РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2016Справа №910/22866/15

За позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Крона"
доМоторно (транспортного) страхового бюро України
провизнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів

Суддя Дупляк О. М.

Представники сторін:

від позивача: Залевська Н. С. за довіреністю;
від відповідача: Патрик Г. Г. за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2015 у справі № 910/22866/15 позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Крона" до Моторно (транспортного) страхового бюро України про визнання неправомірними дій задоволено та визнано протиправними дії Моторно (транспортного) страхового бюро України щодо порушення порядку, встановленого Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Положенням про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах, в частині повернення коштів Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Крона" гарантійного внеску з Фонду захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах; зобов'язано Моторне (транспортне) страхове бюро України розпочати процедуру повернення внесків Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Крона" у порядку та у терміни, встановлені Положенням про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах, затвердженого Протоколом координаційної ради МТСБУ 06.12.2012 №31/2012.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 у справі № 910/22866/15 апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2015 року по справі № 910/22866/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.04.2016 у справі № 910/22866/15 касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 у справі за № 910/22866/15 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Розпорядженням № 04-23/751 від 13.04.2016 було призначено повторний автоматичний розподіл справи 910/22866/15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2016 прийнято справу до провадження та призначено до розгляду на 05.05.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2016 розгляд справи відкладено на 16.05.2016.

Через відділ діловодства суду 12.05.2016 до суду надійшов запит з Вищого господарського суду України про надіслання матеріалів справи у зв'язку з надходженням заяви позивача (від 04.05.2016 № 239) про роз'яснення постанови Вищого господарського суду України від 06.04.2016 у даній справі.

У судовому засіданні 16.05.2016 представник позивача подала заяву про зміну предмету позову (вих. № 255 від 13.05.2016), відповідно до якої позивач просить суд:

- визнати дії відповідача - Моторно (транспортного) страхового бюро України щодо порушення порядку, встановленого Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Положенням про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у ДТП в частині повернення позивачу гарантійного внеску з Фонду захисту потерпілих у ДТП - протиправними;

- зобов'язати Моторно (транспортного) страхового бюро України розпочати процедуру повернення внесків позивача у порядку та у терміни, встановлені Положенням про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у ДТП, затвердженого Протоколом координаційної ради МТСБУ 06.12.2012 № 31/2012, що діяло на момент виходу позивача із членів відповідача, тобто станом на 23.01.2014;

- стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України заборгованість за невиплату першого платежу за Положенням про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у ДТП, затвердженого Протоколом координаційної ради МТСБУ 06.12.2012 № 31/2012, у розмірі 114 926, 78 грн, пеню за період з 21.01.2015 по 24.07.2015 - у розмірі 31 991, 90 грн, інфляційне збільшення суми боргу за період з 24.01.2015 по 31.03.2016 у розмірі 43 317, 46 грн, суму 3 % річних за період з 24.01.2015 по 31.03.2016 у розмірі 4 304, 28 грн, а всього 194 540, 42 грн. Така заява прийнята судом до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 зупинено провадження у справі № 910/22866/15 до розгляду заяви Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Крона" про роз'яснення постанови Вищого господарського суду України від 06.04.2016 у справі № 910/22866/15.

Через відділ діловодства суду 19.05.2016 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог (вих. № 261 від 18.05.2016), в якій заявник до вже раніше заявлених позовних вимог додатково просить суд стягнути з відповідача судовий збір у сумі 5 354, 11 грн.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 15.06.2016 у даній справі відмовлено Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Крона" у задоволенні заяви про роз'яснення постанови Вищого господарського суду України від 06.04.2016 у справі № 910/22866/15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2016 поновлено провадження у даній справі, призначено до розгляду на 11.07.2016, та прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог (вих. № 261 від 18.05.2016).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2016 розгляд справи відкладено на 02.08.2016 та зобов'язано позивача надати суду документи зазначені у відповідній ухвалі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2016 розгляд справи відкладено на 04.08.2016, зобов'язано відповідача надати суду документи визначені ухвалою та викликано в судове засідання для дачі пояснень по справі головного бухгалтера Моторно (транспортного) страхового бюро України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2016 розгляд справи відкладено на 11.08.2016 та повторно викликано в судове засідання для дачі пояснень по справі головного бухгалтера Моторно (транспортного) страхового бюро України.

В судовому засіданні 11.08.2016 судом оголошено перерву до 17.08.2016.

Через відділ канцелярії господарського суду 17.08.2016 від відповідача надійшло клопотання про приєднання документів до матеріалів справи.

В судове засідання 17.08.2016 представники сторін з'явилися та надали суду усні пояснення по суті справи, в яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань щодо повернення страховику, який припинив членство в Моторно (транспортному) страховому бюро України, відрахувань та гарантійних внесків до централізованих страхових резервних фондів.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав їх необґрунтованості, оскільки поверненню підлягає, згідно вимог діючого законодавства, лише сплачений страховиком гарантійний внесок (несформований), також відповідач зазначав про відстуність підстав для повернення позивачу інвестиційного доходу, враховуючи те, що останнім відповідні вимоги у встановленому порядку до відповідача не заявлялися.

У судовому засіданні 17.08.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилається позивач та відповідач, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджується матеріалами справи, 15.04.2003 між Закритим акціонерним товариством "Страхова компанія "Київ-Енерго-поліс", правонаступником якої є Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Крона", як страховиком, та Моторним (транспортним) страховим бюро України, як бюро, було укладено договір про співпрацю, між Моторним (транспортним) страховим бюро України (МТСБУ) та страховиком - членом МТСБУ у сфері обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів за звичайними договорами (далі за текстом - договір), предметом якого відповідно до п.1.1 є співробітництво сторін у сфері організації та провадження обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за внутрішніми договорами страхування.

Відповідно до п. 4.1.1., 4.1.2. договору страховик зобов'язався сплатити вступний внесок на умовах передбачених пунктом 5.1. договору та своєчасно сплачувати щомісячні членські внески.

Згідно п. 5.1. договору страховик, після прийняття в члени бюро сплачує протягом 3-х робочих днів з дати підписання договору вступний внесок у розмірі 18 000, 00 грн на розрахунковий рахунок бюро.

Страховик до 15 числа поточного місяця сплачує щомісячні членські внески у розмірі встановленому президією бюро на розрахунковий рахунок бюро (п. 5.2. договору).

Договір вступає в силу з дати його підписання та діє протягом одного року, тобто до 14.04.2004 року. Якщо немає заяв, зауважень та заперечень сторін, даний договір вважається автоматично продовженим на такий же строк (п.12.1, 12.2 договору).

В подальшому, 15.07.2007 між сторонами була укладена додаткова угода № 3-048 до договору, в якій останні виклали пп. 3.1.4. договору в новій редакції, а саме: страховик зобов'язався виконувати рішення та дотримуватися положень установчих та внутрішніх нормативних документів бюро, затверджених органами управління бюро відповідно до їх компетенції.

Позивачем в лютому 2005 року, травні 2013 року та серпні 2013 року було сплачено гарантійний внесок до фонду захисту потерпілих у ДТП у загальному розмірі 728 300, 52 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи.

Із матеріалів справи вбачається, що 04.11.2013 позивачем було надіслано на адресу відповідача заяву за №910/1 про добровільний вихід із членів МТСБУ з 05.11.2015, якою позивач також просив забезпечити повернення його гарантійного внеску на його розрахунковий рахунок.

Листом за вих. № 6/3-05/31348 від 08.11.2013 відповідач повідомив позивача що, відповідно до п. п.п. г) п.45.4. ст. 45 та пп. а) п. 52.2. ст. 52 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виключення страховика на підставі заяви здійснюється рішенням Загальних зборів членів МТСБУ за поданням Дирекції МТСБУ, в зв'язку з чим, рішення з питання про припинення членства позивача буде розглянуто на найближчих загальних зборах членів МТСБУ.

В грудні 2013 року відповідачем було направлено позивачу попередження № 5-41/363/7 від 20.12.2013 «Щодо базового гарантійного внеску до фонду захисту потерпілих», яким відповідач пропонував позивачу погасити заборгованість по сплаті базового гарантійного внеску до фонду захисту потерпілих в розмірі еквівалентному 201, 7 тис. євро та попередив про втрату позивачем статусу члена МТСБУ у випадку не сплати заборгованості протягом двох місяців.

Відповідач 23.01.2014 надіслав позивачу повідомлення №7/3-09/2072 про втрату статусу асоційованого члена МТСБУ, у зв'язку з наявністю заборгованості по сплаті внесків до МТСБУ.

Позивач 25.06.2014 листом повернув відповідачу свідоцтво №098 про асоційоване членство в МТСБУ від 10.11.2011 та просив розпочати процедуру повернення страховику відрахувань та гарантійний внесків до централізованих страхових резервних фондів.

Листом вих. № 567 від 21.08.2014 позивач повторно просив відповідача процедуру повернення страховику відрахувань та гарантійних внесків до централізованих страхових резервних фондів, з урахуванням інвестиційного доходу, у зв'язку із добровільним виходом із членів бюро.

Відповідно до п. 1.1. статуту Моторно (транспортного) страхового бюро України, погодженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 01.02.2005 N 3470 (в редакції від 28.04.2011) (далі за текстом - статут) Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - Бюро) є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності) за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у Бюро є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Бюро здійснює управління коштами централізованих страхових резервних фондів згідно з чинним законодавством, цим Статутом, відповідними положеннями про ці фонди (п. 1.8. статуту).

Згідно п. 6.2. статуту для вступу в члени Бюро та набуття статусу асоційованого члена страховик зобов'язаний, зокрема, сплатити до фонду захисту потерпілих гарантійний внесок у розмірі, визначеному положенням про цей фонд, у сумі, не меншій за еквівалент 100 тисяч євро.

Рішення про позбавлення страховика статусу повного члена Бюро, а також рішення про виключення з членів Бюро приймаються на найближчих Загальних зборах членів Бюро (п. 6.10. статуту).

У випадку порушення страховиком строків сплати внесків та здійснення відрахувань до фондів МТСБУ, створених відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", або здійснення таких внесків та відрахувань не в повному обсязі протягом двох місяців позбавляє страховика членства в Бюро. Директор (Генеральний директор) Бюро письмово інформує страховика про позбавлення страховика членства в Бюро, втрату ним асоційованого або повного членства, у випадках, передбачених п. 6.11 Статуту. Прийняття додаткових рішень органами управління Бюро з цього питання не потребується. (п. 6.11.3., 6.12. статуту).

При виключенні страховика з членів Бюро, а також у випадках втрати статусу асоційованого та/або повного члена, позбавлення страховика статусу повного члена, позбавлення членства страховика в Бюро вступні та членські внески, а також відрахування до фонду попереджувальних заходів йому не повертаються. Порядок повернення відрахувань та гарантійних внесків до централізованих страхових резервних фондів, а також внесків, спрямованих на формування банківської гарантії за вимогою Ради Бюро міжнародної системи автострахування "Зелена картка", визначається чинним законодавством, положенням про фонд захисту потерпілих, положенням про фонд страхових гарантій, положенням про порядок і умови формування централізованих страхових резервних фондів, положенням про порядок розміщення коштів централізованих страхових резервних фондів Бюро та договором про співпрацю між страховиком і Бюро (п. 6.14 статуту).

Згідно п. 13.2. статуту для забезпечення виконання зобов'язань членів Бюро перед страхувальниками і третіми особами при Бюро створюється, зокрема, централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (фонд захисту потерпілих) призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених чинним законодавством про страхування цивільно-правової відповідальності.

Структура, порядок формування фонду захисту потерпілих, розміщення та використання коштів фонду встановлюється згідно з чинним законодавством України, положенням про фонд захисту потерпілих, положенням про порядок і умови формування централізованих страхових резервних фондів та положенням про порядок розміщення коштів централізованих страхових резервних фондів Бюро, що затверджені Президією Бюро та погоджені з Координаційною радою Бюро.

Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо - транспортних пригодах, було затверджено протоколом Координаційної ради МТСБУ від 06.12.2012 № 31/2012. В подальшому, протоколом Президії МТСБУ від 07.08.2014 № 320/2014 була затверджена нова редакція зазначеного положення.

Відповідач станом на момент розгляду справи не розпочав процедуру повернення внесків позивача у порядку та у терміни встановлені Положенням про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах, затвердженого Протоколом координаційної ради МТСБУ 06.12.2012 року №31/2012, що підтверджується поясненнями представників сторін в судовому засіданні.

На думку позивача, дії відповідача щодо неповернення першої частини гарантійного внеску страховику, який втратив статус члена МТСБУ, є неправомірними.

Згідно наявних в матеріалах справи звітів про рух коштів ФЗП ПрАТ «СК «Крона» за 4 квартал 2014 року залишок на 01.10.2014 складає 1 120 613, 68 грн, інвестдохід зарахований до ГВ складає 28 733, 46 грн, залишок на 31.12.2014 складає 1 149 267, 88 грн, інвестиційний дохід - 25 023, 45 грн.

Згідно наявних в матеріалах справи звітів про рух коштів ФЗП ПрАТ «СК «Крона» за 1 - 4 квартал 2015 року залишок на 01.01.2015 складає 1 149 267, 88 грн, інвестдохід зарахований до ГВ складає 28 216, 06 грн, залишок на 31.03.2015 складає 1 177 483, 94 грн, інвестиційний дохід - 26 349, 26 грн; залишок на 01.04.2015 - 1 177 483, 94 грн, інвестдохід зарахований до ГВ - 26 349, 26 грн, залишок на 30.06.2015 - 1 203 833, 20 грн, інвестиційний дохід - 32 013, 00 грн; залишок на 01.07.2015 складає 1 203 833, 20 грн, інвестдохід зарахований до ГВ складає 32 013, 00 грн, залишок на 30.09.2015 складає 1 235 846, 20 грн, інвестиційний дохід - 32 300,58 грн; залишок на 01.10.2015 складає 1 235 846, 20 грн, інвестдохід зарахований до ГВ складає 32 300, 58 грн, залишок на 31.12.2015 складає 1 2680146,78 грн, інвестиційний дохід - 37 217, 35 грн.

Відповідно до довідки відповідача від 06.05.2016 за вих. № 5 - 41/12332 щодо частки коштів ПАТ «СК «Крона» в ЦСРФ МТСБУ станом на 31.03.2016 позивач фактично слатив 728 300, 52 грн гарантійного внеску до Фонду захисту потерпілих у ДТП, а за період з моменту припинення членства позивача в МТСБУ по 31.03.2016 відповідач сплатив 191 530, 91 грн з фактично сплаченого позивачем гарантійного внеску до ФЗП, в т. ч. 54 258, 81 грн на відшкодування шкоди відповідно до пп. г) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 137 272, 10 грн - на створення резерву знецінення фінансових інвестицій, що були розміщені в АТ «Брокбізнесбанк» відповідно до п. 43.4. ст. 43 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Станом на 31.03.2016 залишок сплаченого гарантійного внеску до ФЗП становить 536 769, 61 грн, сума інвестиційного доходу 184 829, 71 грн.

Згідно довідки відповідача від 11.08.2016 за вих. № 5 - 41/21515 залишок коштів у фонді захисту потерпілих (ФЗП) позивача на 01.01.2005 складав 14 598, 95 грн.

Надходження до ФЗП за 2005 - 2014 роки - 1 698 899, 37 грн, в тому числі:

- фактично сплачений гарантійний внесок - 728 300, 52 грн;

- інвестиційний дохід зарахований до гарантійного внеску - 28 733, 46 грн;

- надходження коштів за регресом - 35 518, 31 грн;

- щомісячні відрахування до ФЗП 5 % - 392 832, 55 грн;

- щомісячні відрахування до ФЗП 3 % - 513 514, 53 грн;

Використання ФЗП а 2005 - 2014 роки - 564 230, 4 грн, в тому числі:

- регламентні виплати - 522 861, 19 грн;

- судові витрати - 14 020, 04 грн;

- витрати на врегулювання - 8 893, 80 грн;

- послуги аварійних комісарів - 18 455, 41 грн.

Залишок коштів ФПЗ позивача станом на 01.01.2015 - 1 149 267, 88 грн, в тому числі:

- фактично сплачений гарантований внесок - 728 300, 52 грн;

- сформований гарантійний внесок за рахунок вільних від зобов'язань коштів відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - 312 707, 78 грн;

- інвестиційний дохід зарахований до ГВ - 28 733, 46 грн;

- щомісячні відрахування до ФЗП 3 % - 79 526, 12 грн.

Предметом позову у справі є матеріально - правові вимоги позивача про визнання дій відповідача протиправними, про зобов'язання відповідача розпочати процедуру повернення внесків позивача, про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за невиплату першого платежу гарантійного внеску у розмірі 114 926, 78 грн, пені за порушення строків виплати першого платежу гарантійного внеску за період з 21.01.2015 по 24.07.2015 у розмірі 31 991, 90 грн, інфляційного збільшення суми боргу за період з 24.01.2015 по 31.03.2016 у розмірі 43 317, 46 грн, суму 3 % річних за період з 24.01.2015 по 31.03.2016 у розмірі 4 304, 28 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Статут МТСБУ затверджується зборами засновників (членів) МТСБУ, погоджується з Уповноваженим органом та реєструється відповідно до вимог законодавства.

Фінансування статутної діяльності МТСБУ здійснюється за рахунок внесків страховиків - членів МТСБУ, а також за рахунок пасивних доходів від тимчасово розміщених коштів цього фонду та інших джерел, не заборонених законодавством, у порядку, визначеному Статутом МТСБУ, та в обсягах, передбачених кошторисом, що затверджується президією МТСБУ (ст. 42 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 43 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» внормовано, що для забезпечення виконання зобов'язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому створюються, централізовані страхові резервні фонди, зокрема, фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених ст. 41 Закону.

Джерелами формування централізованих страхових резервних фондів є: базовий та додаткові гарантійні внески у розмірі, визначеному МТСБУ; відрахування страховиків з премій обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності у розмірі, визначеному Координаційною радою МТСБУ; повернені МТСБУ в регресному порядку кошти за заподіяну у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоду; добровільні внески та пожертвування.

Порядок і умови формування централізованих страхових резервних фондів встановлюються положенням про порядок і умови формування централізованих страхових резервних фондів, що затверджується президією МТСБУ та погоджується з Координаційною радою МТСБУ.

Кошти централізованих страхових резервних фондів, створених при МТСБУ, розміщуються з урахуванням безпечності, прибутковості та ліквідності і мають бути представлені активами таких категорій: грошові кошти на банківських рахунках, банківські депозити (вклади), цінні папери, що емітуються державою.

Пунктом 51.8. статті 58 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що члени МТСБУ зобов'язані сплачувати: а) членські внески у розмірі, визначеному загальними зборами членів МТСБУ; б) гарантійні та інші внески до фондів МТСБУ, створених відповідно до цього Закону та положень про порядок і умови формування централізованих страхових фондів, а також компенсацію здійснених МТСБУ витрат за зобов'язаннями страховиків. Розміри базових гарантійних внесків страховика до централізованих страхових резервних фондів МТСБУ станом на останній день кожного кварталу не можуть бути меншими за розміри, визначені положеннями про ці фонди; в) відрахування з премій обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до цього Закону.

В той же час, згідно п. 51.9 зазначеної вище статті, гарантійні внески, сплачені страховиком до централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, з урахуванням інвестиційного доходу, отриманого від розміщення таких внесків, та з вирахуванням коштів, сплачених МТСБУ, підлягають поверненню страховику за умови, що стосовно нього не здійснюється процедура ліквідації та/або банкрутства. Строк такого повернення з фонду захисту потерпілих становить три роки з дня припинення асоційованого членства страховика в МТСБУ, з фонду страхових гарантій - п'ять років з дня припинення його повного членства в МТСБУ, але не раніше наступного дня після виконання зобов'язань за договорами міжнародного страхування та перестрахування або передачі зобов'язань іншому страховику - повному члену МТСБУ.

Страховик, який протягом двох місяців має заборгованість перед МТСБУ щодо сплати у повному обсязі внесків, відрахувань до фондів МТСБУ, створених відповідно до цього Закону, або компенсації витрат, здійснених МТСБУ за його зобов'язаннями, втрачає відповідний статус асоційованого та/або повного члена МТСБУ (п. 51.10 ст. 51 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Як встановлено судом, Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо - транспортних пригодах, було затверджено протоколом Координаційної ради МТСБУ від 06.12.2012 № 31/2012. В подальшому, протоколом Президії МТСБУ від 07.08.2014 № 320/2014 була затверджена нова редакція зазначеного положення.

Твердження відповідача, що до правовідносин сторін слід застосовувати Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо - транспортних пригодах в новій редакції, затвердженій протоколом Президії МТСБУ від 07.08.2014 № 320/2014 відхиляється судом як необґрунтоване. Оскільки, в п. 6.1. зазначеної редакції положення зазначено, що воно набирає чинності з дня наступного за днем погодження Координаційною радою Бюро, тобто з 18.11.2014. Наведена позиція господарського суду підтверджується позицією Вищого господарського суду України у даній справі, викладеній в постанові від 06.04.2016.

Отже, до правовідносин сторін щодо повернення внесків застосовуються норми положень та законів, що діяли на момент припинення членства страховика в МТСБУ, тобто станом на 23.01.2014 року.

На момент припинення членства позивача в МТСБУ (23.01.2014) діяло Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах, затверджене Протоколом координаційної ради МТСБУ 06.12.2012 №31/2012, і відповідне саме вкаже положення підлягає застосуванню до спірних правовідносин сторін.

Пунктом 2.2. Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах встановлено, що джерелами формування фонду захисту потерпілих є: базовий та додаткові гарантійні внески; відрахування страховиків з премій за внутрішніми договорами; повернені Бюро у регресному порядку кошти за заподіяну у результаті ДТП шкоду; добровільні внески та пожертвування.

Мінімальний базовий гарантійний внесок страховика до фонду захисту потерпілих встановлюється у сумі, еквівалентній 500 000 євро та визначається страховиком самостійно, виходячи із залишку коштів такого страховика у фонді (п. 2.3, 2.8. Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах).

Відповідно до п. 3.12.2. Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах, при виході страховика із складу Бюро у зв'язку із виключенням з членів Бюро, втратою статусу асоційованого члена або позбавленням членства в Бюро гарантійні внески повертаються Дирекцією Бюро частинами: 10% його залишку - протягом 12 місяців з дати виходу страховика із складу Бюро, 30% залишку - протягом 12 місяців з дати виплати першої частини і решта залишку не пізніше закінчення трирічного строку з дати виходу страховика зі складу Бюро, з урахуванням встановленим положенням особливостей.

Пунктом 4.4. Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах визначено, що інвестиційний дохід, отриманий внаслідок розміщення коштів гарантійних внесків фонду захисту потерпілих, щомісяця розподіляється між страховиками пропорційно залишкам гарантійних внесків на початок звітного місяця. За рішенням Президії Бюро цей інвестиційний дохід перераховується страховикам. До моменту перерахування страховикам, інвестиційний дохід є фінансовим забезпеченням виконання своїх зобов'язань перед Бюро цими страховиками.

Облік коштів фонду захисту потерпілих здійснюються із забезпеченням персоніфікації надходжень та використання таких коштів в порядку, встановленому Президією Бюро (п. 5.1. Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах).

Згідно з п. 5.3. Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах Дирекція Бюро щоквартально надає Президії Бюро та страховикам до 20 числа місяця, наступного за звітнім кварталом, звіт про наявність та рух коштів фонду захисту потерпілих з визначенням таких показників:

- залишок коштів на початок кварталу (в тому числі гарантійного внеску);

- фактичні надходження протягом кварталу (постатейно);

- регламентні виплати;

- інші витрати (постатейно);

- залишок коштів на кінець кварталу (в тому числі гарантійного внеску);

- доходи від розміщення коштів фонду захисту потерпілих;

- дебіторська заборгованість до фонду захисту потерпілих.

Порядок персоніфікованого обліку централізованих страхових фондів МТСБУ затверджено рішенням Президії МТСБУ від 10.02.2005, протокол № 121. Зазначений порядок визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про централізовані страхові резервні фонди Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - ЦСРФ) та розкриття її у фінансовій звітності відповідно до Положень (стандартів) бухгалтерського обліку в Україні.

Так, в п. 1.2.1. Порядку персоніфікованого обліку централізованих страхових фондів МТСБУ визначено, що внески страховиків до ЦСРФ - це сума коштів, яка сплачується страховиками - членами МТСБУ до ЦСРФ як гарантійні внески і щомісячні відрахування в порядку та розмірах визначених законодавством і обліковується у складі активів страховика.

Відповідно до п. 2.5. Порядку персоніфікованого обліку централізованих страхових фондів МТСБУ, частка кожного страховика у інвестиційному доході, отриманому від розміщення коштів ЦСРФ, визначається щомісяця пропорційно частці страховика у ЦСРФ станом на початок звітного місяця і відображається в обліку як кошти належні страховикам. Щоквартально після затвердження Президією МТСБУ звітів про рух коштів ЦСРФ, інвестиційний дохід перераховується страховикам.

Щоквартально Дирекція МТСБУ надає страховикам - членам МТСБУ звіт про наявність та рух коштів ЦСРФ та структуру активів, якими представлені ЦСРФ в порядку встановленому Положеннями про централізовані страхові резервні фонди. Ці звіти використовуються як додаток до спеціалізованої звітності страховика, що надається для підтвердження активів, якими мають бути представлені страхові резерви страховика.

За твердженням позивача кошти гарантійного внеску страховика в ФЗП станом на дату втрати страховиком статусу члена МТСБУ (23.01.2014) становлять суму 1 041 008, 30 грн. Також, на думку позивача, відповідач повинен був сплатити страховику перший платіж 10 % від суми 1 149 267, 88 грн, що становить 114 926, 78 грн протягом 12 місяців з дати виходу страховика із складу Бюро, тобто до 23.01.2015.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст. 193 ГК України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З врахуванням положень п. 3.12.2. Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах та дати втрати позивачем членства у відповідача, суд погоджується з позивачем, що 10 % залишку гарантійного внеску відповідач був зобов'язаний повернути позивачу у строк до 23.01.2015.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що визначаючи розмір своїх позивних вимог, позивач виходив із суми 1 149 267, 88 грн з урахуванням інвестиційного доходу зарахованого до базового гарантійного внеску в розмірі 28 733, 46 грн, яка є сумою залишку його коштів на 31.12.2014 в фонді захисту потерпілих, і яку позивач визначає за звітом про рух коштів ФЗП ПрАТ «СК «Крона» за 4 квартал 2014 року.

Проте, таке визначення суми, що підлягає поверненню не відповідає положенням ст. 51 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки згідно вказаної норми поверненню підлягає сплачений гарантований внесок з урахуванням інвестиційного доходу, та з вирахуванням коштів, сплачених МТСБУ. А в звіті про рух коштів ФЗП вказується залишок коштів страховика в ФЗП, джерелами формування якого є не тільки фактично сплачені гарантійні внески (п. 2.2. Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах).

Як встановлено судом за період членства позивача в МТСБУ ним фактично було сплачено гарантійного внеску до фонду захисту потерпілих в загальній сумі 728 300, 52 грн. Сплата позивачем гарантійного внеску до ФЗП у вказаній сумі підтверджена первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи, і підтверджується сторонами. Відповідно саме із цієї суми розраховується 10 % залишку гарантійного внеску ФЗП, які підлягають поверненню протягом 12 місяців з дати виходу страховика із складу Бюро. Інвестиційний дохід зарахований до гарантійного внеску склав, як підтверджено матеріалами справи, 28 733, 46 грн.

За розрахунком суду фактично сплачений до фонду захисту потерпілих гарантій внесок позивача з урахуванням інвестиційного доходу складає 757 033, 98 грн (728 300, 52 + 28 733, 46 = 757 033, 98), а 10 % від нього становить 75 703, 40 грн (757 033, 98 * 10 % = 75 703, 40).

З урахуванням вищевикладеного, відповідач у строк до 23.01.2015 повинен був сплатити позивачу 75 703, 40 грн.

Докази повернення відповідачем позивачу частини гарантійного внеску в розмірі 75 703, 40 грн та/або в будь - якому іншому розмірі в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що позов у частині стягнення боргу по поверненню частини гарантованого внеску в розмірі 75 703, 40 грн обґрунтований, підтверджується зібраними у справі доказами, відтак підлягає задоволенню.

При цьому, судом при винесенні рішення враховано, що відповідно до положень ст. 51 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» поверненню підлягає сплачений гарантований внесок з урахуванням інвестиційного доходу, та з вирахуванням коштів, сплачених МТСБУ.

Відповідач стверджує, що за період з моменту припинення позивачем членства в МТСБУ по 31.03.2016, МТСБУ сплатило 191 530, 91 грн з гарантійного внеску позивача, а саме: на відшкодування шкоди відповідно до пп. г п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (54 258, 81 грн) та на створення резерву знецінення фінансових інвестицій, що були розміщені в АТ «Брокбізнесбанк» відповідно до п. 43.4. ст. 43 вищезазначеного закону (137 272, 10 грн).

Станом на 31.03.2016, згідно довідки відповідача вих. № 5-41/12332 від 06.05.2016, залишок сплаченого гарантійного внеску до ФЗП становить 536 769, 61 грн.

Проте, оскільки до довідки вих. № 5-41/12332 від 06.05.2016 відповідачем не було додано жодних первинних документів, із яких би суд міг встановити факт сплати відповідачем 191 530, 91 грн з гарантійного внеску позивача та дати такої сплати, суд дійшов висновків про недоведеність відповідних доводів відповідача.

Належних та допустимих доказів наявності у страховика неврегульованих подій, що мають ознаки страхових випадків матеріали справи також не містять.

Вимоги позивача щодо стягнення пені з відповідача за порушення строків повернення частини гарантійного внеску за період з 21.01.2015 по 24.07.2015 в розмірі 31 991, 90 грн не підлягають задоволенню, з підстав нижчевикладених.

Відповідно до приписів ст. 549 ЦК України пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. При цьому, згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлює, що правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (пеню), якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства. Договір укладений між сторонами не містить положень щодо нарахування пені за несвоєчасне повернення частини гарантійного внеску, не містить відповідних положень і законодавство, що регулює відносини сторін.

Таким чином, сторонами письмово в укладеному між ними договорі не було досягнуто домовленості щодо забезпечення зобов'язань по поверненню частини гарантійного внеску неустойкою, таким чином вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань по поверненню частини гарантійного внеску в розмірі 75 703, 40 грн не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснені позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3 % річних визнаються судом арифметично невірними, оскільки позивачем невірно була визначена сума заборгованості.

Судом здійснено перерахунок 3 % річних за період прострочення з 24.01.2015 по 31.03.2016, відповідно до якого з відповідача підлягає стягненню за вказаний період 3 % річних в розмірі 2 694, 21 грн.

Судом здійснено перерахунок інфляційних втрат за період з 24.01.2015 по 31.03.2016, відповідно до якого з відповідача підлягає стягненню за вказаний період інфляційні втрати в розмірі 31 107, 15 грн.

Вимоги позивача щодо визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання відповідача розпочати процедуру повернення внесків задоволенню не підлягають, з нижчевикладених підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України.

Згідно із ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При виборі способу захисту цивільного права необхідно врахувати специфіку права та характер його порушення. Захист права судом відбувається з урахуванням установлених законом меж здійснення суб'єктивного права на захист і компетенції суду.

Порушене право позивача на отримання грошових коштів внаслідок визнання неправомірними дій відповідача щодо їх невиплати та зобов'язання його розпочати процедуру їх повернення не поновлюється, адже з факту визнання неправомірними дій не випливає безумовний обов'язок відповідача сплатити позивачу певну суму коштів, як і зобов'язання розпочати процедуру повернення внесків не свідчить про зобов'язання її закінчити.

За таких обставин, обрані позивачем способи захисту (відновлення) порушеного права шляхом визнання дій відповідача не правомірними та зобов'язання відповідача розпочати процедуру повернення гарантійних внесків не призведе до відновлення порушеного права позивача на отримання грошових коштів, відтак не є належними.

Відповідно до п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18, господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові.

Враховуючи вищенаведене, у суду відсутні правові підстави для задоволення відповідних позовних вимог.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин та враховуючи викладене вище, позов підлягає задоволенню частково, судом задовольняються вимоги щодо стягнення з відповідача: основного боргу в сумі 75 703, 40 грн, інфляційних втрат в сумі 31 107, 15 грн та 3 % річних в сумі 2 694, 21 грн. Інші позовні вимоги не визнаються судом обґрунтованими та доведеними, і відповідно не підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 49 ГПК України позивачем понесені судові витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати по сплаті судового збору, то зазначені витрати відшкодовуються за рахунок відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8; ідентифікаційний код 21647131) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Крона" (04071, м. Київ, вул. Межигірська, 32-А; ідентифікаційний код 30726778) в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження", суму основного боргу в розмірі 75 703 (сімдесят п'ять тисяч сімсот три) грн 40 коп., суму інфляційних втрат в розмірі 31 107 (тридцять одна тисяча сто сім) грн 15 коп., суму 3 % річних в розмірі 2 694 (дві тисячі шістсот дев'яносто чотири) грн 21 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 642 (одна тисяча шістсот сорок дві) грн 57 коп.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.08.2016.

Суддя О.М. Дупляк