ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.08.16р. Справа № 904/4959/16

За позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Новомосковськ Дніпропетровської області

про стягнення 33 344 грн. 37 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: Осипенко Д.Г., дов. № 3 від 04.01.2016р., Ємельянова О.В., дов. №3047 від 16.08.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_4, дов. № 398 від 13.07.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 33 344 грн. 37 коп., з яких: 27 423 грн. 19 коп. - сума основного боргу, 301 грн. 20 коп. - 3% річних, 1 382 грн. 69 коп. - інфляційні втрат, 4 237 грн. 69 коп. - пеня, відповідно до умов договору про постачання теплової енергії №41 від 01.10.2013р. в редакції додаткових угод.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань.

Заявою від 15.08.2016р. № 3022 позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 34 138 грн. 52 коп., з яких: 27 423 грн. 19 коп. - заборгованість за теплову енергію, 484 грн. 81 коп. - 3 % річних, 3 199 грн. 28 коп. - інфляційні втрати, 3 031 грн. 24 коп. - пеня.

Відповідач позовні вимоги не визнав. У відзиві на позов зазначив, що позивачем не надані акти про надання послуг з теплопостачання у спірному періоді, які б підтверджували кількість спожитої відповідачем теплової енергії. У додаткових письмових поясненнях відповідач зауважив, що не був повідомлений позивачем про виставляння рахунків, у зв'язку із чим не направляв уповноваженого представника для їх отримання в порядку п. 4.1 Договору. Просив в позові відмовити.

В судовому засіданні 16.08.2016р. представником відповідача подане клопотання від 16.08.2016р. про призначення почеркознавчої експертизи, мотивоване сумнівами відповідача щодо справжності підпису ФОП ОСОБА_1 у актах про надання послуг з теплопостачання за січень та лютий 2016р.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, у судовому засіданні оголошувалася перерва з 14.07.2016р. по 02.08.2016р., з 11.08.2016р. по 16.08.2016р.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2013р. між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпропетровська (надалі - виробник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - споживач) укладений Договір про постачання теплової енергії № 41 від 01.10.2013 р. (надалі - Договір), відповідно до умов якого виробник бере на себе обов'язок постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді (парі) в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується сплачувати теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни передбачені цим договором на розрахунковий рахунок виробника (п. 1.1 Договору).

За умовами п. 8.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 2 до Договору дія цього договору розповсюджується на відносини які виникли між сторонами з 01.10.2014 року та діє до 31.12.2015 року, а в частині виконання грошових зобов'язань - до повного їх виконання.

Оплата за теплову енергію здійснюється на підставі рахунку, грошовими коштами, шляхом перерахування на розподільчий рахунок виробника не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним, в обсягу теплової енергії, яка фактично поставлена у відповідному місяці (п. 4.1. Договору).

Протягом дії Договору сторонами укладались додаткові угоди, якими вносились зміни до п. 4.1 Договору в частині вартості 1 Гкал теплової енергії.

На виконання умов Договору позивач у період з жовтня 2014р. по квітень 2015р. та з жовтня 2015р. по березень 2016р. відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 36 329 грн. 13 коп., про що сторонами складені та підписані акти про надання послуг з теплопостачання (а.с. 17-22)

В порушення взятих на себе договірних зобов'язань, відповідач вартість отриманої теплової енергії у вказаному періоді сплачував несвоєчасно та не у повному обсязі, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 27 423 грн. 19 коп.

За умовами п. 5.3.1 Договору споживач несе відповідальність вразі несплати або несвоєчасної оплати за теплову енергію у строки, зазначені в п. 4.1. даного Договору, споживач сплачує на користь виробника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день простроченого платежу. Пеня нараховується з наступного дня після закінчення строку остаточного розрахунку за звітний місяць.

За розрахунком позивача до сплати відповідачем підлягає пеня у розмірі 3031 грн. 24 коп., нарахована за період з 11.12.2015р. по 31.05.2016р.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача суму 484 грн. 81 коп. 3% річних за загальний період з 11.12.2014р. по 31.05.2016р. та 3 199 грн. 28 коп. інфляційних втрат за період з лютого 2015р. по травень 2016р.

Заборгованість відповідача підтверджується: Договором, додатковими угодами до Договору, актами про надання послуг з теплопостачання, копіями рахунків, обґрунтованим розрахунком позовної суми за спожиту теплову енергію тощо.

На час розгляду справи доказів погашення заборгованості відповідача перед позивачем не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

Вищевказаний Договір за своїм змістом є договором енергопостачання.

Відповідно до приписів ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві, який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання.

За приписами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13р. № 14, з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши розрахунки пені та 3% річних, судом встановлено, що вказані розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства.

Під час перевірки нарахованих позивачем інфляційних втрат судом встановлено, що в межах заявленого позивачем періоду до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати в розмірі 2 894 грн. 53 коп. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні (майново-господарські) зобов'язання перед позивачем, допустивши прострочення платежів, чим порушив умови укладеного із позивачем Договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 27 423 грн. 19 коп. заборгованості за теплову енергію, 484 грн. 81 коп. 3 % річних, 2 894 грн. 53 коп. інфляційних втрат, 3 031 грн. 24 коп. пені - є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В решті позову слід відмовити.

Заперечення відповідача спростовуються матеріалами справи або не впливають та не спростовують вищенаведеної правової оцінки матеріалів, обставин справи згідно з вимогами закону, тому не може бути прийняті господарським судом.

Водночас, господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідач про призначення почеркознавчої експертизи на предмет справжності підпису ФОП ОСОБА_1 у актах про надання послуг з теплопостачання за січень та лютий 2016р.

Відповідно до роз'яснень, наведених в постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Таким чином, з рахуванням наявних матеріалів справи, суд вважає що факт підписання актів про надання послуг з теплопостачання відповідачем не потребує встановлення шляхом призначення у справі судової експертизи, оскільки складання вказаних актів взагалі не передбачено умовами спірного Договору, а розрахунки між сторонам проводяться на підставі рахунків, що виставляє позивач та які відповідач зобов'язаний самостійно отримувати у виробника теплової енергії (п. 4.1 Договору).

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, оскільки позивачем при зверненні до суду із даним позовом зайво сплачені 72 грн. 00 коп. судового збору, за приписами п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір", вказана сума підлягає поверненню позивачу за ухвалою суду, у разі подання відповідного клопотання.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст.4, 32-34, 43, 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (51200, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Феодосіївська, 13, ) 27 423 грн. 19 коп. (двадцять сім тисяч чотириста двадцять три грн. 19 коп.) заборгованості за теплову енергію, 484 грн. 81 коп. (чотириста вісімдесят чотири грн. 81 коп.) 3% річних, 2 894 грн. 53 коп. (дві тисячі вісімсот дев'яносто чотири грн. 53 коп.) інфляційних втрат, 3 031 грн. 24 коп. (три тисячі тридцять одну грн. 24 коп.) пені, 1 365 грн. 70 коп. (одну тисячу триста шістдесят п'ять грн. 70 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складено - 19.08.16р.