ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.08.16 Справа № 904/5882/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІСТОКОМБУД", м. Дніпро

до Комунального підприємства "Житлове господарство Кіровського району" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпро

про стягнення

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за дов. б/н від 08.04.2016

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МІСТОКОМБУД" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства "ЖИЛСЕРВІС-2" Дніпропетровської міської ради про стягнення 11743, 85 грн., з яких: пеня - 10910, 42 грн., три відсотки річних - 833, 43 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором про закупівлю послуг з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання, холодного та гарячого водопостачання та з ліквідації аварій на внутрішньо квартирних мережах від 15.03.2016 № 2-16/ТЗ в частині повного та своєчасного розрахунку за виконані роботи.

Ухвалою суду від 18.07.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 22.08.2016.

Ухвалою суду від 09.08.2016 розгляд справи відкладено на 22.08.2016

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, відзив на позовну заяву та інші витребуванні судом документи не надав, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення цінного листа з ухвалою суду (арк. с. 51).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 22.08.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.03.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Містокомбуд" (далі - позивач, виконавець) та Комунальним підприємством "ЖИЛСЕРВІС-2" Дніпропетровської міської ради (далі - відповідач, замовник) було укладено договір закупівлю послуг з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання, холодного та гарячого водопостачання та з ліквідації аварій на внутрішньо квартирних мережах від 15.03.2016 № 2-16/ТЗ (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов'язується у 2016 році надавати замовникові послуги згідно ДК 016:2010 код 43.22.1. Монтаж водопровідних, каналізаційних, систем опалювання, вентиляції та кондиціювання повітря/ Послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, холодного та гарячого водопостачання та водовідведення та з ліквідації аварій на внутрішньо квартирних мережах (далі - послуги) житловому фонді згідно переліку (додаток № 1 до договору, арк. с. 14-15).

Перелік житлових будинків Кіровського району м. Дніпропетровська, що обслуговуються згідно додатку 2, що є невід'ємною частиною договору (п. 1.2 договору, арк. с. 18-29).

Пунктом 2.1 договору встановлена місячна вартість надання послуг цього договору: 424280 грн. з ПДВ.

Додатковою угодою від 18.03.2016 до договору, сторони змінила місячну вартість послуг цього договору на 422890, 86 грн. (арк. с. 16) та додатковою угодою від 01.04.2016 сторони встановили місячну вартість послуг цього договору на рівні 413747, 77 грн. (арк. с. 17).

Згідно з п. 2.2 договору, до 05 числа місяця, наступного за звітним, виконавець дає замовнику акти виконаних робіт і рахунок на оплату. Виконавець підписує акти, засвідчує підпис печаткою і у 3-денний термін повертає один примірник актів виконавцю. На підставі підписаних актів та рахунку виконавця, замовник здійснює розрахунок за виконані роботи протягом десяти днів з дати підписання.

На виконання умов договору, позивач у березні-травні 2016 року виконав, а відповідач прийняв роботи на загальну суму 920190, 85 грн., що підтверджується актами приймання робіт, підписаними обома сторонами та скріпленими печатками підприємств (арк. с. 34-36).

Відповідач вартість виконаних робіт сплатив позивачу у повному обсязі, але з порушенням строку, встановленого умовами договору.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У зв'язку з несвоєчасним виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати виконаних підрядних робіт, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 10910, 42 грн. грн. за період з 11.04.2016 по 16.06.2016.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 4.2 договору у разі несвоєчасної оплати, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день затримки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування пені, задовольняє дану вимогу повністю у розмірі 10910, 42 грн.

Також, за порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано три відсотки річних за період з 11.04.2016 по 16.06.2016 у розмірі 843, 43 грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування трьох відсотків річних, задовольняє дану вимогу повністю у розмірі 833, 43 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, стягуються з відповідача на користь позивача у розмірі 1378 грн.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Житлове господарство Кіровського району" Дніпропетровської міської ради" (49000, м. Дніпро, пр. Карла Маркса, буд. 88А; ідентифікаційний код 21852055) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Містокомбуд" (49099, м. Дніпропетровськ, б-р. Рубіновий, буд. 14; ідентифікаційний код 39397553) пеню у сумі 10910, 42 грн., три відсотки річних у розмірі 833, 43 грн. та 1378 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 23.08.2016

Суддя ОСОБА_2