донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

26.07.2016 справа №913/380/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 за довіреністю № 08/105 від 25.03.2016р. ОСОБА_5 за довіреністю № 01-026-1023 від 24.12.2015р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, м. Сєвєродонецьк Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
від18 квітня 2016 р. (повний текст рішення складено та підписано 25.04.2016)
у справі№ 913/380/16 (суддя Шеліхіна Р.М.)
за позовомПриватного акціонерного товариства Комсомольське рудоуправління, м. Маріуполь Донецької області
доПублічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, м. Сєвєродонецьк Луганської області
простягнення 41 943 554 грн. 74 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Луганської області від 18.04.2016р. у справі №913/380/16 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Комсомольське рудоуправління, м. Маріуполь Донецької області до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, м. Сєвєродонецьк Луганської області про стягнення заборгованості в сумі 41 943 554 грн. 74 коп. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог б/н та б/д) з яких: 25 147 657 грн. 27 коп. сума основного боргу, 15 473 374 грн. 47 коп. інфляційних втрат, 1 322 523 грн. 00 коп. 3% річних задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 25147657,27 грн. суми основного боргу, 1322004,97 грн. 00 коп. 3% річних, 15473374 грн. 47 коп. інфляційних витрат, а також витрати по сплаті судового збору. Одночасно, зазначеним рішенням відмовлено у клопотанні відповідача про розстрочення виконання рішення господарського суду строком на дванадцять місяців.

Публічним акціонерним товариством Алчевський металургійний комбінат, м. Сєвєродонецьк Луганської області подана апеляційна скарга, в якій останнє просить частково скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат та, у відповідності до п.6ч.1 ст. 83 ГПК України розстрочити виконання рішення суду строком на 12 місяців зі сплатою боргу щомісячно рівними частинами. Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки позивачем на надано доказів виконання п.3.3. Договору щодо ненадання відповідачу, зокрема, рахунку на оплату поставленого товару та інших документів. Також, вважає, що суд першої інстанції необгрунтовано відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення суду.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечує та просить рішення суду залишити без змін, а скаргу - без задоволення, про що зазначив у попередньому судовому засіданні.

Представник відповідача у судових засіданнях 30.06.2016р. та 26.07.2016р. надав усні пояснення стосовно апеляційної скарги, відповідно до яких частково підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд скасувати рішення суду в чавстині відмови у задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення суду, в іншій частині рішення суду щодо стягнення суми основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат просив залишити без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Приватне акціонерне товариство Комсомольське рудоуправління, м. Маріуполь Донецької області звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, м. Сєвєродонецьк Луганської області про стягнення заборгованості в розмірі 41 943 554 грн. 74 коп., яка складається з суми основного боргу в розмірі 25 147 657 грн. 27 коп. інфляційних втрат у сумі 15 473 374 грн. 47 коп. та 3% річних у розмірі 1 322 523 грн. 00 коп.

Позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, м. Сєвєродонецьк Луганської області обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №08/111-58-АМК-1067-2014-ПСТ від 25.03.2014р. в частині оплати вартості продукції, отриманої за залізничними накладними.

Як зазначає позивач, за наведеним договором останній поставив відповідачу продукцію на загальну суму 25 249 536,62 грн., що підтверджує наявними у матеріалах справи залізничними накладними, актами прийому-передачі, специфікаціями. При цьому, вартість поставленої продукції відповідач сплатив частково на суму 101 879,35грн., у зв'язку з чим зобов'язання відповідача на загальну суму 25 147 657,27 грн., за твердженням позивача, є невиконаним. На вказану заборгованість позивачем нарахована 3 % річних та інфляційні втрати.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності факту неналежного виконання відповідачем його зобов'язань за договором поставки №08/111-58-АМК-1067-2014-ПСТ від 25.03.2014р. щодо своєчасної оплати поставленої позивачем продукції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, перевіривши повноту встановлених фактів, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Так, 25.03.2014р. між Приватним акціонерним товариством Комсомольське рудоуправління, (надалі Постачальник) та Публічним акціонерним товариством Алчевський металургійний комбінат (надалі Покупець) укладено договір поставки №08/111-58-АМК-1067-2014-ПСТ (надалі Договір), на підставі якого постачальник зобовязується передати у власність покупця товар в асортименті, якості та строки, передбачені вказаним договором, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар на умовах та в порядку, визначених даним договором.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ч.6 ст.265 Господарського кодексу України та ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж.

Дослідивши договір, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання статей 712 Цивільного кодексу України, 265 Господарського кодексу України.

Відповідно до п.1.2. Договору загальна кількість, номенклатура товару (ресурсів) визначається сторонами у специфікаціях до договору.

У розділі 5 Договору зазначено, що оплата покупцем товару здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Оплата товару здійснюється покупцем у такій періодичності: протягом строку, встановленого у специфікації; не менш, ніж один раз на місяць; не пізніше останнього дня місяця.

Згідно п.10.2. Договору, він набуває чинності з 01.04.2014р. і діє до 31.03.2015р. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від виконання прийнятих зобовязаннь за даним договором.

Договір поставки №08/111-58-АМК-1067-2014-ПСТ від 25.03.2014р. підписаний сторонами без заперечень та скріплений печатками підприємств.

Специфікаціями №1 від 27.03.14р., №1 від 27.06.14р. та №2 від 27.06.2014р. сторонами узгоджено найменування товару, його якість, кількість, ціну реалізації, строки поставки, загальну суми по специфікації, тощо. Зокрема, пунктом 5 специфікацій встановлено, що товар покупець зобовязаний оплатити протягом 3 днів після дати предявлення рахунку.

Як встановлено господарським судом, позивач поставив, а відповідач за залізничними накладними та актами приймання-передачі, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.121-268,т.1) отримав товар до вказаного договору.

Також, на вимогу суду апеляційної інстанції позивачем надано копії рахунків фактур (а.с. 2-190, т.3) на оплату поставленого позивачем товару.

Факт отримання товару за договором №08/111-58-АМК-1067-2014-ПСТ від 25.03.2014р. не спростовано відповідачем.

При цьому, колегією суддів не приймається посилання апелянта на порушення з боку позивача п. 3.3 Договору, а саме, в звязку з відсутністю доказів надання або направлення рахунків відповідачу за Договором, з огляду на наступне:

Пунктом 3.3. Договору встановлено, що разом з поставкою товару Постачальник зобовязується надати Покупцю перелік документів, зокрема, рахунок на оплату, накладні на поставлені ресурси (при поставці залізничним транспортом копію залізничної накладної, при поставці автомобільним транспортом оригінал накладної), сертифікат або паспорт якості та інші документи, вказані у специфікації.

Розділ 6 Договору передбачає, що приймання товару по кількості та по фактичній якості здійснюються у відповідності з Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю від 15.06.65. № П-6 та Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю від 25.04.66. № П-7 (п.п. 6.1, 6.2 Договору, в редакції протоколу погодження розбіжностей від 04.04.2014р.)

Приписами п. 12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_6 СРСР від 15.06.65. № П-6, встановлено, що приймання продукції за кількістю здійснюється по транспортним та товаросупровідним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам тощо) відправника (виробника). Відсутність вказаних документів або деяких із них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документі відсутні.

Положеннями п. 14 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості № П-7, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_6 СРСР від 25.04.66., визначено, що приймання продукції по якості і комплектності здійснюється у точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними та особовими умовами поставки, іншими обовязковими для сторін правилами, а також по товаросупровідним документам, що засвідчують якість і комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація і т.ін.). Відсутність вказаних супровідних документів або деяких з них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті зазначається, які документи відсутні.

За змістом ч. 1 ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (ч. 2 ст. 666 ЦК України).

Оскільки при прийманні продукції відповідачем жодних актів про некомплектність продукції та відсутність супровідних документів не складалося, в подальшому відповідач із відповідними претензіями на адресу позивача не звертався, не надав доказів відмови від договору поставки №08/111-58-АМК-1067-2014-ПСТ від 25.03.2014р., доказів повернення товару і іншого відповідачем не доведено, судова колегія вважає, що вказане свідчить про передання відповідачу, документів, передбачених п.3.3. Договору у повному обсязі.

Крім того, як вбачається з переліку додатку, зазначеного в актах прийому перадачі, рахунки направлені позивачем відповідачеві разом з іншими документами, що супроводжували транспортування товару. В свою чергу, відповідачем у суді першої інстанції надано розрахунок суми заборгованості, відповідно до якого розмір суми основного боргу становить 25 147 657,23грн.

Як зазначалось вище, пунктом 5 специфікацій встановлено, що покупець зобовязаний оплатити товар протягом 3 днів після дати предявлення рахунку.

За приписом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Зобов'язанням, у свою чергу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України).

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Таким чином, позивач свої обов`язки за договором виконав належним чином, здійснивши поставку продукції, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати товару не виконав, у зв`язку з чим на момент подання позовної заяви до суду за останнім утворилась заборгованість в розмірі 25 147 657,27 грн.

Виходячи з наведеного, оскільки відповідачем не надано доказів сплати заборгованості на суму 25 147 657,27 грн., Публічним акціонерним товариством Алчевський металургійний комбінат, м. Сєвєродонецьк Луганської області допущено порушення вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України щодо належного виконання договірних зобов'язань. Тому, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 25 147 657,27 грн. судом першої інстанції задоволені обґрунтовано.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 15 473 374 грн. 47 коп. за період з 21.05.2014р. по 25.03.2016р. та 3% річних у сумі 1 322 523 грн. 00 коп. за період з 21.05.2014р. по 25.03.2016р.

Відповідачем також надано розрахунок 3% річних за період з 22.05.14р. по 25.03.16р. на загальну суму 1 322 004,97грн.

Як вбачається з тексту оскаржуваного рішення, позивач у суді першої інстанції не заперечував проти задоволення 3% річних у розмірі, визначеному відповідачем.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення 3% річних на загальну суму 1 322 523 грн. 00 коп., а також інфляційних нарахувань за зазначений вище період у розмірі 15 473 374 грн. 47 коп., апеляційна інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення 3 % річних у зазначеному судом першої інстанції розмірі з огляду на невірний арифметичний розрахунок та задоволення у повному обсязі інфляційних втрат у заявленому відповідачем розмірі.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у розмірі 1 322 004грн. 97 коп. та інфляційні втрати у розмірі 15 473 374 грн. 47 коп.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Крім того, не приймаються доводи Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, м. Сєвєродонецьк Луганської області, зазначені у поданій апеляційній скарзі щодо необгрунтованого висновку суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду строком на 12 місяців з огляду на наступне.

Відповідно до ст.121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

У розумінні наведеної норми, розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом.

Господарський процесуальний кодекс України не обмежує право господарського суду певними обставинами, за наявності яких господарський суд може розстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при наданні розстрочки є винятковість цих обставин та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

В свою чергу, норми чинного господарського процесуального законодавства не містять визначення "винятковий випадок", тому це поняття є оціночним у кожному конкретному випадку.

Відповідно до п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.

Дослідивши наведені відповідачем підстави для розстрочення виконання судового рішення, зокрема, твердження про компенсацію негативних наслідків для позивача шляхом сплати відповідачем 3% річних та інфляційних нарахувань, не є тією виключною обставиною, яка давали б підставу для розстрочення виконання судового рішення, оскільки означені нарахування не є штрафними санкціями, а лише виступають способом захисту майнового права та інтересу позивача. Доводи апелянта стосовно знаходження виробничих потужностей відповідача у зоні проведення АТО не приймаються колегією суддів до уваги у звязку з тим, що матеріали справи свідчать, що позивач також здійснив переєстрацію підприємства з м. Комсомольське до м.Маріуполя, при цьому виробничі потужності також залишились у м. Комсомольську, яке знаходиться у зоні проведення АТО.

Тобто, матеріали справи свідчать, що судом при розгляді клопотання про розстрочення виконання рішення враховано матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Крім того, відповідач не позбавлений права на звернення до суду з заявою про розстрочення/відстрочення після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду Луганської області з урахуванням мотивів, зазначених апеляційним судом, відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та спростовані вищевикладеними висновками судової колегії.

Враховуючи наведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Луганської області від 18.04.2016р. у справі №913/380/16 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому залишає зазначене рішення без змін, а апеляційну скаргу за наведеними в ній мотивами - без задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, м. Сєвєродонецьк Луганської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 18 квітня 2016 р. у справі № 913/380/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Радіонова О.О.

ОСОБА_3