РІШЕННЯ

"01" серпня 2016 р.Справа № 921/317/16-г/3

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровець Я.Я.

розглянув матеріали справи

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" вул. Енергетична, 2, м. Тернопіль, 46010

до відповідача ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю "Збаразький хлібозавод" вул. Л.Українки, 30, м.Збараж, Збаразький район, Тернопільська область,47300

про врегулювання розбіжностей, що виникли при укладенні договору про постачання електричної енергії

За участю представників сторін від:

позивача: ОСОБА_2 - юрисконсульт (довіреність №5207/25 від 24.12.2015р.);

відповідача: ОСОБА_3 уповноважений (довіреність б/н від 13.06.2016р.);

ОСОБА_4 уповноважений (довіреність б/н від 13.06.2016р.);

ОСОБА_5 адвокат (довіреність б/н від 24.06.2016р.).

Учасникам судового процесу в судовому засіданні оголошено склад суду та розяснено їх права і обовязки передбачені статтями 20, 22 ГПК України.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Документообіг господарського суду".

Для робочого оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер N129SH21D8221145A1.

В судовому засіданні 01.08.2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи:

Відкрите акціонерне товариства "Тернопільобленерго" звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю "Збаразький хлібозавод" про врегулювання розбіжностей, що виникли при укладенні договору про постачання електричної енергії.

Ухвалою суду від 02.06.2016р. порушено провадження у даній справі та призначено судове засідання на 16.06.2016р., в якому оголошувалась перерва до 29.06.2016р., про що зазначено у формулярі (протоколі) судового засідання від 16.06.2016р.

29.06.2016р. суд перейшов до розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 29.06.2016р. розгляд справи відкладався на 01.08.2016р. з підстав, викладених у відповідній ухвалі суду.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, письмових поясненнях (вх. №14283 від 01.08.2016р.) та пояснень наданих в судовому засіданні, просить суд позов задоволити повністю. Також, через канцелярію суду надав документи, які витребовувалися ухвалами суду (вх.№12075 від 16.06.2016р.) та додаткові докази (вх.№ 12560 від 29.06.2016р.).

Представники відповідача в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечили з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вх.№12067 від 16.06.2016р. та №14287 від 01.08.2016р.), письмових запереченнях (вх.№12587 від 29.06.2016р.) просять суд відмовити у задоволенні позову.

Також через канцелярію суду надали клопотання про залишення позову без розгляду з підстав, викладених у останньому ( вх. №14286 від 01.08.2016р.).

Розглянувши клопотання представника відповідача, судом відхилено, оскільки необгрунтоване та заявлене безпідставно.

Оглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та об'єктивно оцінивши подані докази в їх сукупності, судом встановлено:

Згідно статті 1 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності.

При укладенні договору про постачання електричної енергії від 18.04.2016р. за № 49 між контрагентами Відкритим акціонерним товариством Тернопільобленерго" в особі Збаразького РЕМ (позивач/постачальник за договором) та ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю "Збаразький хлібзавод" (відповідач/споживач за договором) виникли розбіжності.

На виконання статті 26 Закону України "Про електроенергетику" та п. 1.3 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1997 р., 18 квітня 2016 року Відкритим акціонерним товариством "Тернопільобленерго" в особі Збаразького району електричних мереж подано на розгляд і підписання ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю "Збаразький хлібозавод" проект Договору про постачання електричної енергії, відповідно до якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з дозволеною потужністю згідно з дод. №3, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Точка продажу електричної енергії: на межі балансової належності відповідно до додатку №5. Приєднана потужність у точці підключення становить згідно з дод. №3, з додатками, в тому числі :

Додатком №3 до Договору про постачання електричної енергії від 18.04.2016р. за № 49 "Режим роботи електроустановок споживача" - визначено назву об"єкта та місце його розташування - ТзДВ "Збаразький хлібозавод" (вул. Л.Українки, 30 м. Збараж) та дозволена до використання потужність становить 30, приєднана потужність електроустановок - 30.

В Додатку №5 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін станом на 18.04.2016р." зазначено Споживач електроенергії - ТзДВ "Збаразький хлібозавод" балансова належність електромереж та установок: Електропередавальної організації (Основного споживача) :

- ЛЕП - 10 кВ №25 від ПС 110/35/10 кВ м. Збараж і ПС 110/35/10 кВ "Збараж";

- ЛЕП - 10 кВ №46 від ПС 110/35/10 кВ с. Лозова і ПС 110/35/10 кВ "Лозова";

- КТПП 10/0,4 кВ № 29 Р-250 кВА, розподільчі мережі 0,4 КВ Ф-1, які живлять побутовий сектор с. Залужжя та вул. Л. Українки, м. Збараж.

Споживач - розподільчі мережі 0,4 кВ від РУ-0,4 кВ КТПП -29 до будівель споживача.

Межа відповідальності за стан та обслуговування електромереж та установок установлюються за затискачах точках приєднання автоматичних вимикачів ЛЕП-0,4 кВ споживача до збірних шин 0,4 кВ в КТПП -29.

Також в Додатку №5а "Однолінійна схема" визначено об"єкт споживача - ТзДВ "Збаразький хлібозавод" приміщення (вул. Л.Українки, 30 м. Збараж).

19.05.2016р. ТзДВ "Збаразький хлібозавод" листом №3 повернув даний договір з протоколом розбіжностей, а саме не підписав додатки № 3, № 5 та № 5а, де є незгода відповідача з межею розмежування балансової належності електромереж.

Відповідач в додатках № 5 та № 5а встановлює межу балансової належності на лінійному роз"єднувачі 10 кВ, тобто відносить КТПП - 29 (комплектну трансформаторну підстанцію прохідну), що знаходиться за адресою Л. Українки, 30, м. Збараж, на свій баланс.

Відповідно в додатку № 3 Договору ставить дозволену та приєднану потужність споживача таку як повна потужність встановленого трансформатора 250 кВА (200 кВт).

Позивач з таким трактуванням додатків № 3, № 5 та № 5а до Договору про постачання електричної енергії, яким пропонується змінити межу балансової належності не погоджується, стверджує, що питання щодо права власності на КТПП - 29 при переукладені Договору про постачання електроенергії виникало і раніше. Тому, для вирішення спірного питання в 2010 році поданий до господарського суду Тернопільської області позов Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" до Закритого акціонерного товариства "Збаразький хлібозавод" про визнання права власності на КТПП-29.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 16.06.2010р., яке залишено в силі постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.11.2010р. позовні вимоги задоволено: визнано право власності на комплектну трансформаторну підстанцію прохідну (КТПП №29), що знаходиться по вул. Л.Українки, 30 в м. Збаражі за Збаразьким районом електричних мереж Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго".

Вважаючи, що спірний об'єкт не відноситься до нерухомого майна і вказуючи на те, що його єдиним власником являється відкрите акціонерне товариство, ВАТ "Тернопільобленерго" в особі Збаразького РЕМ звернулось із відповідним позовом до суду.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Цивільний кодекс у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 208 ЦК України правочини між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 статті 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 стаття 638 ЦК України).

Згідно з ч. 3 статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Позов - це звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено що, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 84 ГПК України визначено, що у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Відповідно до пункту 9.8, пункту 9.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року №6 "Про судове рішення" у рішенні зі спору, що виник при укладенні або зміні договору у резолютивній частині повинно бути зазначено рішення з кожної спірної умови договору у вигляді конкретного формулювання відповідної умови (розділу, пункту, підпункту) договору. У рішенні про спонукання укласти договір необхідно зазначати умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект цього договору, наприклад: "Вважати договір (найменування договору) укладеним на умовах поданого (найменування позивача) проекту цього договору", а в разі необхідності - з викладенням у рішенні умов (пунктів) договору повністю або в певній частині.

Таким чином, у резолютивній частині рішення необхідно зазначити про укладення договору в редакції позивача з визначенням редакції кожної спірної умови договору у вигляді конкретного формулювання відповідної умови (розділу, пункту, підпункту) договору.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд врегулювати розбіжності, що виникли при переукладанні договору про постачання електричної енергії між ВАТ "Тернопільобленерго" в особі Збаразького РЕМ та ТзДВ "Збаразький хлібозавод" не зазначивши редакції кожної спірної умови договору у вигляді конкретного формулювання відповідної умови (розділу, пункту, підпункту) договору.

До початку розгляду справи по суті заяв чи клопотань про зміну предмету позову не надходило.

Таким чином, позивач обрав не передбачений чинним законодавством спосіб захисту порушеного права та інтересу, а тому застосування такого способу захисту може призвести до порушення приписів ст. 19 Конституції України.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Спосіб захисту, насамперед, повинен слугувати поновленню порушених прав позивача або захисту його охоронюваного законом інтересу.

Як роз"яснено у п. 4.3. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України.

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати слід покласти на позивача у відповідності до ст. 49 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1, 2, 4-3, 12, 32, 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту).

3. Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту), через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано "29" серпня 2016 року.

Суддя Боровець Я.Я.