ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06 вересня 2016 р. Справа № 903/557/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Карпатнафтобуд, м.Калуш

до відповідача: Колективного підприємства Ковельбуд, м.Ковель

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог предмет спору, на стороні відповідача: Відділ комунального господарства Ковельської міської ради Волинської області

про стягнення 30636,25грн.

Суддя Дем'як В.М.

Представники:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 заступник начальника управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства

Суть спору: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Карпатнафтобуд звернувся з позовом до відповідача Колективного підприємства Ковельбуд, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог предмет спору, на стороні відповідача: Відділ комунального господарства Ковельської міської ради Волинської області та просить стягнути 30636,25грн. за договором субпідряду №7 від 16.10.2013р., в т.ч.: 17566,92грн. основної заборгованості, 11752,26грн. інфляційних втрат, 1317,07грн. 3% річних.

В обґрунтування посилається на невиконання відповідачем умов договору субпідряду №7 від 16.10.2013р., щодо повного та своєчасного розрахунку.

В підтвердження позовних вимог позивач подав договір субпідряду №7 від 16.10.2013р., довідку про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2013р., акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013р., листи №32 від 26.06.2014р.,, №202 від 03.07.2014р., лист №99 від 11.12.2014р., №46 від 02.06.2015р., розрахунок боргу станом на 01.08.2016р.

Представник позивача в призначене судове засідання не прибув. 29.08.2016р. через відділ документального забезпечення та контролю подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони за вх. №01-54/7664/16. На вимогу ухвали суду від 09.08.2016р. долучив до матеріалів справи наступні документи:

- письмове підтвердження того, що у провадженні судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи з спору між цими сторонами, про цей предмет і з цих підстав та відсутнє рішення вище перелічених органів з даного спору;

- довідку за підписом директора та головного бухгалтера товариства про наявну у відповідача заборгованість;

- витяг із наказу №19 від 16.08.2011р.;

- витяг із протоколу установчих зборів від 16.08.2011р.;

- копію паспорта директора;

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатнафтобуд»;

- докази надіслання відповідачу та третій особі позовної заяви з додатками (опис вкладення);

- оригінал договору субпідряду №7 від 16.10.2013р., довідки про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2013р., акта приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013р.

Представник відповідача в призначене судове засідання також не прибув. 06.09.2016р. через відділ документального забезпечення та контролю подав відзив на позов за вх. №01-54/7983/16, в якому вказав, що позов визнає частково лише в стягненні основного боргу в сумі 15837,20грн.

Повідомив, що відповідно до договору-субпідряду №7 від 16.10.2013р. ТзОВ «Карпатнафтобуд» зобовязавався , як субпідрядник виконати роботи по водовідведенню поверхневих та дощових вод річки Турія в м.Ковелі. Згідно довідки про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2013р. вартість виконаних робіт становить - 17566,92грн. В процесі роботи для виконання земляних робіт позивачу було відпущено дизпаливо в кількості 150л. на загальну суму - 1378,80грн., що стверджується видатковою накладною №РН- 0000059 від 21.11.2013р. Позивач погодився на оплату 15837,20грн., тобто за мінусом відпущеного дизпалива (17566,92 - 1378,80 = 16188,12грн.). Крім того, згідно п.6.4 договору - субпідряду №7 субпідрядник сплачує генпідряднику генпослуги 2% від суми виконання робіт, що в даному випадку буде становити - 350,92грн.

Таким чином, КП «Ковельбуд» визнає позов в сумі основного боргу -15837,20грн. Стягнення 11752,26грн. інфляційних витрат та 1317,07- 3% річних не визнає, оскільки сума основного боргу не була оплачена, в звязку з тим, що Відділ комунального господарства Ковельської міської ради не розрахувався за виконані роботи на загальну суму - 17566,92грн.

Держказначейство названу суму не перерахувало.

Розгляд справи просить проводити без представника КП «Ковельбуд».

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог предмет спору, на стороні відповідача в судовому засіданні подав пояснення за вх. №01-54/7946/16 від 06.09.2016р., в якому повідомив, що 26.12.2013р. були оформлені акти прийомки виконаних робіт на суму 112937,33грн. в т.ч.: ТзОВ Карпатнафтобуд на суму 17566,92грн.. В грудні 2013р. було оплачено 5443,25грн..

Заборгованість на 01.01.2014р. становила 107494,08грн., оплата проводилася в 2014р. (у лютому 46095,63грн., у березні 21398,45грн., у серпні 26135,00грн., у серпні 13865,00грн.).

Згідно приписів ст.75 ГПК та п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. № 01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає, що неявка представника позивача та відповідача в судове засідання, не є підставою для відкладення розгляду справи, оскільки Господарський процесуальний кодекс України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи. Стаття 22 ГПК України передбачає широке коло процесуальних прав сторін, поряд із цим встановлює для сторін обовязок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки, в матеріалах справи є всі достатні документи, необхідні для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про судовий розгляд справи без участі представника позивача та відповідача.

Заслухавши пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог предмет спору, на стороні відповідача та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

16 жовтня 2013 року між Колективним підприємством Ковельбуд (генпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Карпатнафтобуд (субпідрядник) укладено договір субпідряду №7 на виконання робіт по капітальному ремонту водовідведення поверхневих та дощових вод від р. Турія до вул. Левицького в м. Ковель Волинської області (а.с.10).

Згідно п. 6.1 договору Генпідрядник здійснює платежі за виконані роботи, на підставі акту виконаних робіт (форми КБ-3), підписаного уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 6.3 Договору передбачено, що остаточний розрахунок за виконані роботи здійснюється після отримання коштів від Ковельської міської ради.

Відповідно до п. 8.1 Договору усі претензії по договору вирішуються сторонами в 10-ти денний строк.

Факт виконання Субпідрядником робіт по договору №7 на суму 17566,92грн. підтверджено довідкою про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3 та актом приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за грудень 2013р. підписаними сторонами договору та скріплено їх печатками (а.с.11-14).

Відповідач взяті на себе зобовязання щодо оплати робіт по договору субпідряду №7 не виконав.

Станом на день розгляду справи непогашена сума боргу становить 17 566,92 грн.

26.06.2014р. ТзДВ «Карпатнафтобуд» звернулося до відповідача з претензією №32 про погашення заборгованості за виконані роботи.

КП «Ковельбуд» надіслало лист на адресу позивача за №202 від 03.07.2014р., в якому повідомив, що визнає борг в сумі 15 837,2 грн. та вказав, що проведе розрахунок після отримання коштів від Ковельської міської ради.

11.12.2014р. та 02.06.2015р. позивач надіслав претензії №99 та №46 на адресу КП «Ковельбуд», однак останні залишені без відповіді.

Відповідач у листі № 202 від 03.07.2014. та у відзиві №221 від 01.09.2016р. (за вх. №01-54/7983/16 від 06.09.2016р.) вказує на те, що відповідно до п. 6.3 Договору субпідряду №7 від 16.10.2013 остаточний розрахунок за виконані роботи здійснюється після отримання коштів від Ковельської міської ради.

Згідно ст.846 ЦК України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно ст. 854 Цивільного кодексу України - замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк.

Згідно ч. 2 ст. 838 Цивільного кодексу України - генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду. Замовник і субпідрядник не мають права пред'являти один одному вимоги, пов'язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником.

Згідно п.5 оглядового листа Вищого господарського суду України від 18.02.2013р. №01-06/374/2013 «Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду» відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно статті 853 ЦК України замовник зобовязаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частиною 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передбачено, що передавання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і його підписує друга сторона.

Згідно п.96 постанови Кабінету Міністрів України №668 від 01.08.2005р. «Про затвердження загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві», підписання акта приймання-передачі є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами.

Абзацом 1 п.98 Постанови, передбачено, що договором підряду може бути передбачено, що оплата виконаних робіт проводиться після прийняття замовником закінчених робіт (об'єкта будівництва) або поетапно проміжними платежами в міру виконання робіт. У договорі підряду сторони можуть передбачати надання замовником авансу з визначенням порядку його використання.

Згідно п.99 Постанови, розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість. Документи про виконані роботи та їх вартість складаються і підписуються підрядником та передаються замовнику. Замовник перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень підписує їх. Після підписання документів замовник зобов'язаний оплатити виконані роботи.

В аспекті пояснень відповідача на предявлений позов судом засвідчується, що згідно із ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України і ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статті 617 ЦК України та 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобовязання.

У відповідності до ст. 1 ЦК України однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, повязані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують бездіяльність замовника та не заперечують обовязку такого органу, який виступає стороною зобовязального правовідношення, від його виконання належним чином.

На підставі ст. 617 ЦК України, ст. 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі №11/446, висвітлюється у Оглядовому листі Вищого господарського суду України від 18.02.2013р. №01-06/374/2013, знайшла своє відображення у численних судових рішеннях Вищого господарського суду України, зокрема, у його постановах від 24.09.2013р. у справі №910/1274/13, від 13.11.2013р. у справі №914/1760/13 та ін.

Таким чином, у вказаному договорі субпідряду Ковельська міська рада не є стороною та між ТзДВ «Карпатнафтобуд» та Ковельською міською радою немає будь-яких зобовязань. У звязку з цим, виконання взятих на себе Відповідачем зобовязань за Договором субпідряду № 7 від 16.10.2013 щодо проведення оплати за виконані роботи не залежить від отримання коштів від Ковельської міської ради.

У звязку з наведеним п. 6.3 Договору субпідряду №7 від 16.10.2013 в частині здійснення остаточного розрахунку за виконані роботи після отримання коштів від Ковельської міської ради є таким, що не відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, ст.11 Цивільного кодексу України обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Стаття 837 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 838 Цивільного кодексу України підрядник має право залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників). У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Частина 4 статті 882 Цивільного кодексу України передбачає, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності із ст.610, п. 1 ст. 611, п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи зазначене, позовна вимога про стягнення з відповідача 17566,92 грн. основної заборгованості, підставна та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Згідно з долученими до справи розрахунками, позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України нараховані позивачем 3% річних за період з 01.01.2014р. по 01.08.2016р. в сумі 1317,00 грн. та інфляційні витрати за період з 01.01.2014п. по 30.06.2016р. в сумі 11752,26грн. за договором субпідряду №7 від 16.10.2013р. (а.с.20).

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення сум інфляційних та процентів річних, перевіривши методику та періоди їх нарахування, суд вважає, що останні відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак підлягають до задоволення у визначених позивачем розмірах.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості підтверджені матеріалами справи, відповідачем не спростовані та підлягають задоволенню в сумі 30636,25 грн., в т.ч.: 17566,92грн. основного боргу, 1317,00 грн. - 3% річних, 11752,26грн. збитків, завданих інфляцією за субпідряду №7 від 16.10.2013р.

Оскільки, розгляд справи в суді доведено з вини відповідача, то судові витрати по справі, які складаються із судового збору в сумі 1378,00 грн. на підставі ст. 44,49 ГПК України, слід покласти на нього.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про підставність заявлених позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 144, 174, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 526, 625, 837, 838, 854, Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Колективного підприємства Ковельбуд (45008, Волинська обл., Ковельський р-н, м.Ковель, вул. Незалежності,117, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Карпатнафтобуд (77300, Івано-Франківська обл., м.Калуш, вул. Козоріса,2, ) 30636,25грн. в т.ч.: 17566,92грн. основного боргу, 11752,26грн. інфляційних втрат, 1317,07грн. 3% річних та 1378, 00 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду, у відповідності до ст.85 ГПК України, набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 цього Кодексу.

Повний текст

рішення складено

07.09.2016р.

Суддя В. М. Дем`як