Державної служби з лікарських засобів - http://portal.diklz.gov.ua/PublicSite/TradeLicense/TradeLicenseList.aspx.

Таким чином, посилання позивача на відсутність інших постачальників, в яких можна закуповувати товар є безпідставними.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази письмових звернень до відповідача щодо внесення будь-яких змін до договору, в тому числі внесення змін до розділу "Відповідальність сторін", шляхом його доповнення пунктом, яким би була передбачена відповідальність постачальника за порушення умов договору. Договір сторонами виконувався.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Як зазначено у абзаці 1 пункту 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 року, у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 Цивільного кодексу України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 Господарського процесуального кодексу України). Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведеності їх переконливості.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ст.34 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи, що належними та допустимими доказами позивач не довів правомірність заявленного позову, господарським судом обґрунтовано прийнято рішення про відмову в задоволенні заявлених вимог.

Також правомірно відмовлено в задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності, враховуючи приписи п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року за №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", оскільки строки позовної давності підлягають застосуванню лише якщо судом позовні вимоги визнані обґрунтованими по суті.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101,103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2016 року у справі № 904/2623/16 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: І.О. Вечірко

Суддя: Н.В. Пархоменко

Повний текст постанови складено 25.08.2016 року.