ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року Справа № 903/845/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Картере В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гербор-Холдінг"
на постанову відРівненського апеляційного господарського суду 27.04.2016
у справі№ 903/845/15
Господарського судуВолинської області
за позовомОСОБА_4
до проТовариства з обмеженою відповідальністю "Гербор-Холдінг" стягнення заборгованості
у судовому засіданні взяли участь представники:
- позивача повідомлений, але не з'явився;
- відповідача - ВДВС повідомлений, але не з'явився; Новосад О.Ю.;
ВСТАНОВИВ:

16.12.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Гербор-Холдінг" звернулося до Господарського суду Волинської області із скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Новосада О.Ю., в якій просив: - визнати незаконними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Волинській області Новосада О.Ю., які полягали у винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження № 49611785 від 10.12.2015 та скасувати дану постанову; - визнати незаконними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Волинській області Новосада О.Ю., які полягали у винесенні постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.12.2015, та скасувати дану постанову.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 15.03.2016 у справі № 903/845/15 (суддя Дем'як В.М.) скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гербор-Холдінг" задоволено частково. Визнано незаконними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Новосада О.Ю., які полягали у винесенні постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.12.2015 у виконавчому провадженні № 49611785. Постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.12.2015 у виконавчому провадженні №49611785 скасовано. В іншій частині у задоволенні скарги відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.04.2016 у справі № 903/845/15 (колегія суддів у складі: Олексюк Г.Є.- головуючий суддя, судді Грязнов В.В., Розізнана І.В.) ухвалу Господарського суду Волинської області від 15.03.2016 у справі № 903/845/15 в частині визнання незаконними дій старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Новосада О.Ю., які полягали у винесенні постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.12.2015 у виконавчому провадженні № 49611785 скасовано, та в цій частині прийнято нове рішення, яким у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гербор-Холдінг" про визнання незаконними дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Волинській області Новосада О.Ю., які полягали у винесенні постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.12.2015 у виконавчому провадженні № 49611785 відмовлено. В іншій частині ухвалу Господарського суду Волинської області від 15.03.2016 у справі № 903/845/15 залишено без змін.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гербор-Холдінг" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 27.04.2016 у справі № 903/845/15, та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх судових інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Обгрунтовуючи підстави звернення із скаргою на дії державного виконавця Товариство з обмеженою відповідальністю "Гербор-Холдінг" посилалося, зокрема, на те, що старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Новосадом О.Ю. в порушення вимог ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки у наказі Господарського суду Волинської області від 07.12.2015 зазначено невірний код ЄДРПОУ боржника, який складається із 9 цифр; державним виконавцем, в порушення норм ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження", не було встановлено реальної оцінки вартості майна по якому було винесено постанову про накладення арешту, що в свою чергу свідчить про порушення норм п. 3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" та накладено арешт на майно вартістю, яка значно перевищує суму стягнення.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням Господарського суду Волинської області від 01.09.2015 у даній справі стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гербор-холдінг" на користь ОСОБА_4 30 855,53 грн. - 3 % річних, 425 170, 00 грн. - індексу інфляції та 6 840,38 грн. судового збору; в іншій частині у позові відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.11.2015 "рішення Господарського суду Волинської області від 01.09.2015 у справі № 903/845/15 скасовано в частині відмови у стягненні 2 166 241, 49 грн. частини прибутку та змінено в частині стягнення 30 855, 53 грн. 3% річних, 425 170, 00 грн. індексу інфляції, а всього 456 025, 53грн. заборгованості та 68 40,38грн. витрат по сплаті судового збору; в іншій частині рішення залишено без змін; резолютивну частину рішення викладено у наступній редакції: "1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гербор-Холдінг" на користь ОСОБА_4 2 166 241, 49 грн. частини прибутку, з урахуванням утриманого податку з доходів фізичних осіб, одержаного відповідачем у 2013 році, 1 287 799, 99 грн. інфляційних втрат, 63 203, 90 грн. 3% річних, всього - 3 517 245, 38 грн., 13 668, 07 грн. судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині у позові відмовити.". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гербор-Холдінг" на користь ОСОБА_4 13 085, 54 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги".

На виконання зазначеної постанови видано судовий наказ № 903/845/15-1 від 07.12.2015.

Згідно із ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Стаття 115 ГПК України містить імперативний припис про те, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес (див. рішення Суду у справі Янголенко проти України, no. 14077/05, від 10.12.2009).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Суду у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, накази господарських судів.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 09.12.2015 ОСОБА_4 надіслав на адресу Відділу державної виконавчої служби Підрозділу примусового виконання рішень заяву про відкриття виконавчого провадження.

10.12.2015 Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Новосадом О.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49611785 по примусовому виконанню наказу № 903/845/15-1 від 07.12.2015.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що у виконавчому документі наявні всі реквізити, визначені ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", наявні всі умови для ідентифікації боржника, до того ж, вірний код ЄДРПОУ боржника зазначено у заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження.

Пункт 3 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Тому навіть відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера суб'єкта господарської діяльності боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25.06.2014 у справі № 6-62цс14, від 21.05.2014 у справі № 6-45цс14, яка є обов'язковою в силу приписів ст. 11128 ГПК України).

Враховуючи наведене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гербор-Холдінг" в частині визнання незаконними дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Волинській області Новосада О.Ю., які полягали у винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження № 49611785 від 10.12.2015 та скасування даної постанови.

Щодо вимог скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гербор-Холдінг" про визнання незаконними дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Волинській області Новосада О.Ю., які полягали у винесенні постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.12.2015 у виконавчому провадженні № 49611785, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 для забезпечення реального виконання рішення у заяві про відкриття виконавчого провадження просив накласти арешт на майно та оголосити заборону на його відчуження.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Волинській області від 10.12.2015 у виконавчому провадженні № 49611785 накладено арешт на все майно боржника в межах суми стягнення та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно із ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Таким чином, оскільки у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач просив накласти арешт на майно боржника та надіслати відповідну інформацію до реєстрів обтяжень майна, та на момент відкриття виконавчого провадження державному виконавцю не було відомо, яке конкретно майно наявне у боржника на праві власності, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що державний виконавець, керуючись ст. ст. 25, 57 Закону України "Про виконавче провадження", правомірно одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, наклав арешт на все майно боржника в межах суми звернення стягнення 3 530 913, 45 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції, на відміну від місцевого господарського суду, дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гербор-Холдінг" в частині визнання незаконними дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Волинській області Новосада О.Ю., які полягали у винесенні постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.12.2015 у виконавчому провадженні № 49611785, оскільки дані дії були вчинені державним виконавцем відповідно до вимог ст. ст. 19, 25, 57 Закону України "Про виконавче провадження" на підставі заяви стягувача для забезпечення реального виконання рішення.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційного господарського суду, їм дана належна оцінка, тому відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують зроблених судом апеляційної інстанції висновків.

Отже, постанова апеляційного господарського суду у справі відповідає встановленим ним фактичним обставинам, прийнята з дотриманням норм матеріального і процесуального права та передбачені законом підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Гербор-Холдінг" залишити без задоволення, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 27.04.2016 у справі № 903/845/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА

В.І. КАРТЕРЕ