ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2016 р. Справа № 909/290/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Данко Л.С.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" № 14/2-906 від 17.06.2016 р.

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.2016 р.

у справі № 909/290/16

за позовом : Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького,6,м. Київ,01001;

до відповідача: Комунального підприємства "Водотеплосервіс" Калуської міської ради, вул. Окружна,8,м.Калуш,Калуський район,Івано-Франківськаобласть,77300;

про: стягнення 787 290,10грн., з яких: 273 227,22грн. - пеня, 466 863,21грн. - інфляційні втрати, 47 199,67грн. - 3% річних,

за участі представників:

від позивача: ОСОБА_2-представник;

від відповідача: ОСОБА_3-представник;

Представникам сторін розяснено права та обовязки передбачені ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст.811 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлялись.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 909/290/16 від 09.06.2016р. у справі №909/290/16 ( суддя Кобецька С.М. ) позов задоволено частково. Стягнено з Комунального підприємства "Водотеплосервіс" Калуської міської ради, м. Калуш на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", , м. Київ, пені, 46 464,29грн. 3% річних, 455 731,39грн. інфляційних втрат, 11 560,26грн. судового збору. В частині стягнення з Комунального підприємства "Водотеплосервіс" Калуської міської ради 138 982,78 - пені, 735,38грн. - 3% річних, 11 131,82грн. - інфляційних втрат - відмовлено.

ПАТ НАК Нафтогаз України подано апеляційну скаргу № 14/2-906 від 17.06.2016 р.., в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги щодо стягнення пені у сумі 134 244,45грн., в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на те, що рішення в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження всіх істотних обставин справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення неустойки не врахував аргументів та доводів позивача, не зазначивши обгрунтованих мотивів такого нарахування (зменшення суми пені).

Скаржник вважає, що інфляційні нарахування на суму простроченої заборгованості є фактично понесеними матеріальними втратами кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів, а тому інфляційні втрати за такою операцією купівлі-продажу природного газу повною мірою охоплюються поняттям збитків в розумінні ч.2 ст.224 ГК України, зокрема, відносяться до категорії «втрата або пошкодження її майна». Отже, до збитків скаржника слід віднести фактично понесені інфляційні втрати у розмірі 466 863,21грн.

Окрім того, скаржник зазначає, що суд повинен був об»єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів обох сторін (а не лише відповідача), причини неналежного виконання або невиконання зобов»язання, невідповідності розміру нарахованої пені наслідкам порушення.

Також, скаржник зазначає, що заявлена позивачем до стягнення з відповідача неустойка у розмірі 268 488,89грн. є значно меншою від заподіяних позивачу збитків в сумі 466 863,21грн..

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши прояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством "Водотеплосервіс" (покупець) укладено Договір купівлі-продажу природного газу №855/14-ТЕ-15 від 24.01.14р. (а.с.15-19).

Згідно із п. 1.1 договору продавець зобов"язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України", за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов"язується прийняти і оплатити цей природний газ.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (п.1.2.Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 30.04.14р.) (а.с.20).

Пунктом 5.2 договору встановлено ціну за 1000 куб.м. природного газу - 1 309,20грн. в т.ч. ПДВ.

Приймання - передача газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання - передачі. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п.п.3.3 договору).

Пунктом 6.1. договору обумовлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції судом встановлено, що на виконання умов договірних відносин позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 4 766 418,85грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу (а.с.22-30).

Як вбачається з виписки ПАТ "НАК "Нафтогаз України" по операціях з КП "Водотеплосервіс" в період з 01.01.14р. по 30.11.15р. (а.с.32), відповідачем в повному обсязі здійснено розрахунок за поставлений природний газ в сумі 4 766 418,85грн., проте з порушенням строку проведення оплати, обумовленого п.6.1 договору.

Згідно із п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем п. 6.1. договору покупець зобов»язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

Відтак, у відповідності до п.7.2 договору, оскільки відповідач періодично прострочував оплату за поставлений природний газ, позивачем було здійснено нарахування пені, сума якої згідно розрахунку позивача, становить 273 227,22грн..

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про застосування до відповідача відповідальності, обумовленої п.7.2 договору купівлі-продажу природного газу №855/14-ТЕ-15 від 24.01.14р., у вигляді пені в сумі 273 227,22грн. та наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме, 466 863,21грн. - інфляційних втрат, 47 199,67грн. - 3% річних.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобовязання виникають з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а у відповідності до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності з частиною першою статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У силу статті 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, основний борг у розмірі 4 766 418,85грн.. сплачений відповідачем до порушення провадження у даній справі.

Відповідно до вимог статті 611 ЦК України та статті 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно із ч.1. ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі закону та договору.

Частинами першою і третьою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2. договору, у разі невиконання покупцем умов п.6.1. цього договору, він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням цих положень, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 273 227,22грн. - пені, 466 863,21грн. - інфляційних втрат, 47 199,67грн. - 3% річних (розрахунки а.с.10-14).

Суд першої інстанції, здійснивши перевірку правильності нарахування пені та 3% річних, встановив, що при здійсненні розрахунку, позивачем включено дні фактичної оплати сум боргу в періоди часу, за який здійснювались нарахування пені та 3% річних, що не узгоджується з роз"ясненнями Вищого господарського суду України, викладеними у п.1.9. постанови пленуму "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.13р., у відповідності до яких, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань, пені та з приписами ст.ст. 599, 612 Цивільного кодексу України, за змістом яких, день виконання зобов'язання не може входити до періоду прострочення його виконання, позаяк, цього дня зобов'язання боржника, хоч і з порушенням строку виконання, але припиняється.

Отже, враховуючи наведене, стягненню з відповідача підлягає пеня в загальній сумі 268 488,89грн., 3% річних в загальній сумі 46 464,29грн.

Щодо суми інфляційних втрат, то судом першої інстанції встановлено, що виконуючи нарахування за простроченими грошовими зобов'язаннями відповідача січень 2014р., жовтень 2014р., грудень 2014р., позивачем нараховано індекс інфляції за кожен місяць у заявленому періоді на суму боргу, що вже включала в себе інфляційне збільшення за попередній місяць, що суперечить вимогам закону.

Отже, враховуючи наведене, стягненню з відповідача підлягає сума інфляційних втрат у загальному розмірі 455 731,39грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем заявлялось клопотання про зменшення неустойки на 50% (а.с.72-74).

В силу частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Пунктом 1 статті 233 цього ж Кодексу визначено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 83 ГПК України господарському суду надано право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

В пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Крім того, у п. 7 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)" від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 зазначено, що положеннями частини першої статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Приймаючи рішення про зменшення розміру неустойки (пені) господарський суд першої інстанції врахував ступінь вини відповідача у виникненні спору, причини неналежного виконання зобов"язання, факт добровільного виконання відповідачем своїх зобов"язань зі сплати коштів за поставлений позивачем природний газ, матеріальні інтереси обох сторін, особливість виробничо-господарського характеру діяльності відповідача - Комунальне підприємство "Водотеплосервіс" є єдиним у м.Калуш суб"єктом відносин у сфері водопостачання, теплопостачання та водовідведення, яке має проводити гарантоване першочергове забезпечення питною водою, теплом та відкачуванням господарсько-побутових стоків споживачів (фізичних та юридичних осіб, в т.ч. стратегічно важливих підприємств міста), важке фінансове становище КП "Водотеплосервіс" (згідно довідки КП "Водотеплосервіс" №771 від 30.05.16р., заборгованість споживачів послуг з теплопостачання - населення м.Калуша складає 6 002 697,49грн., згідно звіту про фінансові результати КП "Водотеплосервіс" за січень - грудень 2014р., збиток підприємства становить 78 479,00грн., згідно звіту про фінансові результати КП "Водотеплосервіс" за січень - грудень 2015р., збиток підприємства становить 109 642,00грн.).

Окрім того, зважаючи на те, що розмір нарахованої позивачем пені є надмірно великим і сплата неустойки зачепить не лише майнові інтереси відповідача, а й інтереси споживачів, зокрема, щодо задоволення суспільних та особистих потреб населення, підприємств, установ та організацій з централізованого водо-, теплопостачання, водовідведення, підігріву води, та те, що порушення відповідачем зобов"язання не потягло за собою значних збитків для позивача, судова колегія прийшла до висновку про наявності обставин за яких можливе зменшення на 50% розміру нарахованої позивачем неустойки до 134 244,44грн.

Враховуючи наведене, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у звязку з неналежним виконанням своїх зобовязань, з урахуванням зменшення пені, становить: 134 244,44грн. - пені, 46 464,29грн. - 3% річних, 455 731,39грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо безпідставного зменшення судом розміру пені на 50% не заслуговують на увагу, оскільки таке право передбачено статтею 83 ГПК України та можливість такого зменшення обгрунтовано в рішенні суду.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника .

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.2016р. у справі №909/290/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у Господарський суд Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Данко Л.С.

Суддя Орищин Г.В.