ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29 серпня 2016 р. Справа № 903/425/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПРЕМІУМ

до Товариства з обмеженою відповідальністю ЮГ КАРТОН

про стягнення 661 222,79грн.

Суддя Філатова С.Т.

за участю представників сторін:

від позивача: н/в

від відповідача: ОСОБА_1, директор, ОСОБА_2, дов. №12-1/08/16 від 12.08.2016р.

Ухвалою суду від 29.06.2016р. клопотання позивача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції судом задоволено на підставі ч. 5 ст.11 Закону України Про судоустрій та статус суддів та ст. 741 ГПК України.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

В судовому засіданні 22.08.2016р. згідно зі ст.77 ГПК України оголошено перерву до 29.08.2016р. до 12.00год для витребування додаткових доказів.

В судовому засіданні 29.08.2016р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПРЕМІУМ (в стадії ліквідації на підставі постанови Правління НБУ №68/БТ від 10.02.2016р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» та рішення №134 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 10.02.2016р. «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» та делегування повноважень ліквідатора банку») звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ЮГ КАРТОН про стягнення 661 222,79грн., в т.ч. 600 108,47грн. заборгованості по процентам за користування кредитними коштами за період з лютого по квітень 2016р. на підставі кредитного договору №13/КЛ/16 від 26.01.2016р., 31 114,32грн. пені за період з 14.03.2016р. по 05.06.2016р. відповідно до п. 6.3 кредитного договору, 30 000,00грн. штрафу за лютий-квітень 2016р. відповідно до п. 5.2.2, 6.5 кредитного договору

Позовні вимоги обґрунтовані таким:

26 січня 2016 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк ПРЕМІУМ та Товариством з обмеженою відповідальністю ЮГ КАРТОН був укладений кредитний договір №13/КЛ/16 про надання кредиту у формі відновлювальної відкличної лінії.

Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у формі кредитної лінії у розмірі 25 000 000,00 гри. з кінцевим терміном повернення кредитних коштів - 24 січня 2017 року включно, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 24 відсотки річних.

Згідно з пунктом 3.4 кредитного договору №13/КЛ/16 від 26.01.2016р. проценти за користування кредитними коштами сплачуються позичальником (відповідачем) щомісячно, не пізніше 8 робочого дня місяця, наступного за тим, за яким вони нараховані, проценти за грудень та за квітень сплачуються позичальником не пізніше 15 робочого дня місяця, наступного за тим, за яким вони нараховані, а також в день закінчення строку, на який надано кредит у відповідності до п.1.3 вище зазначеного договору, в день повного погашення заборгованості за кредитним договором, або в день дострокового погашення заборгованості по кредиту.

Відповідно до п.5.2.2. кредитного договору №13/КЛ/16 від 26.01.2016р позичальник (відповідач) шляхом підписання кредитного договору взяв на себе зобов'язання своєчасно сплачувати плату за кредит (проценти) на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором.

Згідно п.3.6 кредитного договору №13/КЛ/16 від 26.01.2016р за порушення визначених кредитним договором строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами та/або комісійних винагород позичальник(відповідач) зобов'язаний сплатити банку (позивачу) пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

За кожен випадок невиконання прийнятих на себе зобов'язань, передбачених п.п.5.2.1-5.2.16 кредитного договору, позичальник(відповідач) сплачує штраф у розмірі 10000,00 грн.

Позивач свої зобовязання перед відповідачем виконав в повному обсязі, проте відповідач в порушення умов кредитного договору проценти за користування не сплатив, сума прострочених процентів за користування кредитними коштами за лютий-квітень 2016р. становить 600 108,47грн. (а.с. 3-93).

01.08.2016р. на адресу суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення господарського суду м. Києва ТзОВ ЮГ КАРТОН у справі №910/13888/16 за позовом ТзОВ ЮГ КАРТОН до ПАТ КБ ПРЕМІУМ про визнання недійсним кредитного договору №13/КЛ/16 від 26.01.2016р.

У відзиві від 12.08.2016р. №517/08/16 відповідач позов заперечив, мотивуючи таким:

Відповідно до умов кредитного договору (пункт 3.1 договору) надання банком кредитних коштів здійснюється за умови отримання банком у строк не менше як за один банківський день до дати видачі коштів письмової заяви позичальника.

У випадку самостійного перерахування банком коштів без письмової заяви позичальника такі кошти не можуть вважатись кредитними коштами, наданими згідно умов кредитного договору.

Банком не надано попередньої письмової заяви ТОВ «ЮГ КАРТОН» про надання йому кредитних коштів згідно кредитного договору №13/КЛ/16 від 26.01.2016р.

Крім того, в якості доказу видачі кредитних коштів позивачем надано виписки з особового рахунку клієнта. Вважає, що виписка з особового рахунку клієнта не може бути доказом видачі кредитних коштів, оскільки виписки з особових рахунків клієнтів не містять обов'язкових реквізитів первинного документа, відповідно і не є первинними документами та призначаються лише для видачі клієнту і не є документом, на підставі якого у бухгалтерському обліку підприємства чи банку здійснюється відображення господарської операції.

Оскільки відсутні допустимі докази видачі кредитних коштів за кредитним договором №13/КЛ/16 про надання кредиту у формі відновлювальної відкличної кредитної лінії 26.01.2016р., то вважає неправомірним нарахування процентів у сумі 600 108.47грн., пені у сумі 31 114,32грн. та штрафу у розмірі 30 000,00грн.

Вказав, що відповідно до п.5.2.2 кредитного договору №13/КЛ/16 від 26.01.2016р. у випадку несвоєчасної сплати за кредит позичальник зобов'язаний перерахувати кошти, що призначені ним для погашення плати за кредит, на рахунки простроченої заборгованості, номер якого повідомляється банком позичальнику негайно після його відкриття.

Банк про такий рахунок не повідомляв. Не повідомлення про рахунки простроченої заборгованості позбавляло можливості клієнта банку перерахувати банку кошти.

Звернув увагу, що у розпорядження ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» на рахунку є гроші ТзОВ "ЮГ КАРТОН", які банк відмовляється повертати товариству (а.с. 150-153).

Судові засіданні 12.07.2016р., 02.08.2016р., 15.08.2016р. за клопотанням позивача проводились в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 15.08.2016р. згідно зі ст.77 ГПК України оголошено перерву до 22.08.2016. до 16.00год для представлення позивачем для огляду в судовому засіданні кредитної справи та доводів по суті клопотання про зупинення провадження у справі.

Позивач у запереченнях від 04.08.2016р. та доповненнях до заперечення щодо задоволення клопотання ТзОВ "ЮГ КАРТОН" про зупинення провадження у справі від 19.08.2016р. клопотання заперечив, посилаючись на те, що істотними умовами кредитного договору як господарського договору відповідно до закону є умови про предмет, ціну, строк його дії, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Вказані правові висновки зазначені Верховним Судом України у постанові від 05.02.2008 у справі № 22/268 і Національним банком України у листі від 18.08.2004 № 18-111/3249-8378 «Про деякі питання застосування Цивільного кодексу України в банківській діяльності».

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України Банк та ТзОВ «ЮГ КАРТОН» були вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, і ТзОВ «ЮГ КАРТОН» мав можливість відмовитися від підписання кредитного договору.

Згідно п.8.6. кредитного договору № 01304/1860 від 04.08.2016 року сторони погодилися, що з укладанням цього договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь яких умов, які можуть бути істотними та необхідними для цього кредитного договору.

Вказав, що відсутня умова зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду справи, оскільки у межах справи №04/903/425/16 господарський суд Волинської області вправі самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, а саме встановити наявність чи відсутність підстав визнання кредитного договору №13/КЛ/16 від 26.01.2016р. недійсним.

Зазначив, що, розглядаючи позовні вимоги банку, що випливають з кредитного договору №13/КЛ/16 від 26.01.2016р., господарський суд Волинської області у будь-якому випадку перевіряє правомірність договору, що ще раз підтверджує безпідставність задоволення клопотання товариства про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи, предметом позову у якій є вимога про визнання недійсним вказаного кредитного договору.

Зазначив, що товариство не обґрунтувало та не довело, яким саме чином зясування обставин у ході розгляду справи №910/13388/16 унеможливить розгляд заявлених позовних вимог у справі №04/903/425/16 та яким чином встановлені у вказаній справі обставини впливають на оцінку доказів, якими сторони обґрунтовують свої доводи у даній справі, виходячи із предмету, підстави позову та з урахуванням презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) (а.с. 139-140, 161-162).

Суд, заслухавши доводи сторін, відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи №910/13388/1616 за позовом ТзОВ ЮГ КАРТОН до ПАТ КБ ПРЕМІУМ про визнання недійсним кредитного договору №13/КЛ/16 від 26.01.2016р., при цьому виходив із такого:

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі, в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, в якій вона є стороною. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Відповідачем пов'язаність та неможливість розгляду не доведена, а суд вважає, що розгляд господарським судом м. Києва справи № 910/13388/16 не може бути перешкодою для встановлення усіх істотних обставин у даній господарській справі та не перешкоджає розгляду даної справи, оскільки суд в даній справі з метою повного та обєктивного дослідження обставин справи зобовязаний надати правову оцінку правочину, на підставі якого здійснюється стягнення коштів, на відповідність вимогам законодавства.

Крім того, суд зауважує, що рішення у справі №910/13388/16 може бути підставою для перегляду даної справи за нововиявленими обставинами у розумінні приписів ст.112 ГПК України.

В судовому засіданні 22.08.2016р. позивач надав для огляду в судовому засіданні копію кредитної справи та в підтвердження надання коштів на підставі заяв відповідача долучив до матеріалів справи листи ТзОВ «ЮГ КАРТОН», адресовані голові правління ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» від 26.01.2016р. №26/01/16, 27.01.2016р. №27/01/16, 28.01.2016р. №28/01/16, 03.02.2016р. №03/02/16, 03.02.2016р. №03/1/02/16, 08.02.2016р. №08/02/16, 04.02.2016р. №04/02/16 (а.с. 163-180).

У письмових поясненнях, відібраних у судовому засіданні, представник позивача повідомив, що нарахування штрафу здійснено відповідно до абз. 1, 2 п. 5.2.2 договору, якими передбачено своєчасну сплату за користування кредитом (а.с. 181).

В судовому засіданні 22.08.2016р. позивач звернувся до суду з клопотанням про оголошення перерви у судовому засіданні для виконання вимог ухвали суду та надання розширеного вмотивованого розрахунку заборгованості, який зобовязався надіслати суду та відповідачу в електронному вигляду до 26.08.2016р. (а.с. 182).

У судовому засіданні 22.08.2016р. за клопотанням позивача, не запереченому відповідачем, оголошено перерву до 29.08.2016р. до 12.00год. відповідно до ст.77 ГПК України для представлення позивачем додаткових доказів.

26.08.2016р. на електронну пошту суду позивач надіслав розрахунок заборгованості із зазначенням платежів ТзОВ "ЮГ КАРТОН" за кредитним договором про надання кредиту у формі відновлювальної лінії від 26.01.2016р. №13/КЛ/16 станом на 06.06.2016р., згідно з яким заборгованість становить 661 222,79грн., в тому числі: 600 108,47грн. процентів за користування кредитом за період з 26.01.2016р. по 30.04.2016р., 31 114,32грн. пені за період з 14.03.2016р. по 05.06.2016р., 30 000,00 штрафу за період з 14.03.2016р. по 31.05.2016р. відповідно до п. 5.2.2 договору (а.с. 183-201).

У судове засіданні 29.08.2016р. представник позивача не з'явився , звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника .

Представник відповідача клопотання заперечив як необґрунтоване.

Суд відхилив клопотання позивача про відкладення розгляду справи, мотивуючи таким:

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Вищий господарський суд України у п. 3.9.2 постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зауважив, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Крім того, суд зауважив, що витребувані пояснення до розрахунку надіслані суду та відповідачу електронною поштою, явку позивача не було визнано обов'язковою, спливає строк розгляду спору, імперативно визначений ст. 69 ГПК України

Відповідач у письмових поясненнях, відібраних у судовому засіданні 29.08.2016р., підтвердив, що розрахунок заборгованості позивача отриманий по електронній пошті. Повідомив, що додаткові докази та пояснення відсутні.

Визнавши долучені до справи докази достатніми для розгляду справи за наявними в справі матеріалами згідно ст. 75 ГПК України, зважаючи, що спливає строк розгляду спору, імперативно визначений ст.69 ГПК України, заслухавши пояснення представників відповідача, та дослідивши долучені докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ :

26 січня 2016 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк ПРЕМІУМ (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю ЮГ КАРТОН (позичальник) був укладений кредитний договір про надання кредиту у формі відновлювальної відкличної лінії №13/КЛ/16, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у формі кредитної лінії у розмірі 25 000 000,00 гри. з кінцевим терміном повернення і погашення кредитних коштів - 24 січня 2017 року включно, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 24 відсотки річних (а.с. 6-19).

Згідно з пунктом 3.4 договору проценти за користування кредитними коштами сплачуються позичальником (відповідачем) щомісячно, не пізніше 8 робочого дня місяця, наступного за тим, за яким вони нараховані, проценти за грудень та за квітень сплачуються позичальником не пізніше 15 робочого дня місяця, наступного за тим, за яким вони нараховані, а також в день закінчення строку, на який надано кредит у відповідності до п.1.3 вище зазначеного договору, в день повного погашення заборгованості за кредитним договором, або в день дострокового погашення заборгованості по кредиту.

Відповідно до п.5.2.2. договору позичальник шляхом підписання кредитного договору взяв на себе зобов'язання своєчасно сплачувати плату за кредит (проценти) на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором.

Надання кредиту у формі кредитної лінії стверджується заявами ТзОВ «ЮГ КАРТОН» про надання коштів згідно умов кредитного договору №13/КЛ/16 від 26.01.2016р., адресованими голові правління ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» від 26.01.2016р. №26/01/16, 27.01.2016р. №27/01/16, 28.01.2016р. №28/01/16, 03.02.2016р. №03/02/16, 03.02.2016р. №03/1/02/16, 08.02.2016р. №08/02/16, 04.02.2016р. №04/02/16, випискою по особовим рахункам відповідача за період з 26.01.2016р. по 07.06.2016р. (а.с. 22-26, 164-170).

Відповідач за час користування кредитними коштами проценти за користування кредитом по кредитному договору в строки та розмірах, визначених договором, не сплатив, заборгованість згідно розрахунку позивача становить 600 108,47 грн.

Суд не приймає доводи відповідача щодо недійсності кредитного договору з посиланням на відсутність умов відповідальності банку, при цьому виходить із такого:

Згідно п.п. 2.1, 2.2 постанови пленуму ВГСУ від 24.11.2014р. №1 " Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства (статті 638, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, статті 180, 345 ГК України).

У вирішенні спорів про визнання недійсними кредитних договорів господарські суди мають керуватися, зокрема, приписами статей 203, 215, 1048 - 1052, 1054, 1055, 1057-1 ЦК України та статей 207, 208 ГК України, а також враховувати викладене в постанові пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч. 2 ст. 6 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Верховний Суд України у постанові від 23.12.2015р. у справі №6-845цс15 висловив правову позицію, згідно якої якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору.

Як вбачається зі змісту п. 8.6 договору, сторони погодили, що з укладенням договору сторони досягли згоди з його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними для цього договору.

Суд вважає, що сторонами були погоджені всі істотні умови кредитного договору, відбулось виконання як зі сторони банку, так і сторони позичальника у вигляді часткового погашення кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом.

Що стосується відповідальності банку, то відповідно до відсильної норми п.6.1 договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе згідно з умовами цього договору сторони взяли на себе зобовязання зобов'язання сплатити іншій стороні неустойку (пеня, штраф), передбачену цим договором, а також відшкодувати збитки, понесені іншою стороною.

Суд не приймає заперечення відповідача щодо отримання коштів як кредитних, з посиланням на неподання заяв та відсутність первинних бухгалтерських документів в підтвердження надходжень коштів, оскільки до матеріалів справи позивачем з кредитної справи долучені заяви та відповідач сам факт надходження коштів не заперечив, частково повернув та сплатив проценти з посиланням на кредитний договір, зазначив про це у призначенні платежу.

До того ж, згідно ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють відносини позики.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у постанові від 24.02.2016р. у справі №6-50цс16 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказане відображено і в змісті п.п. 1.1, 1.3.1 договору, згідно яких банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію із загальним лімітом в сумі 25 000 000,00грн., а позивальник зобовязався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в межах строку кредитування, встановленого п. 1.3 договору, в розмірі 24,0% річних, сплатити комісійну винагороду за надання (управління) кредитом, кредитна лінія відкривається з 26.01.2016р. (дня укладання договору) по 24.01.2017р. включно.

Відповідно до ст.1054 ЦК України кредит - це позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

У відповідності зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Вимога позивача щодо стягнення 600 108,47грн. заборгованості по процентам за користування кредитними коштами за період з 14.03.2016р. по 05.06.2016р. стверджуються кредитним договором про надання кредиту у формі відновлювальної відкличної лінії №13/КЛ/16 від 26 січня 2016 року (а.с. 6-19), заявами відповідача про видачу коштів від 26.01.2016р. №26/01/16, 27.01.2016р. №27/01/16, 28.01.2016р. №28/01/16, 03.02.2016р. №03/02/16, 03.02.2016р. №03/1/02/16, 08.02.2016р. №08/02/16, 04.02.2016р. №04/02/16 (а.с. 164-170), випискою по особовим рахункам відповідача за період з 26.01.2016р. по 07.06.2016р. (а.с. 22-26), підставні, та підлягають до задоволення відповідно до ст.ст. 1048, 1054 ЦК України та ст.193 ГК України, згідно якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Згідно ст.ст.230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст.ст.1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 3.6 договору за порушення визначених кредитним договором строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами та/або комісійних винагород позичальник(відповідач) зобов'язаний сплатити банку (позивачу) пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Позивач просить стягнути з відповідача 31 114,32грн. пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитними коштами за період з 14.03.2016р. по 05.06.2016р., які є підставними та підлягають до стягнення в силу ст. ст. 230, 232 ГК України, ст. ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та п.3.6 договору.

Розрахунок пені перевірено судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3.

Від відповідача заперечень по розрахунку процентів за користуванням кредитом та розміру пені не надходило (пояснення від 29.08.2016р.).

Крім того, позивачем відповідачу за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом було нараховано штраф у розмірі 30 000,00грн. за період з лютого по квітень 2016р.

Згідно з п. 6.5 договору за кожен випадок невиконання прийнятих на себе зобов'язань, передбачених п.п.5.2.1-5.2.16 кредитного договору, позичальник(відповідач) сплачує штраф у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до п. 5.2.2 кредитного договору позичальник взяв на себе зобовязання своєчасно сплачувати плату за кредитом (проценти) на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором.

У випадку несвоєчасної сплати за кредит позичальник зобов'язаний перераховувати кошти, що призначені ним для погашення плати за кредит на рахунки простроченої заборгованості, номер якого повідомляється банком позичальнику негайно після його відкриття.

Сторони встановлюють, що у випадку, якщо після прострочення погашення плати за кредит позичальник здійснить перерахування коштів на рахунки, відкриті банком і вказані у п. 3.4 та 3.5 цього договору, банк набуває право самостійно зарахувати ці кошти на рахунки простроченої заборгованості позичальника.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 3.6 передбачено застосування пені за кожний день прострочення як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань сплати процентів за користування кредитом по даному договору.

У той самий час, посилаючись на п.п. 5.2.2, 6.5 кредитного договору, позивач просить стягнути штраф в сумі 10 000,00грн. за кожний місяць несвоєчасної сплати плати за кредит за той самий період, що і пеню за несвоєчасну сплату процентів.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором щодо сплати процентів за користування кредитними коштами свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. у справі №6-2003цс15.

Згідно ст.11128 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З огляду на викладене, суд відмовляє у стягненні 30 000,00грн. штрафу.

Суд не приймає доводи позивача щодо невидачі коштів, які знаходяться на рахунку відповідача під час процедури ліквідації, як такі, що виходять за межі позовних вимог та виходячи із того, що процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах, та п. 1 ч. 5 статті 36 якого встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду не спростовують.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 9 468,35грн. (пропорційно сумі задоволених позовних вимог) слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст. 549, 627, 629, 638, 1048, 1054, 10561 ЦК України, ст.ст.193, 230-232 ГК України, ст.ст.1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, ст. 44, 49, 82-85, 11128 ГПК України, господарський суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГ КАРТОН» (Волинська область, м. Луцьк, вул. Карбишева, буд. 3, )

на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРЕМІУМ» (м. Київ, вул. Бастіонна, 1/36, )

600 108,47 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 31 114,32грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 9 468,35грн. витрат по сплаті судового збору. Всього: 640 691,13грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У стягненні 30 000,00грн. штрафу відмовити.

Повне рішення складено

05.09.2016р.

Суддя С.Т.Філатова