ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2016 р. Справа № 914/1467/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Зварич О.В. Матущака О.І.,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1Л представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс-1 , вих № 436 від 27.07.2016

на рішення Господарського суду Львівської області від 13.07.2016 (суддя Щигельська О.І.)

у справі № 914/1467/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Агроскоп Інтернешнл, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс-1, с. Ставчани Львівської області

про стягнення 156 233, 73 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ Транс-Сервіс-1 про стягнення 156 233, 73 грн збитків. Позов заявлено на підставі договору на транспортно-екседициційне обслуговування № 06/03/15 від 06.03.2015, укладених позивачем з відповідачем.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.07.2016 у справі № 914/1467/16 позовні вимоги задоволено.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 156 233, 73 грн збитків та 2 343, 51 у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

При вирішенні спору місцевий суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується наявність повного складу цивільного правопорушення, оскільки відповідач в порушення договірних зобовязань не забезпечив схоронність ввіреного йому вантажу, чим спричинив збитки позивачу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ТОВ «Транс-Сервіс-1», звернулося до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 13.07.2016 та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, мотивуючи свої доводи порушення місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, покликається на те, що місцевим господарським судом не застосовано п. 2.1.10 Протоколу погодження розбіжностей до договору, в якому вказано, що перевізник зобовязується відшкодувати замовнику в повному обсязі вартість шкоди завданої вантажу, переданого для перевезення, при умові доведення вини перевізника. Отже, скаржник вважає, що сторони, відступивши від положень ст. 924 ЦК України на власний розсуд передбачили, що обовязок доведення вини покладається на замовника. Однак, вказує, що доказів вини відповідача матеріали справи не містять.

Крім того, зазначає, що судом безпідставно не залучено до участі у справі страхову компанію «Українська страхова група» та невірно застосовано п. 20.1.договору добровільного страхування. На думку скаржника, такий пункт є диспозитивним, а не імперативним.

19 вересня 2016 року позивач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначав про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Скаржник явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив. Поряд з цим, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з тим, що юрисконсульт ОСОБА_2 перебуває у відпустці.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити рішення Господарського суду Львівської області від 13.07.2016 без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Проти задоволення клопотання скаржника заперечив.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів відмовляє в його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відтак, з огляду на те, що явка представників сторін в судове засідання обовязковою не визнавалась, а неявка скаржника не перешкоджає вирішенню спору по суті, таким не подано доказів неможливості заміни представника ТОВ Транс-Сервіс-1 ОСОБА_3 ішним представником, з урахуванням наявності в матеріалах справи чинної довіреності на ОСОБА_4, підстави для задоволення клопотання відсутні.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Львівської області від 13.07.2016 у справі № 914/1467/16 залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.03.2015 ТОВ АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ (замовник) та ТОВ Транс-Сервіс-1 (перевізник) укладено договір №06/03/15 на транспортно-експедиційне обслуговування, відповідно до п. 1.1 якого перевізник зобовязався організувати і здійснити транспортне обслуговування згідно міжміського повідомлення замовника з ціллю доставки автомобільним транспортом із пунктів відправлення в пункти призначення вантажів згідно заявок замовника, а також здійснювати контроль за маршрутом вантажів та надавати інші супутні послуги за винагороду, а замовник зобовязався оплатити послуги перевізника у відповідності до даного договору .

6 березня 2015 року сторонами також підписано протокол погодження розбіжностей до вказаного договору, яким, зокрема, узгоджено редакцію п.2.1.10, п.2.2.6, п.3.5., п.4.3., п.4.7., п.4.8, п.4.9, п.4.10, п.4.11 та п.6.3.

Надалі, сторонами підписано договір-заявку на транспортне перевезення №АІ1529 від 29.03.2016, згідно з якої перевізник зобовязався доставити ввірений йому відправником вантаж до місця призначення і видати його уповноваженій особі, а замовник сплатити за перевезення встановлену плату. У заявці визначено також і маршрут перевезення вантажу м.Умань с.Розсішки м.Миколаїв із пунктом завантаження: Черкаська область, Уманський р-н, 535км автошляху Львів-Кіровоград-Знам'янка, с.Розсішки м.Умань, вул. Старицьокого, 3 Черкаська область, с.Нова Дмитрівка, вул.Жашківська, 3 та адресою доставки: Миколаївська область, с. Полігон, вул. Сонячна, 1б.

На підставі вказаної заявки та договору відповідачем надано вантажовідправнику для завантаження транспортний засіб марки DAF д/н НОМЕР_1 з напівпричепом д/н НОМЕР_2, водій ОСОБА_5, після чого складено товарно-транспортні накладні за формою №1-ТН, а саме: №АІ0020227, №АІ0020229, №АІ0020236 та №АІ0020238 від 29.03.2016 Вантажовідправником та вантажоодержувачем визначено ТОВ АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ.

Транспортний засіб перевізника завантажено таким товаром позивача: згідно з ТТН №АІ0020227 від 29.03.2016 (відповідно до видаткової накладної вантажовідправника №АІ000002498 від 29.03.2016): засіб позакореневого живлення рослин Гумістар (20л), в кількості 200л, 0,240т; згідно з ТТН №АІ0020229 від 29.03.2016 (відповідно до видаткової накладної вантажовідправника №АІ000002510 від 29.03.2016): насіння соняшника 150 тис.нас., в кількості 35 мішків, 0,5075т; згідно з ТТН №АІ0020236 від 29.03.2016 (відповідно до видаткової накладної вантажовідправника №АІ000002512 від 29.03.2016): засіб позакореневого живлення рослин Гумістар (20л), в кількості 300л, вагою брутто 0,360т; згідно з ТТН №АІ0020238 від 29.03.2016 (відповідно до видаткової накладної вантажовідправника №АІ000002514 від 29.03.2016 ): засіб позакореневого живлення рослин Гумістар (20л), в кількості 300л, вагою брутто 0,360т.

Однак, при доставці товару до пункту призначення під час розвантаження транспортного засобу та перерахунку по кількості товару представниками сторін та страхової компанії Українська страхова група виявлено недостачу товару, а саме: згідно з ТТН №АІ0020227 від 29.03.2016 (відповідно до видаткової накладної вантажовідправника №АІ000002498 від 29.03.2016): засіб позакореневого живлення рослин Гумістар (20л) недостача 100л; згідно з ТТН №АІ0020229 від 29.03.2016 (відповідно до видаткової накладної вантажовідправника №АІ000002510 від 29.03.2016 ): насіння соняшника Тунка (150 тис.нас) 31 мішок; згідно з ТТН №АІ0020236 від 29.03.2016 (відповідно до видаткової накладної вантажовідправника №АІ000002512 від 29.03.2016): засіб позакореневого живлення рослин Гумістар (20л) 300л; згідно з ТТН №АІ0020238 від 29.03.2016 (відповідно до видаткової накладної вантажовідправника №АІ000002514 від 29.03.2016 ): засіб позакореневого живлення рослин Гумістар (20л) 300л.

Факт недостачі вказаного товару оформлено актом приймання товару по кількості та якості, складеним 31.03.2016 та підписаним комісією у складі: ОСОБА_6 спеціаліст з питань безпеки ТОВ АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ, ОСОБА_7 - завскладом ТОВ АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ, ОСОБА_8 - вантажник ТОВ АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ, ОСОБА_9 - водій навантажувача ТОВ АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ, ОСОБА_5 - водій ТОВ Транс-Сервіс-1, ОСОБА_10 - представник страхової компанії Українська страхова група. Окрім цього, у вказаному акті зазначено, що транспортний засіб запломбовано пломбою №АГС-13, однак клапан тенту розірваний.

Згідно з розрахунком позивача, загальна сума збитку від недостачі товару Гумістар (20л) в кількості 700л з врахуванням витрат на сплату податків та мита становить 41007,35грн., а загальна сума збитку від недостачі насіння соняшнику Тунка в кількості 31 мішків, з урахуванням сплати податків, - 115226,38грн. Таким чином, загальна сума збитків становить 156233,73грн.

Розмір заявлених до стягнення збитків визначено позивачем на підставі цін, зазначених у товарно-транспортних накладних №АІ0020227, №АІ0020236 та №АІ0020238, а також №АІ0020229 від 29.03.2016, а також інвойсів №VC130890 та №TR090-16 від 08.03.2016, митної декларації №902030000/2016/301207 (графа №48), виписки за особовими рахунками ТОВ АГРОСКОП ІНТЕРНЕШНЛ за 12.02.2016 та 03.03.2016 , що підтверджують купівлю валюти, платіжними дорученнями №6 від 12.02.2016 та №4 від 29.02.2016 про оплату товару, придбаного позивачем та переданого в подальшому відповідачу для перевезення.

Позивачем надіслано на адресу відповідача претензію за №299 від 06.04.2016 з вимогою про відшкодування шкоди, спричинену частковою втратою вантажу на суму 156 233, 73 грн на будь-який його поточний рахунок. Відповіді на претензію матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до п. 10.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в України перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених Договорів із Замовниками згідно з заявками або за разовими договорами.

Статтею 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з вимогами ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено. При цьому, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч.1 ст.225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, вина може виявлятися у формі умислу та необережності. Згідно з ч.2 ст.614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Вказані норми законодавства є імперативними.

Відповідно до п. 13.1, 13.2, 13.3, 13.4 Правил, перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною. Здача вантажів вантажоодержувачу у пункті призначення по масі і кількості місць провадиться у порядку і способом, за якими вантажі були прийняті від вантажовідправника (зважуванням на вагах, обмірюванням, підрахунком місць та ін.). Вантажі, які прибули у непошкоджених кузовах автомобілів (причепах, окремих секціях автомобіля, контейнерах і цистернах) та з непошкодженими пломбами вантажовідправника, видаються вантажоодержувачу без перевірки маси, стану вантажів і кількості вантажних місць.

У пунктах призначення вантажоодержувач має право при прийманні вантажів перевірити їх масу, кількість місць і стан у випадках: а) прибуття вантажів у пошкоджених кузовах автомобілів (причепах, окремих секціях автомобіля, контейнерах і цистернах) або з пошкодженими пломбами вантажовідправника; б) прибуття швидкопсувних вантажів з порушенням терміну доставки або з порушенням встановленого цими Правилами температурного режиму при перевезенні.

У разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, що наведена в додатку 4.

Перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті такі обставини: а) невідповідність між найменуванням, масою і кількістю місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені у товарно-транспортній накладній; б) порушення або відсутність пломб на кузові автомобіля або контейнері; в) простій автомобіля у пунктах вантаження і розвантаження понад встановлені норми часу; г) інші обставини (пошкодження упаковки, вантажу), які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності сторін.

Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними. Жодна із сторін не має права відмовитись від підписання акта. У разі незгоди зі змістом акта кожна із сторін має право викласти в ньому свою думку в рядку Особливі відмітки і засвідчити її підписом (п.п.15.1, 15.2, 15.3 Правил).

На місці розвантаження вантажу, як вже зазначалось, 31.03.2016 в порядку, встновленому Правилами, складено та підписано акт приймання товару за кількістю та якістю, в якому зафіксовано нестачу товару, перевезення якого здійснено ТОВ Транс-Сервіс-1, а саме засобу позакореневого живлення рослин Гумістар (20л) загальною кількістю 700л та насіння соняшника Тунка загальною кількістю 31 мішок.

Тобто, матеріалами справи підтверджено факт нестачі товару, вказані обставини скаржником не спростовано.

Посилання скаржника на п. 2.1.10 протоколу погодження розбіжностей до договору є безпідставними та необґрунтованими. Закон покладає обовязок доводити власну невинуватість в заподіянні шкоди на перевізника. Більше того, згідно з п. 4.2. договру перевізник бере на себе повну матеріальну відповідальність за схоронність прийнятого до перевезення вантажу у період здійснення його транспортування (з моменту одержання вантажу до перевезення до моменту фактичної передачі вантажу уповноваженому вантажоодержувачу) і відшкодовує завдані замовнику збитки у випадку повної або часткової втрати вантажу, зіпсування, деформації, ДТП і негативних наслідків, повязаних з вищенаведеними факторами (в тому числі спричинення збитків третім особам).

Також, відповідно до п.4.3 договору, у редакції погодженій сторонами у протоколі розбіжностей, у випадку виявлення пошкодження, псування, втрати вантажу, а також у випадку виникнення суперечок між перевізником і вантажоодержувачем при здачі-прийомі доставленого вантажу підписується ОСОБА_6, у відповідності з нормами діючого законодавства, зокрема наказу Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобовязаної сторони. Вказана правова позиція відображена в постанові ВСУ від 23.03.2016 у справі № 6-2086цс15.

Однак скаржником не доведено відсутність вини.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що матеріалами справи підтверджується факт недотримання перевізником умов укладеного між сторонами договору, згідно з яким на перевізника покладено повну матеріальну відповідальність за втрату, нестачу, збереження, пошкодження та/або псуття вантажу з моменту його прийняття до перевезення і до моменту передачі вантажоодержувачу, зважаючи на те, що перевізник не забезпечив цілісність і схоронність прийнятого до перевезення вантажу, а відшкодування збитків, матеріальної шкоди є видом відповідальності за порушення зобовязання. Отже, позовні вимоги обґрунтовані, відповідачем не спростовані та підставно задоволені судом.

Також, місцевим господарським судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі страхової компанії та доводи скаржника про те, що його відповідальність застрахована згідно договору добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника №24-1301-15-00008 від 04.11.2015 і саме страховик повинен здійснити відшкодування збитків позивачу, повязаних із втратою вантажу, з огляду п. 20.1 договору добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника, яким встановлено, страхування здійснюється страховиком за принципами відшкодування. Це означає, що страховик здійснить виплату страхового відшкодування згідно з умовами цього договору лише після того, як страхувальник поніс збиток, тобто оплатив предявлену до нього претензію, якщо інше не буде оговорено сторонами в письмовій формі. Доводи скаржника, що вказана норма є диспозитивною є абсолютно безпідставними.

А також, суд зазначив, що правовідносини між сторонами у даній справі виникли на підставі договору перевезення, в той час як відносини відповідачем та страховою компанією виникли на підставі договору страхування. Фактично, це різні за своєю правовою природою відносини, відтак, мають самостійний характер регулювання та не стосуються предмету спору у даній справі.

Колегія суддів також погоджується з вказаними висновками суду та зазначає, що на ті ж обставини скаржник посилається в апеляційній скарзі, отже такі не потребують подвійного спростування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому законом порядку, не подав належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтовували неправомірність та безпідставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Львівської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав його для зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 13.07.2016 у справі № 914/1467/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена 25.08.2016.

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Матущак О.І.