ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.08.2016 Справа № 920/641/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»,

м.Суми

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Суми

про стягнення 35 739 грн. 91 коп.

Суддя Заєць С.В.

Представники сторін:

від позивача: Черняк К.М. (довіреність від 01.02.2016);

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність від 06.07.2016);

При секретарі судового засідання Даніловій Т.А.

Суть спору: позивач у позовній заяві від 17.06.2016 № 2197 просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг у сумі 33 128 грн. 32 коп., 3% річних в сумі 104 грн. 26 коп., 1375 грн. 30 коп. - пені, 1132 грн. 03 коп. - інфляційних збитків, відповідно до договору від 01.02.2015 № 1600-Т, а також судовий збір.

19.08.2016 відповідач подав заперечення б/н від 19.08.2016, в яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до акту приймання виконаних робіт по реконструкції внутрішньої системи централізованого теплопостачання об'єкту від 10.09.2015, приміщення, яке належить відповідачу було відключено від мережі централізованого опалення, а тому відповідач фізично не міг отримувати послуги відповідача.

29.08.2016 представником позивача подано письмові пояснення від 26.08.2016, в яких позивач обгрунтовує позовні вимоги, зазначаючи, що оскільки договір про надання послуг з теплопостачання чинний, і позивачем він виконується, а відповідач в свою чергу його не розірвав та не відмовився від отримання послуг, але порушив його умови, в зв'язку з чим має заборгованість перед позивачем за теплопостачання.

В судовому засіданні 29.08.2016 судом поміж інших доказів досліджувався також і акт приймання виконаних робіт по реконструкції внутрішньої системи централізованого теплопостачання об'єкта від 10.09.2015, в зв'язку з чим відповідачу судом було поставлено питання, які саме роботи або послуги були виконані відповідно до зазначеного акту.

Представником відповідача в судовому засіданні 29.08.2016 було зазначено, що зі змісту зазначеного акту вбачається, те що на об'єкті відповідача відбувалася реконструкція системи теплопостачання, про те, що об'єкт відповідача відключено від централізованої мерижі теплопостачання в данному акті не зазначено.

В судовому засіданні 29.08.2016 представники сторін надали додаткові усні пояснення щодо своєї позиції у справі.

Приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

01.02.2015 між ТОВ «Сумитеплоенерго» (позивач) і фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 був укладений Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 1600-Т (далі за текстом - «Договір»), відповідно до умов якого позивач зобов'язувався надавати відповідачу вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідач був зобов'язаний своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим Договором.

Пунктами 3.2., 3.3., 3.4., 3.5. договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Відповідач до 15 числа розрахункового періоду сплачує позивачу вартість зазначеної у договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період. Щомісячно 6-го числа відповідач отримує від позивача акт прийому-передачі теплової енергії та рахунок за спожиту теплову енергію. Несвоєчасне отримання рахунку не звільняє відповідача від відповідальності щодо сплати за надані позивачем послуги. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію здійснюється до 10 числа місяця наступного за розрахунковим, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Відповідно до умов обліку спожитих послуг, що є додатком № 2 до договору, для підтвердження кількості фактично спожитих послуг, щомісячно 6-го числа сторони складають та підписують акт прийому-передачі послуг. Споживач протягом 2 днів з дня отримання від виконавця акту прийому-передачі послуг, зобов'язаний направити виконавцю підписаний зі свого боку акт прийому-передачі послуг або вмотивовану відмову від його підписання (п. 9 додатку № 2 до договору).

Якщо споживач не підпише зі свого боку вищевказаний акт та не надасть вмотивовану відмову щодо причин його не підписання, вважається що акт прийому-передачі послуг є підписаним без заперечень, а послуги вважаються наданими у обсязі, вказаному в акті (п. 10 додатку № 2 до договору).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав належним чином договірних зобов'язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати наданих послуг, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 33128 грн. 32 коп.

При цьому, позивачем у поясненнях щодо відпуску теплової енергії зазначається, що в жовтні 2015 при нарахуванні за теплову енергію помилково було внесено в базу даних відключення приміщення ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 замість приміщення ТОВ ВТП «Норд-Сервіс», який знаходиться в тому ж будинку. При інвентаризації договорів помилка була виправлена і в березні 2016 було донараховано за спожиту теплову енергію з моменту включення опалення.

Відповідно до ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов Договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Факт надання позивачем відповідачу послуг з теплопостачання підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема актами прийому-передачі теплової енергії за березень - квітень 2016 року, а також рахунками на оплату наданих послуг за вказані періоди.

Акти прийому-передачі теплової енергії за березень - квітень 2016 року не підписані з боку відповідача, але з урахуванням пунктів 9, 10 Умов обліку спожитих послуг, що є додатком № 2 до договору, послуги вважаються наданими у обсязі, вказаному у акті.

Документи в підтвердження оскарження вищезазначених актів та рахунків з боку відповідача в матеріалах справи відсутні.

У запереченні на позовну заяву відповідач зазначає, що останнім було проведене санкціоноване відключення від мереж централізованого опалення та постачання горячої води, про що свідчить акт приймання передачі виконаних робіт по реконструкції внутрішньої системи централізованого теплопостачання об'єкту від 10 вересня 2015 року.

При більш повному аналізі наданих доказів в матеріалах справи суд приходить до підсумку, що зазначене твердження відповідача суд не може покласти в основу висновків у даній справі, оскільки вищезазначені твердження відповідача не мають письмового підтвердження, а саме:

Зі змісту акту приймання виконаних робіт по реконструкції внутрішньої системи теплопостачання об'єкта від 10 вересня 2015 року вбачається, що комісією у складі представників від відповідача - ОСОБА_1, від будівельно-монтажної організації та житлово-єксплуатаційної організації було підтверджено проведення робіт по реконструкції системи централізованого теплопостачання об'єкту, а саме зазначено, що:

- система опалення об'єкта відключена від внутрішньодомової системи житлового будинку, точка відключення відповідачє вимогам проекту реконструкції;

- система опалення об'єкта підключена до трубопроводів централізованого теплопостачання у відповідності з вимогами проекта реконструкції і в цілому змонтована відповідно нормативно-технічній документації.

З вищезазначено вбачається, що опалення на об'єкті відповідача відбувається через трубопроводи централізованого теплопостачання, доказів того, що в приміщенні наявне автономне опалення з індивідуальними засобами обліку відповідачем надано не було.

Окрім цього, відповідачем зазначено, що 11 вересня 2015 року останнім на адресу позивача було направлено лист з повідомленням про відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води та пропозицію припинити дію укладеного між сторонами договору.

Проте, в матеріалах справи відсутні належні докази в підтвердження направлення позивачу пропозиції припинити дію укладеного між сторонами договору.

«Скріншот з екрану» комп'ютера відповідача, суд не може прийняти як належний доказ направлення листа, оскільки останній зроблений з комп'ютеру відповідача, а не позивача, окрім цього в графі "кому" зазначено електронну адресу: '', проте з бланку позовної заяви та бланку документів, які надавалися позивачем до матеріалів справи (довіреності, письмових пояснень) вбачається, що електронною адресою позивача (e-mail) є:

Позивач, в свою чергу заперечує отримання ним будь-яких пропозицій від відповідача про розірвання чи припинення договору, в тому числі, і здійснених шляхом електронної переписки.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов`язковим.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищезазначене суд виходить з презумції правомірності договору.

Отже, судом встановлено, що факт надання позивачем відповідачу послуг з теплопостачання підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. При цьому відповідач за надані послуги своєчасно та у повному обсязі не розрахувався, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань стосовно повної оплати отриманих послуг, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 33128 грн. 32 коп. заборгованості за надані послуги з теплопостачання, відповідно до актів прийому-передачі теплової енергії за березень- квітень 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних позивач зазначає, що відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Згідно з поданим розрахунком позивачем відповідачеві нараховано інфляційних втрат в сумі 1132 грн. 03 коп., 3 % річних - 104 грн. 26 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення пені позивач зазначає, що пунктом 5.1.5 договору, сторони погодили, що у разі несвоєчасної сплати відповідачем грошових коштів, які передбачені термінами цього договору, за послуги позивача, відповідач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (яка діяла на момент прострочення виконання грошового зобов'язання споживачем) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен календарний день (враховуючи вихідні і святкові дні) прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з поданим розрахунком відповідачеві нарахована пеня в сумі 1375 грн. 30 коп. за період з 11.04.2016 по 19.05.2016, виходячи з суми заборгованості 33128 грн. 32 коп.

Відповідач контр розрахунку пені, 3% річних та інфляційних нарахувань суду не надав.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Під час проведення розрахунку судом враховано, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця. То інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Згідно розрахунку, здійсненого судом загальний розмір 3% річних та пені відповідачає сумі зазначеній у розрахунку позивача, сума інфляційних нарахувань здійснена судом перевищує максимальний розмір зазначених нарахувань здійснених позивачем.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2016.

Розрахунки суду долучені до матеріалів справи.

З огляду на викладене, оскільки право позивача щодо стягнення пені передбачене діючим законодавством України та умовами договору, інфляційні втрати та 3% річних чинним законодавством України, позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 1375 грн. 30 коп., інфляційних втрат в сумі 1132 грн. 03 коп., 3% річних - 104 грн. 26 коп., є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1378 грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (40030, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (40022, м. Суми, вул. 2-га Залізнична, 10, код 33698892) 33128 грн. 32 коп. заборгованості, 104 грн. 26 коп. - 3% річних, 1375 грн. 30 коп. пені, 1132 грн. 03 коп інфляційних нарахувань, 1387 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 31.08.2016.

Суддя С.В. Заєць