ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2016 року Справа № 904/2616/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Іванова О.Г., Чус О.В.

При секретарі Логвіненко І.Г.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №195/22 від 27.03.2014р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №11/28-06 від 04.01.2016р;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Виробничого обєднання «Південний Машинобудівний завод ім. О.М.Макарова», м. Дніпропетровськ,

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2016 року у справі № 904/2616/16

за позовом: Державного підприємства «Виробничого обєднання «Південний Машинобудівний завод ім. О.М.Макарова», м. Дніпропетровськ,

до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради, м.Дніпропетровськ,

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2016 року (суддя Панна С.П.) у задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Виробничого обєднання «Південний Машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» про визнання протиправною та скасування вимоги відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Державне підприємства «Виробниче обєднання «Південний Машинобудівний завод ім. О.М.Макарова», звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, та задовольнити заявлені вимоги.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції помилково дійшов про висновку про неналежний спосіб захисту, який обрано позивачем.

Апелянт вважає, що статтею 20 ГК України передбачена можливість захисту прав та інтересів субєктів господарювання шляхом визнання актів інших субєктів, що суперечать законодавству, порушують права та законні інтереси субєкта господарювання, недійсним.

Вимога, яка направлена відповідачем позивачу, є актом юридичної особи, який носить обовязковий характер, тому позивач обрав належний спосіб захисту своїх прав шляхом визнання вимоги протиправною та скасування її.

Всі ці обставини, на думку позивача, свідчать про неповне зясування всіх обставин справи, неправильну правову оцінку наданим доказам, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25 липня 2016 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 29 серпня 2016 року колегією суддів у складі: головуючого судді Березкіна О.В. (доповідача), суддів: Чус О.В., Величко Н.Л.

Зміна складу судової колегії відбулась на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду ОСОБА_3 від 26.08.2016р., справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Березкіна О.В. (доповідач), суддів: Чус О.В., Іванов О.Г.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 27.04.1998 року між державним підприємством "Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_4» в особі Спортивний комплекс «Метеор» та комунальним підприємством «ДНІПРОВОДОКАНАЛ» Дніпропетровської міської ради» (далі Водоканал) укладено договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 5069, предметом якого є зобовязання Водоканалу з надання Абоненту послуг з водопостачання та водовідведення, а також зобовязання Абонента з оплати наданих послуг.

Крім того, сторонами підписана додаткова угода від 31.07.2015 року до вищезазначеного договору, яким у преамбулі договору та по тексту доповнили: «Правила приймання та скиду (водовідведення) стічних вод підприємства у систему каналізації м.Дніпропетровська, затверджених рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради від 19.02.2015 року № 129» (Далі Правила № 129).

Згідно вищезазначених Правил № 129 від 12.11.2015р. представниками Відповідача було проведено відбір разових проб в каналізаційних мережах Позивача за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Макарова, 27-А (Басейн «Метеор»), про що представниками Водоканалу було складено акт відбору проб стічних вод від 12.11.2015р.

12.11.2015р. вказані проби було направлено для здійснення лабораторного аналізу до Лабораторії по контролю якості стічних вод підприємств, що підтверджується Протоколом вимірювання показників складу та властивостей стічних вод.

За результатами аналізу було встановлено перевищення допустимих показників перевищення допустимих концентрацій по показнику азот амонійний, ортофосфати, що зафіксовано в Протоколі вимірювання показників складу та властивостей стічних вод.

Тому відповідач здійснив розрахунок плати за скид стічних вод з понаднормативними забрудненнями за вересень, жовтень, листопад 2015 та нарахував плату у розмірі 20 565 грн.

31.12.2015р. відповідач виставив позивачу рахунок № 114993 від 31.12.2015 року за скид понаднормативних забруднень з урахуванням коефіцієнту кратності і норматива плати за очищення (перевищення ДК) на загальну суму 20 565 грн.

З метою досудового врегулювання спору, Відповідач направив на адресу позивача вимогу Вих. № 1964/59-01 від 18.03.2016р., якою вимагав у триденний строк провести оплату заборгованості в розмірі 20 565 грн. 00 коп.

Станом на час розгляду справи рахунок № 114993 від 31.12.2015 року за скид понаднормативних забруднень з урахуванням коефіцієнту кратності і норматива плати за очищення (перевищення ДК) на загальну суму 20 565 грн. залишився неоплаченим позивачем, оскільки позивач не погоджується з нарахуванням та виставленням йому вказаного рахунку та претензії, що і є причиною даного спору.

Звертаючись до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради із позовом про визнання протиправною та скасування вимоги від 18.03.2016 року № 1964/59-01 про оплату заборгованості, позивач - Державне підприємство «Виробниче обєднання «Південний Машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» посилався на те, що всі системи водовідведення, які передбачені проектом були побудовані згідно проекту та прийняті державною приймальною комісією. Крім того, Палац водних видів спорту «Метеор» Державного підприємства «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_4» є обєктом соціально-культурного призначення, які не скидають стічні води технологічного та/або не побутового походження, а тому на нього не розповсюджуються правила, на підставі яких відповідач нарахував оплату позивачу. З огляду на вищезазначене просив визнати протиправною вимогу про оплату заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, оскільки визнання саме вимоги на оплату заборгованості протиправною та скасування її не зможе захистити права позивача у повній мірі з огляду на те, що документ, на підставі якого складена ця вимога, є чинним та судом не скасований, а тому відповідач має можливість вимагати у позивача нести відповідальність за скид понаднормативних забруднень. А відтак захист порушеного права не буде відновлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, Договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п. 3 частини першої ст. 44 Водного кодексу України, водокористувачі зобов'язані дотримувати встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із позовом про визнання вимоги позивача протиправною та скасування вимоги від 18.03.2016 року №1964/59-01 про сплату заборгованості.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи даний спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Визнання вимоги на оплату заборгованості протиправною та скасування її не є належним способом захисту, оскільки документ, на підставі якого складена ця вимога, є чинним та судом не скасований, а тому відповідач має можливість вимагати у позивача нести відповідальність за скид понаднормативних забруднень. А відтак захист порушеного права не буде відновлено.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що чинним законодавством України не передбачений такий спосіб захисту цивільного права та інтересу, як визнання протиправною та скасування вимоги від 18.03.2016 року № 1964/59-01 про сплату заборгованості. Розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників правовідносин.

Як розяснено у пункті 4.3 постанови пленуми Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, визначений позивачем предмет даного позову не відповідає встановленим законом або договорами способам захисту прав.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Вищого господарського суду України від 12.02.2013р. у справі №5011-34/12256-2012, а також постановах Верховного Суду України від 21.05.2012р. у справах №6-69цс11 та №6-88цс11.

Посилання апелянта на те, що обраний спосіб захисту відповідає положенням статті 20 ГК України, відповідно до якої права та законні інтереси суб'єктів господарських відносин захищаються у тому числі шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів, є безпідставними, оскільки вимога про оплату заборгованості не є актом у розумінні статті 20 ГК України.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Отже, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і обєктивно зясував всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що у відповідності до ст. 103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Виробничого обєднання «Південний Машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» - залишити без задоволення.

Рішення на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2016 року у справі № 904/2616/16 - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 31.08.2016р.

Головуючий суддя О.В. Березіна

Суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Чус