У Х В А Л А

15.08.2016 Справа № 910/21682/15

За заявою ОСОБА_1

до Державного підприємства "Конярство України"

про поновлення на роботі та стягнення не виплаченої заробітної плати

Суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін:

Від заявника не з'явилися

Від боржника Смірнова Н.М. - представник

Арб. керуючий не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/21682/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ" про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.10.2015.

10.06.2016 до Господарського суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 із заявою про поновлення на роботі, стягнення не виплаченої заробітної плати, середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та не донарахованих коштів за невикористану щорічну відпустку.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.06.2016 справу призначено до розгляду на 20.07.2016.

18.07.2016 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив Державного підприємства "Конярство України" на заяву ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення не виплаченої заробітної плати.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.07.2016 відкладено розгляд справи на 15.08.2016 у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів.

У судовому засіданні 15.08.2016 розглядалась заява ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення не виплаченої заробітної плати, середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та не донарахованих коштів за невикористану щорічну відпустку.

ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився.

Подана заява обґрунтована тим, що на підставі Наказу філії «Запорізький кінний завод №86» ДП «Конярство України» № 163-к від 12.05.2016 ОСОБА_1 був звільнений з роботи за п.4. ст.40 Кодексу законів про працю України за прогул та вважає, що його звільнення є незаконним і грубим порушенням законодавства про працю.

З огляду на викладені обставини, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в якій просив суд поновити його на посаді юрисконсульта і зобов'язати керівника філії «Запорізький кінний завод №86» ДП «Конярство України» Тарасенка О.Д. звільнити його за заявою від 05.05.2016, стягнути з ДП «Конярство України» вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку в розмірі 6 615 грн. 00 коп., вихідну допомогу у розмірі двох мінімальних заробітних плат в розмірі 2 900 грн. 00 коп., невиплачену заробітну плату в розмірі 1 740 грн. 00 коп., недонараховану компенсацію невикористаної щорічної відпустки за півтора дні, середню заробітну плату за час затримки розрахункових коштів на день фактичного розрахунку з 05.05.2016 по 13.06.2016, а також середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 05.05.2016.

Представник боржника щодо задоволення поданої заяви заперечив з підстав, викладених у відзиві на дану заяву.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Наведена норма кореспондується з положеннями п.7 ч.1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, згідно якого господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та не донарахованих коштів за невикористану щорічну відпустку та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

Наказом філії «Запорізький кінний завод №86» Державного підприємства «Конярство України» № 301-к від 06.10.2015 ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду юрисконсульта філії «Запорізький кінний завод №86».

У поданій заяві ОСОБА_1 зазначає, що його було прийнято на роботу з дистанційним режимом роботи (телефон, електронна пошта), однак у наведеному наказі № 301-к від 06.10.2015 про прийняття на роботу вказані обставини не зазначені.

Водночас, як вбачається з Наказу № 35 від 16.03.2016 ОСОБА_1 було встановлено обов'язковий графік присутності у філії по вівторкам та четвергам з 8-годинним робочим днем, а інші дні тижня: понеділок, середа, п'ятниця - дистанційний режим роботи (телефон, електронна пошта).

Заявник у поданій заяві зазначає, що видача Наказу № 35 від 16.03.2016 порушує умови трудового договору та ч. З ст. 32 Кодексу законів про працю України, однак як вбачається з копії даного наказу, яка міститься в матеріалах справи, останній був з ним ознайомлений і не заперечував щодо змін умов праці.

Як вбачається з відзиву на подану заяву, наказами філії «Запорізький кінний завод №86» Державного підприємства «Конярство України» № 101-К від 25.03.2016 та № 149-к від 04.05.2016 на адресу юрисконсульта ОСОБА_1 було оголошено догани, у зв'язку з не проведенням юридичної підготовки реорганізації тракторних бригад філії та за порушення трудової дисципліни, зокрема відсутність 04.05.2016 на робочому місці без попередження керівника. Письмові пояснення щодо наведених доган заявником надані не були.

Наказом філії «Запорізький кінний завод №86» Державного підприємства «Конярство України» № 154-к від 05.05.2016 у зв'язку з виробничою необхідністю відмінено дію наказу № 35 від 16.03.2016, встановлено юрисконсульту ОСОБА_1 графік роботи згідно штатного розпису та діючого трудового законодавства.

З вищезазначеним наказом заявник не погодився посилаючись на зміни умов праці та подав заяву про звільнення за вх. № 11 від 05.05.2016, в якій просив звільнити його за власним бажанням з 05.05.2016 згідно ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України.

З огляду на те, що заявником не було зазначено обґрунтованих підстав для звільнення щодо порушень трудового законодавства, керівником філії було надано право юрисконсульту звільнитися за ст. 38 Кодексу законів про працю України з обов'язковим попередженням за два тижні до звільнення, поставивши на заяві ОСОБА_1 відповідну резолюцію.

З 06.05.2016 ОСОБА_1 на робоче місце не з'являвся, що підтверджується доданими до відзиву боржника копіями Актів від 06.05.2016, 10.05.2016, 11.05.2016, а на прохання про надання письмових пояснень про причини його відсутності на роботі, заявник повідомив, що вважає датою свого звільнення 05.05.2016 згідно ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України.

В подальшому на адресу ОСОБА_1 було направлено попередження про звільнення у разі відсутності на робочому місці до 11.05.2016 та відповідно до Наказу №163-к від 12.05.2016 юрисконсульта ОСОБА_1 було звільнено за прогули без поважних причин згідно п.4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України та додатково за період роботи з 06.10.2015 - 12.05.2016 нараховано компенсацію за невикористану відпустку в кількості вісімнадцять календарних днів.

Згідно п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Таким чином, враховуючи, що в матеріалах справи містяться копії актів про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 06.05.2016, 10.05.2016, 11.05.2016, суд вважає правомірним рішення керівника філії «Запорізький кінний завод №86» Державного підприємства «Конярство України» про звільнення заявника на підставі п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Що ж до вимог про стягнення не виплаченої заробітної плати, середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та не донарахованих коштів за невикористану щорічну відпустку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Статтею 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, вимоги про стягнення з боржника не виплаченої заробітної плати, середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та не донарахованих коштів за невикористану щорічну відпустку є похідними від основної вимоги - про поновлення на роботі. Проте, за відсутністю підстав для поновлення заявника на роботі вони не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь які фактичні обставини, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на встановлені обставини та наведені норми, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення не виплаченої заробітної плати, середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та не донарахованих коштів за невикористану щорічну відпустку.

Керуючись ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Кодексом законів про працю України, ст.ст. 32-34, 49, 86 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення не виплаченої заробітної плати, середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та не донарахованих коштів за невикористану щорічну відпустку відмовити.

2. Копію ухвали направити сторонам, розпоряднику майна та ОСОБА_1

Суддя П.П. Чеберяк