ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2016 Справа № 917/712/16

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Полтавазернопродукт", 39001, Полтавська область, м. Глобине, вул. Заводська, 1

До відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", 37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Будька, 47

Про стягнення 6 783 361,41 грн., з яких 5 537 946,74 грн. - заборгованість відповідача за поставлені товарно-матеріальні цінності (молоко коровяче незбиране) за умовами Договору № 193-П постачання молока коровячого незбираного від 12.01.2015 р. в період січня - жовтня 2015 року, 456 476,81 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами, 41 357,88 грн. - 3 % річних, 550 832,61 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбане молоко, 152 678,15 грн. - інфляційні нарахування (в редакції заяви про збільшення позовних вимог № 518 від 29.06.2016 року (вх. № 8040 від 29.06.2016 року) та уточнення до неї від 20.07.2016 року (вх. № 9038 від 21.07.2016 року).

С у д д я ОСОБА_2

Представники:

від позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_4 (див. протокол);

від відповідача - відсутні (див. протокол).

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судових засіданнях 24.05.2016 року та 19.07.2016 р. в порядку ст. 77 ГПК України з огляду на необхідність поповнення матеріалів справи додатковими документальними доказами.

21.07.2016 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Полтавазернопродукт" про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" 6 783 361,41 грн., з яких 5 537 946,74 грн. - заборгованість відповідача за поставлені товарно-матеріальні цінності (молоко коровяче незбиране) за умовами Договору № 193-П постачання молока коровячого незбираного від 12.01.2015 р. в період січня - жовтня 2015 року, 456 476,81 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами, 41 357,88 грн. - 3 % річних, 550 832,61 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбане молоко, 152 678,15 грн. - інфляційні нарахування (в редакції заяви про збільшення позовних вимог № 518 від 29.06.2016 року (вх. № 8040 від 29.06.2016 року) та уточнення до неї від 20.07.2016 року (вх. № 9038 від 21.07.2016 року).

Позивач на позовних вимогах наполягає, мотивуючи їх наступним: ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" своєчасно та в повному обсязі здійснило поставку товарно - матеріальних цінностей (молоко коровяче незбиране) за умовами Договору № 193-П постачання молока коровячого незбираного від 12.01.2015 р.. Відповідачем в порушення умов договору не в повному обсязі та невчасно виконано зобов'язання щодо оплати отриманих ТМЦ.

Позивач надав суду заяву про збільшення позовних вимог № 518 від 29.06.2016 року (вх. № 8040 від 29.06.2016 року) та уточнення до неї від 20.07.2016 року (вх. № 9038 від 21.07.2016 року), згідно яких просить суд стягнути з відповідача 6 783 361,41 грн., з яких 5 537 946,74 грн. - заборгованість відповідача за поставлені товарно-матеріальні цінності (молоко коровяче незбиране) за умовами Договору № 193-П постачання молока коровячого незбираного від 12.01.2015 р. в період січня - жовтня 2015 року, 456 476,81 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами, 41 357,88 грн. - 3 % річних, 550 832,61 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбане молоко, 152 678,15 грн. - інфляційні нарахування.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

За викладеного, судом вказана заява задовольняється як така, що не суперечить чинному процесуальному законодавству України. Спір розглядається в межах предмету позову в редакції прийнятої судом вищевказаної заяви про збільшення позовних вимог з уточненнями з урахуванням п. 3.10, п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Відповідач не скористався наданими йому правами (ст. 22 ГПК України) для захисту своїх інтересів, на позов не відреагував, представництво у судове засідання не забезпечив. З матеріалів справи вбачається належне повідомлення останнього про дату, час і місце проведення судового засідання.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у пп. 3.9.2 постанови від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами та доповненнями), у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, належне повідомлення сторін про час, дату і місце проведення судового засідання згідно з п. п. 2.6.11, 2.6.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 28 від 20.02.2013 р., суд не розцінює неявку відповідача та невиконання ним вимог суду як підставу для подальшого відкладення розгляду справи та розглядає спір за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані документальні докази, заслухавши представників позивача, суд,

встановив :

12.01.2015 р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Полтавазернопродукт" (постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (покупець) було укладено Договір № 193-П постачання молока коровячого незбираного (далі - Договір, т. 1, а. с. 76-82), відповідно до умов якого постачальник зобовязувався поставити та передати у власність покупця молоко коровяче незбиране (товар) сировину власного виробництва в кількості, якості та строки, обумовлені цим договором, що відповідає за якістю чинним державним стандартам, технічним умовам, ветеринарним і санітарним вимогам, а покупець - прийняти та оплатити товар у відповідності з умовами цього договору за договірними цінами, обумовленими в додатках (протокол узгодження цін на товар), які є невідємними частинами даного договору (п. 1.1).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- одиницею виміру товару є кілограми. Базова ціна встановлюється за 1 кг товару відповідного ґатунку виходячи з базисного вмісту жиру 3,4 % і білку 3,0 %. При розрахунку ціна за фактичний вміст жиру нараховується на 40 %, а за фактичний вміст білку на 60 % від відповідної базової ціни ґатунку. Ціна, за якою покупець здійснює остаточну оплату за поставлений товар, розраховується з урахуванням ПДВ, а також в залежності від фактичних показників якості, ґатунковості, фактичного вмісту жиру та білку (п. 1.2, 6.1 договору);

- поставка товару оформлюється спеціалізованою товарною накладною за формою-1 ТН (МС), що є невідємною частиною ТТН за типовою формою 1-ТН (п. 1.4 договору);

- датою поставки товару є передача товару покупцю або вказаному ним перевізнику і пункті поставки (п. 1.7 договору);

- товар поставляється щоденно. Кількість товару зазначається в погоджених між сторонами додатках та може коригуватися за взаємною згодою обох сторін, або постачальника в односторонньому порядку з підстав передбачених пунктом 6.6. цього договору (п. 2.2 договору);

- покупець зобовязаний передати постачальнику 1-й примірник (вантажовідправника) спеціалізовану товарну накладну за формою 1-ТН (МС) та повернути її не пізніше наступної доби з відміткою покупця (підписом, печаткою або штампом), який підтверджує прийняття товару, та в строки, передбачені даним договором, здійснювати повний розрахунок з постачальником за поставлений останнім товар (п. 3.10, 3.11 договору);

- розрахунок з постачальником за поставлений товар покупець проводить протягом 5 банківських днів з дати поставки кожної партії товару. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (п. 6.5 договору в редакції додаткової угоди від 12.02.2015 року);

- в разі прострочення строку оплати поставленого товару та/або прострочення вказаних в договорі строків виконання інших грошових зобовязань покупця, останній сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5 % (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення) від вартості несвоєчасно оплаченого товару (та/або від вартості іншого невиконаного грошового зобовязання) за кожен день прострочення строку оплати (п. 7.3 договору).

Невідємними додатками до договору є Протокол узгодження цін на товар (т. 1, а. с. 84-107). Крім цього, до даного договору 12.02.2015 року сторонами укладено додаткову угоду № 1 (т. 1, а. с. 83), якою змінено редакцію п. 6.5 та 7.4 договору.

Факт виконання позивачем договірних зобов'язань за період з січня по жовтень 2015 року щодо поставки ТОВ "Гадячсир" товару (молочної сировини) та прийняття його відповідачем підтверджується видатковими накладними, спеціалізованими товарними накладними, товарно - транспортними накладними на перевезення молочної сировини, приймальними квитанціями, які підписані та скріплені печатками сторін (належним чином засвідчені копії залучено до матеріалів справи, т. 1, а. с. 118-250, т. 2 - т.11, усі аркуші кожного тому справи, т. 12, а. с. 1-66).

22.10.2015 року сторонами підписано угоду про розірвання договору постачання молока коровячого незбираного № 193-П від 12.01.2015 р. та порядок виконання зобовязань між ТОВ "Гадячсир" та ТОВ "Інвестиційно - промислова копанія "Полтавазернопродукт" (т. 1, а. с. 107 - 109). Наведеною угодою сторони дійшли згоди про припинення зобовязань, визначили основну заборгованість відповідача у розмірі 6 236 669,39 грн. та проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 772 937,30 грн. а також строки погашення вказаної заборгованості.

Не зважаючи на укладену угоду, оплата заборгованості здійснювалась відповідачем із порушенням визначених строків.

09.12.2015 року позивач направив відповідачу першу претензію № 778 щодо належного виконання умов угоди від 22.10.2015 року (т. 1, а. с. 110-112), яка залишена без будь-якого реагування, а строки оплати і надалі порушувались.

14.01.2016 року позивач звернувся до відповідача з другою претензією № 15 (т. 1, а. с. 113-115), якою вимагав сплатити існуючу у ТОВ Гадячсир заборгованість. Відповіді на неї також не надходило, заборгованість не погашена.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 6 783 361,41 грн., з яких 5 537 946,74 грн. - заборгованість відповідача за поставлені товарно-матеріальні цінності (молоко коровяче незбиране) за умовами Договору № 193-П постачання молока коровячого незбираного від 12.01.2015 р. в період січня - жовтня 2015 року, 456 476,81 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами, 41 357,88 грн. - 3 % річних, 550 832,61 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбане молоко, 152 678,15 грн. - інфляційні нарахування (в редакції заяви про збільшення позовних вимог № 518 від 29.06.2016 року (вх. № 8040 від 29.06.2016 року) та уточнення до неї від 20.07.2016 року (вх. № 9038 від 21.07.2016 року).

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона-постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій сторони - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (п. 1 та п. 5 ст. 692 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення поставки товару Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України прийнятий товар у повному обсязі не оплатив. Дана обставина відповідачем не спростована.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 5 537 946,74 грн. основного боргу підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми у розмірі 41 357,88 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 152 678,15 грн., суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у розмірі 40 965,01 грн. та 152 678,15 грн. відповідно (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга: ОСОБА_5 9.1.3" та додано до матеріалів справи). У стягненні 392,87 грн. 3 % річних у позові слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 7.4 Договору поставки № 193-П від 12.01.2015 р. сторони передбачили, що в разі прострочення строку оплати поставленого товару та/або прострочення вказаних в договорі строків виконання інших грошових зобовязань покупця, останній сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5 % (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення) від вартості несвоєчасно оплаченого товару (та/або від вартості іншого невиконаного грошового зобовязання) за кожен день прострочення строку оплати.

Згідно статті 4 ОСОБА_5 України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку, в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 550 832,61 грн. пені, суд прийшов до висновку, що її нарахування відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та ОСОБА_5 України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та підлягає задоволенню у розмірі 546 131,06 грн. (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга: ОСОБА_5 9.1.3" та додано до матеріалів справи). У стягненні 4 701,55 грн. пені слід відмовити.

Згідно з частиною 3 статті 198 ГК України відсотки за грошовими зобов'язаннями учасників господарських відносин застосовуються у випадках, розмірах та порядку, визначених законом або договором. Нарахування і сплата відсотків у грошових зобов'язаннях учасників господарських відносин здійснюється як плата за користування чужими грошовими коштами.

Пунктом 3 Угоди від 22.10.2015 року про розірвання договору постачання молока коровячого незбираного № 193-П від 12.01.2015 р. та порядок виконання зобовязань між ТОВ "Гадячсир" та ТОВ "Інвестиційно - промислова копанія "Полтавазернопродукт" (т. 1, а. с. 107 - 109) сторонами визначено, що відповідачу слід сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 772 937,30 грн. З урахуванням часткового погашення заборгованості позивачем заявлено до стягнення 456 476,81 грн. (в редакції заяви про збільшення позовних вимог № 518 від 29.06.2016 року (вх. № 8040 від 29.06.2016 року) та уточнення до неї від 20.07.2016 року (вх. № 9038 від 21.07.2016 року).

Відповідно до ст. 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно п. 5 вказаної Угоди від 22.10.2015 року про розірвання договору (т. 1, а. с. 109) визначено натупне: керуючись ч. 3 статті 692 ЦК України, сторони дійшли згоди про те, що крім погашення суми основного боргу, покупець щомісяця сплачує постачальнику за користування чужими грошовими коштами 24,4 % річних від простроченої суми, які нараховуються з моменту виникнення у покупця заборгованості по договору, по кожному окремому платежу.

За викладеного, позовна вимога про стягнення 456 476,81 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 5 537 946,74 грн. - заборгованість відповідача за поставлені товарно-матеріальні цінності (молоко коровяче незбиране) за умовами Договору № 193-П постачання молока коровячого незбираного від 12.01.2015 р. в період січня - жовтня 2015 року, 456 476,81 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами, 40 965,01 грн. - 3 % річних, 546 131,06 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбане молоко, 152 678,15 грн. - інфляційні нарахування підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У стягненні 392,87 грн. 3 % річних та 4 701,55 грн. пені у позові слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору, в тому числі, щодо судового збору, який сплачений позивачем при подачі до суду заяви про збільшення розміру позовних вимог, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. 22, ст. 49, ст. 75, ст. 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Будька, 47, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Полтавазернопродукт" (39001, Полтавська область, м. Глобине, вул. Заводська, 1, ) - 5 537 946,74 грн. - заборгованість відповідача за поставлені товарно-матеріальні цінності (молоко коровяче незбиране) за умовами Договору № 193-П постачання молока коровячого незбираного від 12.01.2015 р. в період січня - жовтня 2015 року, 456 476,81 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами, 40 965,01 грн. - 3 % річних, 546 131,06 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбане молоко, 152 678,15 грн. - інфляційні нарахування та 83 844,81 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

3. Відмовити у позові в частині стягнення 392,87 грн. 3 % річних та 4 701,55 грн. пені.

4. Копію рішення направити відповідачу за вказаною у вступній частині адресою.

Повне рішення складено 11.08.2016 року.

Суддя Г.І.Бунякіна