РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2016Справа №910/5314/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській Г.С.

розглянувши справу № 910/5314/16

за позовом Міністерства оборони України;

до концерну «Техвоєнсервіс»;

про стягнення 54 935,91 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Півторак Т.О., довіреність № 220/54/д від 11.01.2016р.;

від відповідача: Гуща В.О., довіреність № 25 від 09.03.2016р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Міністерство оборони України (надалі - позивач) з позовом до концерну «Техвоєнсервіс» (надалі - відповідач) про стягнення 54 935,91 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору № 294/15/186 від 12.10.2015р. у визначений строк не розрахувався за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 43 650,54 грн., за прострочення оплати якої нараховано пеню в сумі 11 285,37 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2016р. порушено провадження у справі № 910/5314/16 та призначено її розгляд на 07.07.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2016р. було відкладено розгляд справи на 04.08.2016р., у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача.

04.08.2016р. через відділ діловодства суду від представника позивача отримано письмові пояснення.

У судовому засіданні 04.08.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, проте витребувані судом докази не надав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2016р. суд, на підставі ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжив строк вирішення спору у справі та відклав розгляд справи на 18.08.2016р.

Присутній у судовому засіданні 18.08.2016р. представник відповідача подав суду докази повної cплати суми основного боргу та звернувся до суду з письмовим клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Представник позивача не заперечив проти факту здійснення відповідачем повної cплати суми основного боргу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (за договором - замовник) та відповідачем (за договором - виконавець) було укладено договір № 294/15/186 про закупівлю послуг за державні кошти, відповідно до п.1.1 якого на виконання замовлення виконавець зобов'язується у 2015 році надати замовнику послуги з ремонтування та технічне обслуговування машин і устаткування спеціальної призначеності (33.12.2) (ремонт за технічним станом автомобільних ПАК-200, з проведенням регламентованого ремонту базового шасі) (далі - виріб) в термін, за обсягом та цінами, зазначеними в Специфікації надання послуг (додаток 1 до договору), який є невід'ємною частиною договору, а замовник прийняти надані послуги та оплатити їх на умовах та у порядку, визначеному цим договором.

Згідно з п. 3.1. договору із урахуванням змін, внесених додатковою угодою №1 від 19.12.2015р., ціна договору становить 577 905,00 грн., у тому числі ПДВ 96 317,65 грн.

Пунктом 4.3. договору встановлено, що за письмовим погодженням між сторонами, відповідно до належним чином оформленого рішення Міністра оборони України, з метою виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості і захисту держави в умовах особливого періоду та у період проведення антитерористичної операції, замовник має право здійснити попередню оплату в розмірі до 50 відсотків від ціни договору терміном до 3 місяців (але не пізніше терміну надання послуг за договором).

У відповідності до п. 4.4. договору, виконавець у строк не більше 3 місяців (але не пізніше терміну надання послуг за договором) після отримання попередньої оплати, зобов'язаний надати замовнику документи, які підтверджують фактичне надання послуг (Акт приймання наданих послуг) або повернути невикористані кошти на рахунок замовника.

По завершенню надання послуг за договором, сторони у місячний термін проводять остаточну звірку розрахунків Актом звіряння розрахунків (п.4.5 договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2015р., а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 10.1. договору).

У відповідності до додатку № 1 до договору (специфікація надання послуг) із урахуванням змін, внесених додатковою угодою №1 від 19.12.2015р., термін надання послуг у 2015 році встановлений до 20.12.2015р.

На виконання своїх зобов'язань за договором позивач 17.12.2015р. перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 577 905,00 грн. в якості попередньої оплати за надані послуги з ремонтування та технічного обслуговування машин і устаткування спеціального призначення на підставі рахунку-фактури від №628 від 16.12.2015р., що підтверджується платіжним дорученням №237 від 17.12.2015р., належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи, а оригінал оглянуто судом.

31.12.2015р. між сторонами був підписаний та скріплений відбитками печаток акт №1 приймання наданих послуг за договором, відповідно до якого відповідачем були надані послуги у відповідності до умов договору на загальну суму 494 254,46 грн. з ПДВ.

Відповідач здійснив часткове повернення невикористаних грошових коштів на загальну суму 40 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №712 від 18.01.2016р. та № 768 від 26.01.2016р.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок невиконання відповідачем п. 4.4. договору та неповернення останнім суми попередньої оплати у розмірі 43 650,54 грн.

З огляду на що, позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 43 650,54 грн.

Згідно з приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що позивач звернувся з позовом до суду 24.03.2016р. (згідно штампу Господарського суду міста Києва), а заявлена до стягнення сума 27 000,00 грн. була частково сплачена відповідачем 18.02.2015р. у сумі 5000,00 грн. (згідно платіжного доручення № 836 від 18.02.2016р.) та 03.03.2016р. у сумі 22 000,00 грн. (згідно платіжного доручення № 877 від 03.03.2016р.), тобто до моменту звернення позивача з позовом до суду.

Крім того, відповідач оплатив заборгованість у сумі 16 650,54 грн. 19.05.2016р., що підтверджується платіжним дорученням № 210 від 19.05.2016р., тобто після подання позову до суду.

Відповідно до п.4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

У зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 27 000,00 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Водночас, позовні вимоги в частині стягнення суми боргу в розмірі 16 650,54 грн. підлягають припиненню на підставі п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, з віднесенням судових витрат у цій частині, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, на відповідача, оскільки звернення позивача з позовом до суду було зумовлено неправильними діями відповідача.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 11 285,37 грн.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з п. 7.2. договору, у випадку неповернення попередньої оплати (її частини) або ненадання у визначений термін акту приймання наданих послуг, виконавець сплачує штрафні санкції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми неповернених коштів.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені, визнав його обґрунтованим, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню в сумі 11 285,37 грн.

Водночас, розглянувши клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій, суд дійшов висновку про зменшення розміру пені, зважаючи на наступне.

Відповідно до положень частини 3 пункту 1 статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У пункті 3.7.14 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Дослідивши матеріали справи, судом установлено, що відповідач перебуває в тяжкому майновому стані, з огляду на що, суд дійшов висновку про зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 50% від визначеного позивачем, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню 5642,69 грн. пені.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до п.2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Відтак, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, п.1-1 ч. 1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині вимог щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 16 650,54 грн.

3. Стягнути з концерну «Техвоєнсервіс» (юридична адреса: 03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6; фактична адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 13/24; ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6; ) пеню в сумі 5642 грн. 69 коп. та 700 грн. 74 коп. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 23.08.2016р.

Суддя А.І. Привалов