ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" серпня 2016 р.Справа № 916/1492/16

Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І.,

при секретарі судового засідання Курко Д.В.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (довіреність б/н від 02.06.2015р.),

від відповідача ОСОБА_2О.(довіреність б/н від 20.10.2015р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС

до відповідача Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області

про стягнення 596, 46 грн.

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області 596,46 грн., з яких: 115,65 грн. 3% річних та 480,81 грн. інфляційні втрати - в рахунок відшкодування підтвердженої шкоди (втрат) у зв'язку із невиконанням рішення господарського суду Київської області від 27.06.2014р. у справі № 911/1480/14 та складається з

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що він є належним та законним кредитором відповідача щодо отримання сум 3% річних та інфляційних витрат, в якості понесених втрат (збитків) та існування шкоди за рахунок неправомірних та протиправних дій відповідача, оскільки саме на відповідача покладено обов'язок по примусовому виконанню грошового зобов'язання на користь позивача. В силу вимог чинного законодавства за таке невиконання, несвоєчасне вчинення покладених законом обов'язків наступає відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків (втрат) за час прострочення виконання грошового зобов'язання

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.06.2016р. порушено провадження по справі № 916/1492/16 за даним позовом, розгляд справи призначено на 22.06.2016р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.06.2016р. розгляд справи відкладено на 03.08.2016р. згідно ст. 77 ГПК України.

25.07.2016р. до господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення (вх.№18440/16), якими він навів додаткове обґрунтування заявлених позовних вимог.

03.08.2016р. в судовому засіданні представником відповідача надано:

- відзив на позовну заяву (вх. № 19283/16), відповідно до якого Київський відділ ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області просить суд відмовити у задоволенні позову, з огляду на його необґрунтованість;

- клопотання (вх. № 4108/16), згідно якого Київський відділ ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області просить суд залучити до участі у справі іншого відповідача Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області. В обґрунтування клопотання відповідач зазначає, що він обслуговується та має єдиний рахунок, який відкрито в Управлінні Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області.

Ухвалами господарського суду від 03.08.2016р.:

- продовжено строк розгляду справи до 22.08.2016р. згідно ст. 69 ГПК України;

- відкладено розгляд справи на 17.08.2016р. згідно ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 17.08.2016р.:

- представник позивача підтримав клопотання про залучення до участі у справі іншого відповідача Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, просив суд його задовольнити,

- представник позивача заперечував проти задоволення клопотання, зазначаючи, що не має жодних претензій до Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області.

Розглянувши клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості іншого відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 24 ГПК України, господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача. При цьому, згідно ч.3 ст. 21 ГПК України відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

З огляду на те, що ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" (позивачем по справі) не заявлено жодних позовних вимог до Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, судом не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про залучення Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області до участі у справі, в якості іншого відповідача.

В судовому засіданні 17.08.2016р.:

- представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити;

- представник відповідача заперечував проти позову, просив суд відмовити в його задоволенні.

За клопотаннями позивача судові засідання проводились з використанням системи відеоконференцзв'язку.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення присутніх в судових засіданнях представників сторін, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Київської області від 27.06.2014р. по справі № 911/1480/14 позов ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" задоволено повністю: солідарно стягнуто з ТОВ „ПК Трейдсервісгруп та ФОП ОСОБА_3 на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" 5 000грн. - боргу, 361,42грн. витрат на послуги адвоката та 165,08грн. судового збору; стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" 55 336, 66грн. боргу, 3 638,58грн. - витрат на послуги адвоката та 1 661,92грн. судового збору

14 липня 2014 року - на виконання рішення господарського суду Київської області від 27.06.2014р. по справі № 911/1480/14, яке набрало законної сили, господарським судом Київської області видано відповідні накази, в тому числі, наказ про солідарне стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" 5 000грн. - боргу, 361,42грн. витрат на послуги адвоката та 165,08грн. судового збору

Постановою другого Київського ВДВС Одеського МУЮ № 48250699 від 27.07.2015р. відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Київської області від 14.07.2014р. по справі № 911/1480/14 про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" 5 526,50грн.

Постановою другого Київського ВДВС Одеського МУЮ № 48250699 від 01.09.2015р. матеріали виконавчого провадження № 48250699 передано до Київського ВДВС Одеського МУЮ, - на виконання наказу Міністерства юстиції № 979/5 від 17.06.2015р. та наказу Головного територіального управління юстиції в Одеській області № 367/03-06 від 17.07.2015р.

Постановою Київського ВДВС Одеського МУЮ від 02.09.2015р. прийнято до виконання виконавче провадження № 48250699 з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 14.07.2014р. по справі № 911/1480/14 про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" 5 526,50грн.

Постановою Київського ВДВС Одеського МУЮ від 02.09.2015р. зупинено виконавче провадження № 48250699 з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 14.07.2014р. по справі № 911/1480/14 про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" 5 526,50грн., - згідно п. 4 ч. 1 ст. 38, ст. 39 ЗУ „Про виконавче провадження.

Постановою Київського ВДВС Одеського МУЮ№ 48250699 від 20.11.2015р. згідно ст. 41 ЗУ „Про виконавче провадження постановлено стягнути з боржника витрати на проведення виконавчих дій в сумі 50грн.

Постановами Київського ВДВС Одеського МУЮ № 48250699 від 20.11.2015р.

- накладено арешт на все рухоме майно, що належить боржнику, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна ОСОБА_3, - згідно ст. 57 ЗУ „Про виконавче провадження;

- оголошено в розшук майно боржника причіп до легкового автомобілю - згідно ст. 40 ЗУ „Про виконавче провадження.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16 березня 2016 року по справі №911/1480/14, скаргу ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" на дії та бездіяльність Київського ВДВС Одеського МУЮ під час примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 14 липня 2014 року по справі №911/1480/14 задоволено:

- визнано дії Київського ВДВС Одеського МУЮ Одеської області у виконавчому провадженні №48250699 при примусовому виконанні наказу господарського суду Київської області у справі №911/1480/14 від 14 липня 2014 року, котрі виразились у винесені постанови від 02 вересня 2015 року про зупинення виконавчого провадження №48250699 при примусовому виконанні наказу господарського суду Київської області у справі №911/1480/14 від 14 липня 2014 року, протиправними, передчасними та незаконними;

- визнано недійсною та скасовано постанову Київського ВДВС Одеського МУЮ Одеської області від 02 вересня 2015 року про зупинення виконавчого провадження № 48250699 при примусовому виконанні наказу господарського суду Київської області у справі № 911/1480/14 від 14 липня 2014 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.03.2016 року по справі №911/1480/14 встановлено, що Київським ВДВС м. Одеса МУЮ в Одеській області не вжито належних та об'єктивних заходів виконавчого провадження, а також необґрунтовано та безпідставно 02.09.2015р. зупинено виконавче провадження № 48250699, оскільки згідно відповіді Пенсійного фонду України № НОМЕР_1 від 04.08.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 станом на 04 серпня 2015 року перебував у трудових відносинах та одержував доходи на підприємстві СТОВ АФ НИВА+ (; 66352, Одеська обл., Котовський район, село Липецьке, ВУЛ. ОДЕСЬКА, будинок 67-Д1). При цьому, в ухвалі суду звернуто увагу на п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ „Про виконавче провадження, згідно якого встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Постановою Київського ВДВС м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області № 48250699 від 16.05.2016р. поновлено виконавче провадження № 48250699 з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 14.07.2014р. по справі № 911/1480/14 про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" 5 526,50грн. згідно ч. 5 ст. 39 ЗУ „Про виконавче провадження.

Постановою Київського ВДВС м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області № 48250699 від 16.05.2016р. виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 14.07.2014р. по справі № 911/1480/14 про стягнення 5 526,50грн. закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ „Про виконавче провадження. В постанові з посиланням на ухвалу господарського суду від 16.03.2016р. по справі № 911/1480/14 - зазначено, що боржник фактично мешкає та працює на території, підвідомчій Котовському міжрайонному ВДВС ГТУЮ в Одеській області, при цьому, на території, підвідомчій Київському ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області, рухоме та нерухоме майно боржника не виявлено, з огляду на що виконавче провадження підлягає закінченню, а виконавчий документ направленню за належністю до Котовського міжрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області.

З огляду на ухвалу господарського суду Київської області від 16.03.2016 року по справі №911/1480/14, позивач вважає, що бездіяльність Київського ВДВС м. Одеса МУЮ в Одеській області (правонаступником якого є відповідач) у виконавчому провадженні № 48250699 при примусовому виконанні наказу господарського суду Київської області від 14.07.2014р. по справі №911/1480/14, підтверджена належним чином.

За твердженням позивача, наказ господарського суду Київської області від 14 липня 2014 року по справі №911/1480/14 про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" 5 526,50грн. не виконано до теперішнього часу.

Таким чином, позивач вважає, що наказ господарського суду Київської області від 14 липня 2014 року по справі №911/1480/14 про стягнення 5 526,50грн. не виконано, у зв'язку з тривалою бездіяльністю відповідача щодо вчасної передачі матеріалів виконавчого провадження до Котовського міжрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області, з урахуванням можливості ще в серпні 2015р. виконати рішення суду за рахунок грошових коштів боржника - заробітної плати, отриманої за місцем працевлаштування - на підприємстві СТОВ АФ НИВА+ (; 66352, Одеська обл., Котовський район, село Липецьке, ВУЛ. ОДЕСЬКА, будинок 67-Д1).

Несвоєчасне виконання Київським ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області зобов'язань за законом, а саме недотримання та порушення норм та положень Закону України "Про виконавче провадження", стали підставою для звернення ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" до господарського суду з даним позовом, в якому останній згідно ст. 625, ст. 1166, ст. 1173 ЦК України - просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 480,81грн. та 3% річних в розмірі 115,65грн. за період 02.09.2015р. по 15.05.2016р., як шкоду (втрату) позивача у зв'язку із тривалою бездіяльністю щодо виконанням наказу господарського суду Київської області від 14.07.2014р. по справі №911/1480/14.

Дослідивши надані докази у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди передбачено статтею 22 ЦК.

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (абзац 1 частини 3 статті 22 Кодексу).

Відшкодування збитків передбачено також і ст.224 ГК України, якою встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлюється, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1173 цього Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про державну виконавчу службу" державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України.

Частина 2 ст.1 Закону України "Про державну виконавчу службу" встановлює, що завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Частиною 3 ст.11 Закону України "Про державну виконавчу службу" шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до ч.2 ст.86 Закону України "Про виконавче провадження" збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому предметом доказування є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди.

Причому, належним доказом неправомірності дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.

Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної виконавчої служби до відповідальності у вигляді стягнення збитків є факти неправомірних дій - бездіяльності державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв'язок між бездіяльністю державного виконавця і заподіяною ним шкодою.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Незаконні рішення чи будь-які дії особи, яка спричинила шкоду, являються підставою для стягнення заподіяної шкоди, а визнання будь-яких дій чи бездіяльності незаконними, неправомірними чи протиправними здійснюється в судовому порядку.

На підтвердження заявлених позовних вимог, позивач надав суду ухвалу господарського суду Київської області від 16.03.2016р. по справі № 911/1480/14, якою було встановлено факт протиправності дій органу державної виконавчої служби щодо зупинення виконавчого провадження.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

У вищевказаній статті мова їде про відповідальність боржника за прострочення передусім договірного зобов'язання.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ч. 2 ст.509 ЦК України визначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.2 цієї норми одними з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3)

Поряд з цим, слід зазначити, що у відповідності до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право позивача вимагати від відповідача сплатити 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за прострочення саме грошового зобов'язання.

Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Таким чином, стягнення коштів, втрачених внаслідок інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Саме таку правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 20.05.2009р. №03/4079 та постанові Верховного суду України від 19.08.2003р.

В сукупності вищевикладені обставини свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС", оскільки останнім було при обґрунтуванні заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача збитків довільно трактовано приписи ст.625 ЦК України, що стало наслідком неправомірного віднесення інфляційних витрат та 3% річних до збитків, що зазнав позивач, внаслідок бездіяльності відповідача.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на рішення Євопейського суду з прав людини, оскільки позивачем не вірно трактується приписи чинного законодавства України, що регулює дані правовідносини сторін.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим відмовляє у їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 22 серпня 2016 р.

Суддя Ю.І. Мостепаненко