ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"23" серпня 2016 р. Справа № 911/2652/16

Суддя Карпечкін Т.П., розглянувши позовну заяву і додані до неї документи

ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію на ліквідацію Публічного акціонерного товариства РАДИКАЛ БАНК ОСОБА_2

третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання незаконним наказу та зобовязання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

18.08.2016 року до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства РАДИКАЛ БАНК ОСОБА_2, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання незаконним наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства РАДИКАЛ БАНК ОСОБА_2 № 204 від 09.11.2015 року про визнання правочинів нікчемними, а саме в частині визнання нікчемною трансакції Публічного акціонерного товариства РАДИКАЛ БАНК щодо перерахування на користь ОСОБА_1 грошової суми з призначенням платежу «поповнення поточного рахунку власними коштами» на суму 200000,00 грн., дата вчинення трансакції 09.07.2015 року, час вчинення трансакції 19:45 та зобовязання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства РАДИКАЛ БАНК ОСОБА_2 надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію в частині збільшення кількості вкладників шляхом доповнення списку вкладником Публічного акціонерного товариства РАДИКАЛ БАНК ОСОБА_1, який має право на відшкодування за банківським вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі Договору банківського рахунку № 18106/П-1 -980 від 09.07.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне. На підставі Договору банківського рахунку № 18106/П-1-980, 09.07.2015 року, укладеним між позивачем та Публічним акціонерним товариством РАДИКАЛ БАНК (далі Банк), згідно якого Банк відкрив позивачу поточний рахунок у гривні № 8106 (далі Рахунок), здійснює його розрахунково-касове обслуговування нарахування процентів, позивач 09.07.2015 року здійснив поповнення Рахунку власними коштами на суму 200000,00 грн. У звязку з прийняттям рішення про віднесення ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з 13.11.2015 року розпочав виплати коштів вкладникам. Однак, відповідачем у справі - Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства РАДИКАЛ БАНК ОСОБА_2, було повідомлено позивача про те, що інформацію про його банківський вклад не було внесено до Реєстру на виплату гарантованої суми відшкодування за вкладами, а трансакцію Публічного акціонерного товариства РАДИКАЛ БАНК щодо перерахування на користь ОСОБА_1 грошової суми з призначенням платежу «поповнення поточного рахунку власними коштами» на суму 200000,00 грн., дата вчинення трансакції 09.07.2015 року, час вчинення трансакції 19:45, визнано нікчемною, на підставі ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивач вважає, що у відповідача не було достатніх правових підстав для визнання вказаної трансакції нікчемною та не включення останнього до Реєстру на виплату гарантованої суми відшкодування за вкладами, що й змусило позивача звернутися до суду з даним позовом.

Як визначено п. п. 2, 3 Постанови Пленум Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 41, 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України. Зокрема, господарський спір підвідомчий господарському суду, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 21 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторонами в судовому процесі в господарському суді позивачами і відповідачами можуть бути юридичні особи та громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності.

Як вбачається з поданої заяви, в обгрунтування підстав звернення позивачем з даним позовом саме до господарського суду, останній посилається на Постанови Верховного суду у справах № 826/2043/15 від 16.02.2016 року, № 826/20410/14 від 15.06.2016 року, де, як стверджує останній зазначено, що спори на стадії ліквідації (банкрутства) банку повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

Однак дослідивши вказані постанови, суд дійшов висновку, що позивач помилково тлумачить додані постанови ВСУ, оскільки ВСУ лише визначив, що на спори на стадії ліквідації (банкрутства) банку не поширюється юридисдикція адміністративних судів. При цьому, висновок про розгляд відповідних спорів господарським судом зроблений виходячи з фактичних обставин спорів та їх субєктного складу.

Крім того, відсутні відомості про застосування до процедури ліквідації Банку Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та перебування в провадженні Господарського суду Київської області справи про банкрутство Банку, в межах якої можливо було б розглянути скаргу на дії ліквідатора Банку за заявами будь-яких осіб не залежно від субєктного складу.

Частиною 3 ст. 175 Господарського кодексу України визначено, що зобов'язання майнового характеру, що виникають між суб'єктами господарювання та негосподарюючими суб'єктами - громадянами, не є господарськими і регулюються іншими актами законодавства.

Як вбачається зі змісту Договору банківського рахунку № 18106/П-1 від 09.07.2015 року, з якого виникли спірні правовідносини, такий Договір укладений позивачем саме як фізичною особою громадянином без статусу субєкта підприємницької діяльності.

Відтак, лише за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК такі справи підвідомчі господарським судам, проте оскільки позовні вимоги заявлені громадянином ОСОБА_1, тобто фізичною особою, яка не має статусу субєкта підприємницької діяльності, спір між сторонами не має ознак господарського спору і не підлягає розгляду в порядку позовного провадження господарським судом.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Про відмову в прийнятті позовної заяви виноситься ухвала, яка надсилається сторонам, прокурору, якщо вони є заявниками, не пізніше трьох днів з дня надходження заяви.

До ухвали про відмову у прийнятті позовної заяви, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали.

Ухвалу про відмову у прийнятті позовної заяви може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до господарського суду.

За таких обставин, дана заява не підлягає розгляду в господарських судах України, а тому суд відмовляє у прийнятті позовної заяви на підставі п. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуюче викладене та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 в прийнятті позовної заяви до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію на ліквідацію Публічного акціонерного товариства РАДИКАЛ БАНК ОСОБА_2, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання незаконним наказу та зобовязання вчинити дії.

Суддя Т.П. Карпечкін