КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2016 р. Справа№ 910/29797/14-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання: Молокопой І.А.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ,,УКРПРОФМЕД"

на рішення господарського суду міста Києва від 26.03.2015

у справі № 910/29797/14-г (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,УКРПРОФМЕД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,УЛІС Сістемс"

про визнання недійсними актів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ,,УКРПРОФМЕД" (далі - позивач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,УЛІС Сістемс" (далі - відповідач) про визнання недійсними актів по договору підряду №3435/3-А від 20.12.2012, а саме:

- Акту №6 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система оповіщення про пожежу" від 20.09.2013;

- Акту №4 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система пожежної сигналізації" від 20.09.2013;

- Акту №2 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система охоронної сигналізації" від 20.09.2013;

- Акту №5 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система телефонної та комп'ютерної мережі" від 20.09.2013;

- Акту №7 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система екстреного виклику медичного персоналу" від 20.09.2013;

- Акту №3 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система пожежної автоматики" від 20.09.2013;

- Акту №8 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система моніторингового спостереження за станом хворих" від 20.09.2013;

- Акту №8 (форма КБ-2в) приймання виконання будівельних робіт від 21.10.2013.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.03.2015 у справі № 910/29797/14-г в задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції, пославшись на встановлені ним обставини та умови договору, положення ГК України і ЦК України, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, зазначаючи, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту цивільних прав та інтересів у вигляді визнання недійсними актів як правочинів, оскільки акти, недійсність яких є предметом позову, не є правочинами в розумінні Цивільного кодексу України, й не можуть бути визнані судом недійсним за правилами недійсності правочинів, встановленими чинним законодавством України, тобто вказані акти не є обов'язковими для сторін, оскільки не створюють для останніх правових наслідків.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 26.03.2015 у справі № 910/29797/14-г скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають викладеним в рішенні обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Зокрема, на думку скаржника, місцевим господарським судом, незважаючи на суперечливі докази сторін та доводи позивача про невизнання ним факту виконання відповідачем робіт в повному обсязі, не було з'ясовано та досліджено питання щодо фактичного виконання робіт, зазначених в оскаржуваних актах. Також позивач зазначає, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення невірно застосовано норму матеріального права, а саме, зроблено посилання на положення Наказу Держкомстату України та Держбуду України від 21.06.2002 № 237/5 ,,Про затвердження типових форм первинних документів з обліку в будівництві", який втратив чинність 04.12.2009, а також неправильно застосовано норму права, яка дає визначення поняттю ,,правочин". Як вказує скаржник, судом першої інстанції не взято до уваги, що оскаржувані акти приймання виконаних будівельних робіт № КБ-2в є первинними обліковими документами тільки за формою, а за змістом мають всі ознаки правочину та можуть бути визнані недійсними. Крім того, як наголошує позивач, право на визнання недійсним акту приймання виконаних робіт гарантовано ч. 4 ст. 882 ЦК України. Зокрема, апелянт посилається на ту обставину, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні його клопотань про призначення судової експертизи для встановлення наявності фактично виконаних робіт і можливих недоліків.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2015 колегією суддів у складі головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Ткаченко Б.О., Синиця О.Ф. була прийнята до провадження апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю ,,УКРПРОФМЕД" та розгляд справи призначений на 10.06.2015р.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2015, з огляду на перебування судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, вирішено здійснити розгляд справи №910/29797/14-г у складі: головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Зеленін В.О., Синиця О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2015 колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Зеленін В.О., Синиця О.Ф. прийняла до свого провадження справу №910/29797/14-г.

10.06.2015р. в судовому засіданні було оголошено перерву до 05.08.2015 на підставі ст. 77 ГПК України.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 04.08.2015, у зв'язку з перебуванням судді Синиці О.Ф. у відпустці, вирішено здійснити розгляд справи №910/29797/14-г у складі колегії суддів: головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Зеленін В.О., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.08.2015 колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Зеленін В.О., Ткаченко Б.О. прийняла до свого провадження справу №910/29797/14-г.

Ухвалою суду від 05.08.2015 у справі № 910/29797/14-г призначено судову технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково - дослідному інституту судових експертиз та зупинено апеляційне провадження у справі до надання висновку експертом.

На вирішення експертизи було поставлено наступні питання:

- Чи були виконані Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Уліс Системс" належним чином пусконалагоджувальні роботи, передбачені Договором №3435/3-А про виконання будівельно-монтажних робіт від 20.12.2012р. та зазначені в наступних актах: Акт №6 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система оповіщення про пожежу" від 20.09.2013р., Акт №4 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система пожежної сигналізації" від 20.09.2013р., Акт №2 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система охоронної сигналізації" від 20.09.2013р., Акт №5 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система телефонної та комп'ютерної мережі" від 20.09.2013р., Акт №7 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система екстреного виклику медичного персоналу" від 20.09.2103р., Акт №3 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система пожежної автоматики" від 20.09.2013р., Акт №8 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система моніторингового спостереження за станом хворих" від 20.09.2013р., Акт №8 (форма КБ -2в) приймання виконаних будівельних робіт від 21.10.2013р.

Якщо роботи виконані неналежним чином, вказати недоліки та причини неналежного їх виконання.

- Якщо роботи, зазначені у наступних актах: Акт №6 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система оповіщення про пожежу" від 20.09.2013р., Акт №4 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система пожежної сигналізації" від 20.09.2013р., Акт №2 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система охоронної сигналізації" від 20.09.2013р., Акт №5 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система телефонної та комп'ютерної мережі" від 20.09.2013р., Акт №7 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система екстреного виклику медичного персоналу" від 20.09.2103р., Акт №3 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система пожежної автоматики" від 20.09.2013р., Акт №8 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система моніторингового спостереження за станом хворих" від 20.09.2013р., Акт №8 (форма КБ - 2в) приймання виконаних будівельних робіт від 21.10.2013р., виконані неналежним чином або не у повному обсязі, то вказати вартість фактично виконаних належним чином робіт.

- У разі виявлення недоліків у пусконалагоджувальних роботах, вказати, чи можна їх віднести до прихованих недоліків, які неможливо встановити під час прийняття робіт.

На адресу Київського апеляційного господарського суду за супровідним листом від 31.03.2016 №14738/15-42 Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз направлено висновок експерта за результатами проведення судового будівельно-технічного дослідження №14738/15-42 від 31.03.2016 та повернуто матеріали справи №910/29797/14-г.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судового будівельно - технічного дослідження № 14738/15-42 від 31.03.2016 визначити станом на час проведення дослідження, чи були виконані ТОВ ,,Уліс Системс" належним чином пусконалагоджувальні роботи, передбачені договором №3435/3-А про виконання будівельно - монтажних робіт від 20.12.2012 та зазначені в актах, які надавались для експертного дослідження не видається за можливе, так як з моменту проведення робіт по об'єкту пройшов значний проміжок часу, об'єкт дослідження експлуатується. Також, станом на час проведення судової експертизи неможливо перевірити якість (наявність недоліків, неналежність виконання) та обсяг пусконалагоджувальних робіт передбачених договором та зазначених в актах.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 поновлено провадження у справі № 910/29797/14-г та призначено її розгляд на 30.05.2016.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2016 № 09-52/1831/16 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку з припиненням повноважень головуючого судді (судді - доповідача) Шевченка Е.О.

В результаті повторного автоматизованого розподілу справи № 910/29797/14-г сформовано колегію у складі головуючого судді (судді-доповідача) Сухового В.Г., судді Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,УКРПРОФМЕД" на рішення господарського суду міста Києва від 26.03.2015 у справі № 910/29797/14-г прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Суховий В.Г., судді Жук Г.А., Мальченко А.О. та призначено її розгляд на 30.06.2016.

30.06.2016 судове засідання у справі № 910/29797/14-г не відбулось у зв'язку з перебуванням судді-доповідача Сухового В.Г. на лікарняному.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 розгляд скарги у справі призначено на 14.07.2016.

Ухвалою суду від 14.07.2016 розгляд скарги у справі відкладено на 29.08.2016 на підставі ст. 77 ГПК України.

29.08.2016 на адресу суду надійшло клопотання позивача про призначення у справі повторної судової експертизи, відповідно до якого позивач просить призначити повторну судову експертизу у даній справі, проведення якої доручити Харківському науково - дослідному інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса, поставивши на вирішення експертів питання аналогічні зазначеним в ухвалі суду від 05.08.2015 у даній справі.

Зазначене клопотання мотивовано тим, що попередній висновок експерта недостатньої якості, необґрунтований та суперечить матеріалам справи. Як вказує позивач, висновок не дає відповіді на питання, чому системи працюють некоректно та щодо якості пусконалагоджувальних робіт.

В судовому засіданні 29.08.2016 представник позивача підтримав заявлене клопотання про призначення повторної експертизи, представник відповідача проти клопотання заперечив, вказавши на його безпідставність.

Клопотання позивача про призначення у справі повторної судової експертизи задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Як зазначено в п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України ,,Про деякі питання практики призначення судової експертизи" від 23.03.2012р. № 4 судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Суд дійшов висновку, що виходячи з підстав позову у даній справі, вирішення питання відповідності чи невідповідності оспорюваних позивачем актів приписам ст.ст.203, 215 ЦК України є правовими питаннями, а отже не потребують спеціальних знань та мають вирішуватися судом в рамках розгляду даної справи з урахуванням всіх обставин справи та юридичних фактів, що входять до предмету доказування.

В судовому засіданні 29.08.2016 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача заперечив проти наведених доводів, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю ,,УКРПРОФМЕД" (далі - позивач, генпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,УЛІС Сістемс" (далі - відповідач, субпідрядник) укладено договір № 3435/3-А про виконання будівельно-монтажних робіт, за змістом п. 1.1 якого відповідач зобов'язався до 15.06.2013 виконати роботи з реконструкції, ремонту та оснащення будівель по вул. Амосова, 5 у м. Києві, з метою розміщення структурних підрозділів Інституту епідеміології та інфекційних хвороб імені Л.В. Громашевського (у тому числі поставка та встановлення обладнання), а позивач зобов'язався прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх.

За змістом п. 3.1 договору ціну цього договору (вартість робіт та обладнання за договором, в тому числі склад і обсяг робіт) становить сума, що визначається сторонами в Протоколі погодження договірної ціни (Додаток № 1 до договору), що формується на підставі ДБН Д. 1.1-1-2000 ,,Правила визначення вартості будівництва" та на основі Договірної ціни на будівельно - монтажні роботи і використані при монтажі матеріали (Додаток № 2 до договору), Переліку інженерного обладнання (Додаток № 3 до договору) та Договірної ціни на пуско - налагоджувальні роботи (Додаток № 4 до договору).

Ціна цього договору може бути змінена за взаємною згодою сторін (п. 3.2).

Протоколом погодження договірної ціни (Додаток № 1 до договору) сторони визначили ціну договору в розмірі 2 626 802,44 грн.

Відповідно до умов пункту 3.4 фінансування робіт за договором здійснюється за рахунок бюджетних коштів.

Згідно з пунктом 4.3 договору у разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за цим договором здійснюється протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання позивачем бюджетного призначення на фінансування робіт на свій розрахунковий рахунок.

Як зазначає позивач, на виконання п.п. 3.4, 4.3, 4.1 договору він перерахував відповідачу 1 645 000,00 грн.

Відповідно до п. 10.1 договору він діє до 15.06.2013 або до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

На виконання умов договору сторонами було укладено та підписано ряд актів приймання виконаних будівельних робіт.

Як зазначає позивач, в порушення своїх зобов'язань за договором, відповідач не повідомив його про причини відхилення від графіка виконання робіт, хоча зобов'язаний був повідомити в силу п. 6.2 договору. Роботи за договором виконувались відповідачем частково за межами граничного строку, передбаченого п. 1.1 та 10.1 договору і тому є простроченими.

Крім того, як вказує позивач, відповідач неналежним чином виконав роботи щодо встановлення обладнання та проведення пусконалагоджувальних робіт

На думку позивача, підтвердженням фактичного невиконання відповідачем зобов'язань за договором є Акт робочої комісії про передачу в експлуатацію закінченої будівництвом споруди (приміщення) від 29.11.2013.

Пунктом 14 даного Акту робочої комісії зазначено, що виявлені дефекти та недоробки повинні бути усунені в терміни, вказані у додатку 1,2 до акта.

Як наголошує позивач, не знаючи про ці скриті недоліки, ним було підписано документи, що нібито підтверджують повне та належне виконання робіт відповідачем, а саме:

- Акт №6 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система оповіщення про пожежу" від 20.09.2013;

- Акт №4 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система пожежної сигналізації" від 20.09.2013;

- Акт №2 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система охоронної сигналізації" від 20.09.2013;

- Акт №5 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система телефонної та комп'ютерної мережі" від 20.09.2013;

- Акт №7 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система екстреного виклику медичного персоналу" від 20.09.2013;

- Акт №3 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система пожежної автоматики" від 20.09.2013;

- Акт №8 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система моніторингового спостереження за станом хворих" від 20.09.2013;

- Акт №8 (форма КБ-2в) приймання виконання будівельних робіт від 21.10.2013.

Посилаючись на приписи ст.ст. 203, 215 ЦК України позивачем заявлено вимоги про визнання вищевказаних актів недійсними з тих підстав, що оспорювані правочини не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, оскільки їх зміст не відобразив фактичні обставини.

Заперечуючи проти позовних вимог у даній справі, відповідач, зокрема, зазначив, що оспорювані позивачем акти не є правочинами в розумінні ст. 202 ЦК України.

Враховуючи встановлені у даній справі обставини та наявні докази, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Предметом позову у даній справі є визнання недійсними на підставі ст. 203 та ст. 215 ЦК України:

1. Акту №6 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система оповіщення про пожежу" від 20.09.2013;

2. Акту №4 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система пожежної сигналізації" від 20.09.2013;

3. Акту №2 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система охоронної сигналізації" від 20.09.2013;

4. Акту №5 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система телефонної та комп'ютерної мережі" від 20.09.2013;

5. Акту №7 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система екстреного виклику медичного персоналу" від 20.09.2013;

6. Акту №3 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система пожежної автоматики" від 20.09.2013;

7. Акту №8 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт ,,Система моніторингового спостереження за станом хворих" від 20.09.2013;

8. Акту №8 (форма КБ-2в) приймання виконання будівельних робіт від 21.10.2013.

Вказані акти було складено позивачем та відповідачем на виконання умов Договору № 3435/3-А про виконання будівельно-монтажних робіт від 20.12.2012, та підписано сторонами.

Слід зазначити, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором будівельного підряду.

За змістом ч. 1 ст. 875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Згідно з ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї з сторін від підписання акта, про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Умовами договору, укладеного сторонами погоджено, що здача - приймання робіт здійснюється за відповідними актами (КБ-2в, КБ-3), які мають бути передані субпідрядником не пізніше 25 числа звітного місяця уповноваженому представникові генпідрядника (п.5.4); генпідрядник протягом 5-ти робочих днів з дня одержання акта здачі - приймання робіт, зазначеного в п. 5.4 договору зобов'язаний передати субпідряднику оформлений акт або мотивовану відмову від приймання робіт з посиланням на невиконані пункти договору (п.5.5); у випадку мотивованої відмови генпідрядника від прийняття робіт складається двосторонній акт з переліком необхідних доопрацювань та строків їх виконання (п.5.6).

Акти форми КБ-2в ,,Акт приймання виконаних будівельних робіт" та КБ-3 ,,Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати" складаються для визначення вартості виконаних обсягів підрядних робіт та проведення розрахунків за виконані підрядні роботи на будівництві. Форма даних актів як первинних облікових документів у будівництві затверджена Наказом Мiнiстерства регiонального розвитку та будiвництва України вiд 04.12.2009 № 554 ,,Про затвердження типових форм первинних документiв з облiку на будiвництвi", чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Як визначено приписами ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин - це дія суб'єктів цивільного (приватного) права, які завжди є рівними особами. Можливість вчинення ними правочинів - елемент змісту їх цивільної дієздатності. За цією ознакою правочини відрізняються від актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування, які хоча і можуть породжувати цивільні права та обов'язки, але за юридичною природою є владними актами, що видаються у межах компетенції зазначених органів - суб'єктів публічного права.

Саме тому правовідносини виникають на підставі цих актів незалежно від бажання осіб вступати у них, тоді як за допомогою правочинів правовідносини завжди встановлюються за волею їх учасників.

Виходячи з вищенаведеного, правочин - це юридичний факт, який є правовою підставою для виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов'язків, й саме відносно правочину може бути обраний такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання його недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як роз'яснено в п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 ,,Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення).

За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним (п.2.2 названої Постанови).

Однак, оспорювані акти не є ,,правочинами" й не містять ознак ,,правочину" в розумінні Цивільного кодексу України, оскільки вони самі по собі не є правовою підставою для виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов'язків, а лише підтверджують факт виконання зобов'язань за Договором № 3435/3-А про виконання будівельно-монтажних робіт від 20.12.2012.

Акти, це документами, які фіксують факт здійснення певної господарської операції, й у відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" якою передбачено, що ,,підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій", є первинними документами, на підставі яких відповідні господарські операції відображаються в бухгалтерському обліку суб'єктів господарської діяльності - позивача та відповідача.

В частині вимог позивача про визнання недійсним актів приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в слід вказати, що акти такої форми складаються для визначення вартості виконаних обсягів підрядних робіт та проведення розрахунків за виконані підрядні роботи на будівництві та не є правочинами в розумінні Цивільного кодексу України, а тому не можуть бути визнані судом недійсними за правилами недійсності правочинів, встановленими чинним законодавством України.

Даної позиції дотримується й Верховний Суд України у листі від 24.11.2008, в якому міститься ,,Узагальнення практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними", де зазначено, в цілях подолання труднощів, що виникають у судовій практиці у розрізненні поняття ,,правочин" від суміжних понять, зокрема, наступне:

,,Відповідно, за правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами. Вбачається, що до таких документів слід відносити, наприклад, рішення органів державної влади; свідоцтва (про право власності на житло, про право на спадщину, про придбання майна з публічних торгів, державний акт на земельну ділянку, ордер тощо); рішення, записи про реєстрацію (реєстрація домоволодіння, актів громадянського стану); протоколи загальних зборів господарських товариств, рішення загальних зборів громадських об'єднань, розпорядження про реєстрацію за місцем проживання фізичної особи та багато інших документів (акт приймання-передачі, товарний чек)".

Аналогічна правова позиція також викладена в постанові Вищого господарського суду України від 17.08.2011 по справі № 14/5025/192/11.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту цивільних прав та інтересів у вигляді визнання недійсними актів як правочинів, оскільки акти, недійсність яких є предметом позову, не є правочинами в розумінні Цивільного кодексу України, й не можуть бути визнані судом недійсним за правилами недійсності правочинів, встановленими чинним законодавством України, а тому позовні вимоги у даній справі є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Обгрунтовучи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що оскаржувані акти приймання виконаних будівельних робіт № КБ-2в є первинними обліковими документами тільки за формою, а за змістом мають всі ознаки правочину та можуть бути визнані недійсними. Крім того, як наголошує позивач, право на визнання недійсним акту приймання виконаних робіт гарантовано ч. 4 ст. 882 ЦК України.

Колегія суддів відхиляє зазначені доводи з підстав наведених вище та зазначає, що в силу приписів ч. 4 ст. 882 ЦК України акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими. У даному ж випадку оспорювані акти підписані обома сторонами договору, що виключає можливість застосування приписів наведеної норми.

Також позивач зазначає, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення невірно застосовано норму матеріального права, а саме, зроблено посилання на положення Наказу Держкомстату України та Держбуду України від 21.06.2002 № 237/5 ,,Про затвердження типових форм первинних документів з обліку в будівництві", який втратив чинність 04.12.2009.

Колегія суддів погоджується з позивачем в тому, що в мотивувальній частині рішення судом першої інстанції помилково зроблено посилання на Наказ Держкомстату України та Держбуду України від 21.06.2002 № 237/5 ,,Про затвердження типових форм первинних документів з обліку в будівництві", який втратив чинність, та зазначає, що на час складання оспорюваних актів був чинний Наказ Мiнiстерства регiонального розвитку та будiвництва України вiд 04.12.2009 № 554 ,,Про затвердження типових форм первинних документiв з облiку на будiвництвi", проте, це не вплинуло на правильність рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог.

Що ж до посилань скаржника на оглядовий лист Вищого господарського суду України від 18.02.2013 № 01-06/374/2013, який на його думку безпідставно не взято до уваги судом першої інстанції, та в якому викладено позицію, що підписання актів здачі-приймання виконаних робіт свідчить про укладення договору підряду у спрощений спосіб, і цей договір є підставою для виникнення у його сторін майново-господарських зобов'язань (постанова Вищого господарського суду України від 11.05.2012 № 21/5005/14068/2011), колегія суддів зазначає, що наведена правова позиція не може бути застосована до даних правовідносин сторін, оскільки в наведеній постанові Вищого господарського суду України предметом розгляду були акти здачі - приймання виконаних робіт, як підстава для оплати виконаних робіт, без укладення договору підряду.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими з підстав наведених вище, а тому колегією суддів відхиляються. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для скасування рішення господарського суду міста Києва від 26.03.2015 у справі №910/29797/14-г, які передбачені ст. 104 ГПК України, відсутні. Рішення є законним та має бути залишено без змін з урахуванням мотивувальної частини даної постанови. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,УКРПРОФМЕД" - залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 26.03.2015 у справі № 910/29797/14-г - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко