РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2016Справа №910/9606/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал»
до Моторного (транспортного) страхового бюро України
простягнення 10994,27 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаБабак Б.С. - представник
від відповідачане з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України шкоди у розмірі 10994,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до позивача на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу №2/12-12/2013 від 12.12.2013, укладеного з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, перейшло право вимоги до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт» щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 9372,34 грн внаслідок настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, у зв'язку з ліквідацією юридичної особи - ПАТ «СК «Лафорт» та невиплатою останнім суми грошового відшкодування, обов'язок відшкодувати шкоду покладається на Моторне (транспортне) страхове бюро України на підставі статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 1156,01 грн., 3% річних у розмірі 81,65 грн та інфляційних втрат у розмірі 384,27 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/9606/16 та призначено справу до розгляду.

11.07.2016 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує, вказуючи на те, що позивачем за вказаним договором набуто лише право грошової вимоги до страхової компанії, яку визнано банкрутом, а не права виплати страхового відшкодування, а відтак у відповідача немає обов'язку щодо сплати такого відшкодування на користь позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2016 за клопотанням відповідача продовжено строк вирішення спору у справі №910/9606/16 на 15 днів, а в судовому засіданні оголошувалась перерва до 10.08.2016.

В судове засідання, призначене на 10.08.2016, представник позивача з'явився, позов підтримав.

Представники відповідача в судове засідання не з'явилися.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній документами.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.12.2012 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Лафорт» (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АЕ/0668693, яким застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1.

Обставини справи свідчать, що у зв'язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля BMW, д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, в силу наявності укладеного між власником транспортного засобу - автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1, та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Лафорт» полісу №АЕ/0668693 та положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у ОСОБА_6 виникло право вимоги до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт» щодо відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП.

12.12.2013 між ОСОБА_6 (цедент, первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (цесіонарій, новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування, за умовами якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, на підставі ст. 512-519 Цивільного кодексу України, цедент відступає цесіонарію, а цесіонарій приймає і зобов'язується оплатити цеденту усі права вимоги, що виникли у цедента, у зв'язку із фактом настання дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля BMW, д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, відповідальність якого застрахована згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 2012, номер полісу АЕ/0668693, у страховій компанії ПрАТ «СК «Лафорт».

Відповідно до п. 1.1 Договору про відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування, внаслідок укладення цього договору цесіонарій займає місце цедента (як кредитора) в зобов'язаннях, що виникли із вищезазначеної ДТП, у тому числі права одержання грошового відшкодування, нанесеного шкоди майну цедента, від винної особи, страхової компанії або від МТСБУ, в передбачених законом випадках.

Згідно з п. 1.2 вказаного договору характеристика права вимоги, що передається цесіонарію цедентом за цим Договором: загальна сума боргу (страхове відшкодування), право вимоги сплати якого передається цедентом, складає 9372,34 грн.

Пунктом 1.3 Договору про відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування передбачено, що зобов'язаними особами є: особа, визнана винною у ДТП особа - ОСОБА_5; страхова компанія - ПАТ «СК «Лафорт»; Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Відповідно до 2.1 Договору про відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування за передані права вимоги до боржника за договором страхування цесіонарій сплачує цементу 2811,00 грн.

Згідно з п. 3.1 вказаного договору для реалізації цесіонарієм придбаних ним прав цедент передає під час підписання цього Договору наступні документи: чинний на дату ДТП поліс ОСЦВВТЗ або посвідчення відповідної пільгової категорії (учасник бойових дій, інвалід війни, інвалід 1 групи); копію паспорту, що засвідчує особу цедента; копію посвідчення водія цедента; довідку про присвоєння цеденту ідентифікаційного номеру; копію документу про реєстрацію транспортного засобу та документу, що посвідчує правомірність керування ТЗ цедентом; довідку про пошкодження ТЗ, складену інспектором ДАІ на місці ДТП; відомості про наявність добровільного страхування автомобіля (КАСКО); оригінал або завірену належним чином копію авто товарознавчого дослідження щодо встановлення розміру заданої шкоди (ремонт з урахуванням фізичного зносу), складеного відповідно до чинного законодавства, з обов'язковим долученням оригіналів фотографій пошкодженого ТЗ, зображення номерних знаків та номеру кузову (VIN код), або оригінал чи завурену належним чином копію авто товарознавчого дослідження щодо встановлення вартості ТЗ після ДТП у разі визнання ТЗ фізично знищеним; довідку про ДТП, яка видається органами внутрішніх справ (розширена довідка із зазначенням інформації про учасників ДТП та про осіб, винних у скоєнні ДТП); копію постанови місцевого суду, завірену належним чином (мокрою печаткою відповідного суду), що підтверджує відповідальність іншого учасника ДТП; заяву про відсутність здійснення взаєморозрахунків з особою, відповідальною за заподіяну шкоду; заяву до страхової компанії про відшкодування шкоди.

12.12.2013 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (фактором) було укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу №2/12-12/2013 (надалі - «Договір факторингу»), в порядку та на умовах якого клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов'язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що виникли у клієнта з Договору відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування від 12.12.2013.

Згідно з п. 1.2 Договору факторингу в силу цього договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов'язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.

Відповідно до п. 1.3 Договору факторингу характеристика прав, переданих фактору клієнтом за цим договором: загальна сума боргу становить 9372,34 грн.

Згідно з п. 1.4 Договору факторингу зобов'язаними особами є: особа, визнана винною у ДТП особа - ОСОБА_5; страхова компанія - ПАТ «СК «Лафорт»; Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 1.5 Договору факторингу зобов'язання клієнта перед боржником за основним договором на момент укладення цього Договору клієнтом виконані повністю.

Згідно з п. 2.1 Договору факторингу для реалізації фактором придбаних ним прав клієнт передає під час підписання цього Договору наступні документи: засвідчену копію основного договору; пакет документів відповідно до п. 3.1 основного договору.

Пунктом 4.1 Договору факторингу, що за передані права вимоги до боржника за Договором факторингу фактор сплачує клієнтові 3151,00 грн.

Згідно з п. 4.2 Договору факторингу фактор зобов'язується протягом 10 банківських днів після набуття чинності цим Договором перерахувати платіжним дорученням на поточний рахунок клієнта грошову суму, визначену у п. 4.1 цього Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» набуло право грошової вимоги у розмірі 9372,34 грн до боржників, які визначені у п. 1.4 Договору факторингу, а саме до визнаної винною у ДТП особи - ОСОБА_5; страхова компанія - ПАТ «СК «Лафорт»; Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2013 порушено провадження у справі №910/20063/13 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт».

27.02.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою №7 від 27.02.2015 про грошові вимоги до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт» за 15 договорами факторингу на загальну суму 227753,48 грн, в тому числі , і за Договором факторингу на суму 9372,34 грн, що ґрунтуються на невиконаних Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Лафорт» зобов'язаннях з виплати страхового відшкодування потерпілим за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якій просило визнати грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт» та включити грошові вимоги у вказаному розмірі до реєстру вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 у справі №910/20063/13 визнано кредитором Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт» Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» на суму 228971,48 коп.

Тобто, Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» визнано кредитором Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт», в тому числі, і за Договором факторингу на суму 9372,34 грн.

Відповідно ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, розмір грошової вимоги у сумі 9372,34 грн та обґрунтованість такої вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт» встановлені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 у справі №910/20063/13, мають преюдиціальне значення і не потребують доказуванню у даній справі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

В силу положень частини першої та другої статті 41 вказаного Закону задоволення вимог кредиторів боржника забезпечує ліквідатор у встановленому цим Законом порядку. Ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема такі повноваження:

приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження;

виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута;

проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута;

аналізує фінансове становище банкрута;

виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута;

очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу;

пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості;

має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, що звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується згідно з цим Законом позачергово за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута;

з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту;

заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими;

подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника;

вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб;

передає в установленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових документів підлягають обов'язковому зберіганню, на строк не менше п'яти років з дати визнання особи банкрутом;

продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

За приписами частин першої-третьої ст. 46 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого, зокрема, додаються: відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів. Якщо ліквідатор не виявив майнових активів, що підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, він зобов'язаний подати господарському суду ліквідаційний баланс, який засвідчує відсутність у банкрута майна. Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у справі №910/20063/13 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ліквідовано банкрута - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лафорт» та припинено провадження у справі.

Вказаною ухвалою встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені, у зв'язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог.

З огляду на викладене суд вважає доведеним факт недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ для задоволення вимог його кредиторів.

Таким чином, станом на момент звернення позивача із даним позовом до суду, його визнано кредитором страхової компанії - банкрута із грошовими вимогами, в тому числі, у розмірі 9372,34 грн, проте під час провадження у справі про банкрутство такої особи не виявлено майна або інших активів, за рахунок яких могли бути задоволені вимоги позивача.

Частиною 1 ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду заподіяну третім особам.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;

б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу;

в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи;

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону;

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності;

д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров'я згідно з чинним законодавством.

Таким чином, МТСБУ відшкодовує шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ у двох випадках: визнання страховка банкрутом або ліквідації страховика, а також у випадку недостатності коштів страховика та існування заборгованості за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в матеріалах справи наявні та доведені всі необхідні умови для здійснення відшкодування МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, а саме: визнання страховика-учасника МТСБУ (Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лафорт») банкрутом та його ліквідацію, а також недостатність коштів і майна страховика-учасника МТСБУ для здійснення грошових виплат його кредиторам (зокрема, Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал»).

Твердження відповідача про те, що позивачем за Договором факторингу набуто лише право грошової вимоги до страхової компанії, яку визнано банкрутом, а не права виплати страхового відшкодування, судом відхиляється з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Метою договору факторингу може бути як передача факторові права вимоги клієнта до боржника в обмін на надання клієнтові грошових коштів, так і відступлення клієнтом своєї вимоги в забезпечення виконання його зобов'язань перед фактором. Предметом договору факторингу може бути одна або декілька вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. ст. 514, 516 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

До основних ознак договору факторингу слід віднести, зокрема, предмет договору, яким є відступлення права грошової вимоги, у зв'язку з чим відбувається заміна кредитора у зобов'язанні. Метою такого відступлення є отримання фінансування від фактора (банка чи іншої фінансової установи), що, в свою чергу, зумовлює віднесення факторингу до фінансових операцій. Віднесення факторингу до фінансових послуг обумовило ще одну відмінну ознаку такого договору, а саме специфіку його сторін, зокрема фактором може бути банк чи інша фінансова установа, а клієнтом юридична особа чи фізична особа-підприємець. Окрім цього, фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів (факторинг) відбувається за плату (окрім випадків, коли факторинг має забезпечувальний характер), розмір якої визначається договором, це може бути як сплата відсотків, так і фіксованої ставки за таку фінансову послугу. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Отже, договір факторингу, поєднує в собі ознаки різних договорів: цесії (відступлення права вимоги), кредитування, страхування, застави, поруки, і є окремим видом правочину, який регулюється спеціальними нормами законодавства, а саме Главою 73 ЦК України «Факторинг», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» тощо.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 11.11.2015 у справі № 910/11399/15.

12.12.2013 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (фактором) було укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу №2/12-12/2013, в порядку та на умовах якого клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов'язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що виникли у клієнта з Договору відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування від 12.12.2013.

Згідно з п. 1.2 Договору факторингу в силу цього договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов'язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.

Таким чином, позивач, уклавши з ФОП ОСОБА_2 договір факторингу, отримав від первісного кредитора право вимоги з одержання грошового відшкодування нанесеної шкоди (за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відподальності власників наземних транспортних засобів) до боржника - ПАТ «СК «Лафорт», а відтак правомірно набув прав нового кредитора у зобов'язанні.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» про стягнення з МТСБУ шкоди у розмірі 9372,34 грн є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 1156,01 грн. 3% річних у розмірі 81,65 грн та інфляційних втрат у розмірі 384,27 грн.

Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 992 Цивільного кодексу України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 992 Цивільного кодексу України та п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», право на стягнення пені у розмірі, встановленому законом або договором, належить лише страхувальнику (потерпілій особі).

Як було встановлено судом, за договором відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування від 12.12.2013 та Договором факторингу позивач набув всі права вимоги до боржника, що виникли за фактом настання спірної ДТП.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача неустойку у розмірі 1156,01 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання.

Положення статті 625 Цивільного кодексу України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, адже відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з зобов'язальних відносин.

Обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (ст. 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (ст. 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Отже, дія ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Аналогічні висновки містяться у постановах Вищого господарського суду України від 17.02.2016 у справі № 910/24533/14 та від 09.03.2016 у справі № 910/20198/15.

Відтак, підстави для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 81,65 грн та інфляційних втрат у розмірі 384,27 грн у суду відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення з МТСБУ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» грошових коштів у розмірі 9372,34 грн та неустойки у розмірі 1156,01 грн.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 81,65 грн та інфляційних втрат у розмірі 384,27 грн необхідно відмовити з викладених підстав.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м.Київ, Русанівський бульвар, будинок 8, ідентифікаційний код 21647131) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (36020, Полтавська обл., місто Полтава, вулиця 1100-річчя Полтави, будинок 14-А/22, ідентифікаційний код 37686922) шкоду у розмірі 9372 (дев'ять тисяч триста сімдесят дві) грн 34 коп., пеню у розмірі 1156 (одна тисяча сто п'ятдесят шість) грн 01 коп. та судовий збір у розмірі 1309 (одна тисяча триста дев'ять) грн 10 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 29.08.2016

Суддя Ю.М. Смирнова