КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2016 р. Справа№ 910/1867/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Зеленіна В.О.

Кропивної Л.В.

За участю представників:

від позивача - Капустинська Н.П. (довір. №7 від 17.02.16);

від відповідача - Мельник Б.О. ( довір. №118 від 15.01.16);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Аско"

на рішення господарського суду міста Києва від 01.07.2016

у справі № 910/1867/16 (суддя Прокопенко Л.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Аско"

до Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк"

про визнання недійсними додаткових угод та визнання поруки припиненою

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2016р. у справі № 910/1867/16 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що ОСОБА_4, відповідно до доручення № 1 від 07.07.2014 мала повноваження на укладання та підписання відповідних договорів поруки.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2016р. та прийняти нове рішення, яким позовну заяву задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що наслідком порушення ОСОБА_4 приписів ст. 238 ЦК України в частині представлення інтересів ТОВ «Укрхорс», як позичальника, та ТОВ «Торговий дім «Аско», як поручителя,є визнання додаткових угод №4 від 16.09.2014р., №5 від 24.09.2014р. до договору поруки недійсними.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін судова колегія встановила.

29 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк", як кредитором в особі керуючого Відділенням №1 Банку в м. Тернополі Мельничука Павла Олеговича, який діяв на підставі Довіреності від 20.04.2012 року, зареєстрованої в реєстрі за №1137, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрхорс", як позичальником в особі Попович Інни Володимирівни, яка діяла на підставі довіреності №1 від 23.05.2012 року та Рішення Зборів Учасників Товариства, укладено кредитний договір №1.12-45.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором між ПАТ "ПУМБ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Аско, в особі Оляніна Валерія Михайловича, який діяв на підставі Статуту, наказу №23-к від 30.07.2010 року та Рішення Зборів Учасників Товариства (протокол №23/05-2012 від 23.05.2012 року) укладено договір поруки №1.12-43/44/45/П-6 від 29.05.2012, відповідно до п.1.1, 1.2. якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань, вказаних у ст.2 цього договору. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржника в повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки, витрат кредитора тощо.

У разі порушення боржником зобов'язань, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов'язань в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо (п.1.3. договору поруки).

Відповідно до п.2.1.3. договору поруки поручитель зобов'язався:

повернути кредит у розмірі, еквівалентному 10 000 000,00 дол. США, та здійснити оплату за кредит достроково;

здійснювати оплату за користування кредитом та інші платежі, передбачені кредитним договором;

відповідно до умов кредитного договору, сплачувати/компенсувати кредитору у повному обсязі всі та будь-які підтверджені витрати кредитора, які кредитор понесе підчас та/або у зв'язку з реалізацією своїх прав кредитора за кредитним договором, зокрема, але не виключно: права на захист, права на звернення стягнення на майно, заставлене/передане в іпотеку в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, права на задоволення вимог кредитора за рахунок будь-якого майна боржника за кредитним договором та/або його поручителів (у випадку їх наявності).

Додатковою угодою №12 (до кредитного договору) від 16.09.2014 року внесено зміни до розділу «Період користування кредитом» яким збільшено строк користування кредитом та збільшено розмір процентної ставки за користування кредитом; проведено переведення (конвертацію) кредиту в грошову одиницю України, за результатами якого розмір кредиту становив - 543 487 232,34 грн. Додатковою угодою №13 від 24.09.2014 року - внесено зміни до розділу "Період користування кредитом", яким збільшено строк користування кредитом та збільшено суму кредитування до 585 473 557,03 грн., Додатковою угодою №14 від 26.09.2014 року - внесено зміни щодо черговості проведення платежів за кредитним договором.

Позивач зазначає, що зміст вище зазначених додаткових угод, зокрема №12 від 16.09.2014 року, №13 від 24.09.2014 року, №14 від 26.09.2014 року свідчить про те, що зміст останніх змінює умови договору кредиту в частині збільшення розміру кредиту, строків його повернення та відсоткової ставки за користування кредитом.

Додатковою угодою №1 від 19.02.2013 року, внесено зміни до договору поруки в частині зміни ліміту кредитування та строків повернення кредиту;

Додаткова угода №2 від 25.07.2013 року, збільшено розмір кредиту до 30000000 доларів США, збільшено розмір кредитної ставки та розмір комісійної винагороди за встановлення ліміту кредитування;

Додатковою угодою №3 від 12.06.2014 року, змінено суму кредиту - зобов'язано поручителя повернути суму кредиту еквівалентну 43 567 500,00 доларів США у строк не пізніше 13.06.2014 року, 30 067 500 доларів СШ|А - не пізніше 28.05.2015 року;

Додатковою угодою №4 від 16.09.2014 року, внесено зміни до розділу "Період користування кредитом", яким збільшено строк користування кредитом та збільшено розмір процентної ставки за користування кредитом; проведено переведення (конвертацію) кредиту в грошову одиницю України, за результатами якого розмір кредиту становив - 543 487 232,34 грн.

Додатковою угодою №5 від 24.09.2014 р., внесено зміни до розділу "Період користування кредитом", яким збільшено строк користування кредитом та збільшено суму кредитування до 585 473 557,03 грн.

Позивач зазначає, що зміст додаткових угод №4 від 16.09.2014 року та №5 від 24.09.2014 року до договору поруки, фактично містять обтяжуючі для Поручителя умови, ніж ті, що визначені в договорі поруки, спрямовані на збільшення обсягу відповідальності поручителя.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що істотною обставиною є те, що зміст додаткових угод №12 від 16.09.2014 року, №13 від 24.09.2014 року, №14 від 26.09.2014 року до кредитного договору та додаткових угод №4 від 16.09.2014 року, №5 від 24.09.2014 року до договору поруки свідчить про те, що останні підписані уповноваженою особою ОСОБА_4 як в інтересах позичальника - ТОВ "Укрхорс", так одночасно й поручителя - ТОВ "Торговий дім "Аско", при цьому інтереси позичальника в даному випадку ставились ключовими, адже для позичальника виникла можливість збільшення розміру кредиту та відтермінування терміну його повернення, за рахунок збільшення обтяження та меж відповідальності поручителя.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 215 ЦКУ підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом.

Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

Відповідно до статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11, припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Господарським судом міста Києва встановлено, що оспорюванні додаткові угоди № 4 від 16.09.2014 та № 5 від 24.09.2014 до договору поруки № 1.12-43/44/45/П-6 зі сторони позивача підписані ОСОБА_4, яка діяла на підставі довіреності №1 від 07.07.2014 .

В матеріалах справи наявна копія довіреності № 1 від 07.07.2014 якою було уповноважено ОСОБА_4 представляти інтереси позивача.

Відповідач зазначив, що позивачем були подані документи, що підтверджують повноваження представника ОСОБА_4, а саме довіреність №1 від 07 липня 2014 року, відповідно до якої представник уповноважений:

"... представляти інтереси Товариства при укладенні договору поруки з Публічним акціонерним товариством "Перший Український міжнародний банк", яким забезпечується виконання зобов'язань наступних юридичних осіб: ТОВ "Укрселко" (ідентифікаційний код 34696482), ТОВ "АГРІ СІДС" (ідентифікаційний код 36543210), ТОВ "Торговий дім "АГРІ-ТРЕЙД" (ідентифікаційний код 36145734), ТОВ "Мрія-Лізинг" (ідентифікаційний код 35855812), ТОВ "Укрхорс" (ідентифікаційний код 34695976),

Для виконання вищевказаних функцій ОСОБА_4 надається право на укладення та підписання відповідних договорів поруки та усіх додатків, додаткових правочинів, специфікацій до них, на умовах узгоджених із ПАТ "ПУМБ"".

Зазначена довіреність видана 07.07.2014 р. та дійсна до 01.07.2016 року

Позивачем не надано доказів, які б підтверджували надані ним пояснення стосовно того, що довіреність №1 від 07.07.2014 року на представлення інтересів ТОВ "Торговий дім "Аско" на ім'я ОСОБА_4, на яку міститься посилання в преамбулі додаткових угод №4 від 16.09.2014 року, №5 від 24.09.2014 року до договору поруки, позивачем не видавалась.

Враховуючи вище зазначене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4, відповідно до доручення № 1 від 07.07.2014 мала повноваження на укладання та підписання відповідних договорів поруки.

Відповідно до п.3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду №11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст, і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами. Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Як вбачається із матеріалів справи 16 та 24.09.2014 року укладені додаткові угоди № 12 та 13 до кредитного договору № 1.12-45 від 29.05.2012 р., сторонами якого є ТОВ "Укрхорс" та ПАТ "ПУМБ", та № 4 і № 5 до договору поруки № 1.12-43/44/45/П-6 від 29.05.2012 р., сторонами за якими були ТОВ "ТД "АСКО" та ПАТ "ПУМБ" відповідно. Тобто були укладені різні, самостійні договори та, відповідно різні і самостійні додаткові угоди до них. При цьому, оскаржувані додаткові угоди були укладені одним і тим самим представником від позичальника та позивача, проте сторонами у них є банк та позичальник, банк і позивач відповідно, тобто представниками сторін в усіх випадках виступали різні особи.

Згідно із ч. З ст. 238 Цивільного кодексу України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він є одночасно. Отже, вказана норма встановлює заборону на укладення правочину, в якому один представник одночасно (з обох сторін одного правочину) виступає від імені контрагентів.

Дані висновки кореспондуються із висновками Верховного Суду України викладеними в Постановах від 16.05.2011 року по справі № 3-31гс11 1 та 23.09.2014 року по справі № 3- 110гс14.

Таким чином, судова колегія погоджується висновком місцевого господарського суду про те, що ОСОБА_4. не було порушено норми, передбачені ст. 238 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не доводять їх протилежність, а тому не можуть бути покладені в основу рішення.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2016р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Аско" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 01.07.2016 у справі №910/1867/16 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1867/16.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді В.О. Зеленін

Л.В. Кропивна