РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/12634/16 25.08.16 р.

За позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна"

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 13 613,60 грн.,

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Рибалко С.М. за довіреністю № 50 від 01.01.2015 р.;

від відповідача: Задніпряна А.В. за довіреністю № 01/105-216 від 21.04.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення 13 613,60 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.07.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 02.08.2016 р.

28.07.2016 р. від МТСБ України надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

02.08.2016 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

02.08.2016 р. по справі оголошувалась перерва до 25.08.2016 р.

У судовому засіданні 25.08.2016 р. представник позивача підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні 25.08.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

06.08.2014 р. між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (надалі - позивач, Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аеро - Експрес» (Страхувальник) укладено Договір страхування 250596157.14, за яким застраховано транспортний засіб марки «Деу», державний реєстраційний № НОМЕР_1.

29.04.2015 р. в м. Львові відбулась ДТП за участю транспортних засобів «ВАЗ2102», державний реєстраційний № НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля «Деу», державний реєстраційний № НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху України.

Внаслідок вказаного ДТП було пошкоджено «Деу», державний реєстраційний № НОМЕР_1, власнику вказаного транспортного засобу була завдана матеріальна шкода, розмір якої відповідно до Висновку № 27/15 експертного автотоварознавчого дослідження від 04.06.2015 р., становить 13 015,61 грн.

За страховим випадком - ДТП, що сталась за участю застрахованого автомобіля, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 14 123,60 грн. за платіжним дорученням №4758 від 02.06.2015 р.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Матеріалами справи підтверджується, що автомобіль «ВАЗ2102», державний реєстраційний № НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди, застрахований відповідачем за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ 0615140.

Зазначеним Полісом передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином, відповідач є особою, яка, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» зобов'язана відшкодувати завдану ДТП шкоду у розмірі та порядку, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором добровільного страхування транспортного засобу, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 25.11.08 р.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму фактично виплаченого страхового відшкодування у розмірі 13 613,60 грн.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву проти такого розміру позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що для розрахунку страхового відшкодування власнику автомобіля «Деу», державний реєстраційний № НОМЕР_1, позивачем взято до уваги Рахунок № Ар00010076 від 07.05.2015 р., згідно якого вартість відновлювального ремонту складає 14 123,60 грн.

Проте, вказаний рахунок не є належною та допустимою підставою для визначення розміру страхового відшкодування за полісом № АІ 0615140, оскільки не є актом оціночної діяльності та не враховує коефіцієнту фізичного зносу.

Дослідивши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору по сіті, суд відзначає наступне.

Позивачем здійснено виплату суми страхового відшкодування у порядку та розмірі, встановленому Договором страхування № 250596157.14, у загальному розмірі 14 123,60 грн.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 510 Кодексу встановлено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та являється обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Приписами ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Статтею 628 Кодексу законодавець визначив, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, цивільно-правові відносини між позивачем, як страховиком, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аеро - Експрес», як страхувальником, виникли на підставі укладеного ними Договору страхування № 250596157.14 від 06.08.2014р.

У той же час, відносини між відповідачем, як страховиком, та гр. ОСОБА_3 як страхувальником, виникли на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ 0615140, який за умовами чинного законодавства України являється одним із видів договорів.

Згідно зі ст. 630 ЦК України, договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу.

Отже, порядок, розмір, строк виплати страхового відшкодування відповідачем здійснюється у відповідності до умов Полісу № АІ 0615140, а у разі відсутності таких умов у Полісі - у відповідності до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як вбачається з приписів ст. 511 Цивільного кодексу України, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

У той же час, суд, здійснивши аналіз умов Договору страхування № 250596157.14 від 06.08.2014 р., не вбачає підстав для застосування його положень до відносин між позивачем та відповідачем з приводу здійснення виплати страхового відшкодування.

Так, статтею 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що на відповідача, як особу, яка не являється стороною Договору страхування № 250596157.14 від 06.08.2014 р., не погоджувала його умов та не брала на себе жодних зобов'язань за вказаним Договором, не може бути покладено зобов'язання Страховика за Договором, умови якого були погоджені між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аеро - Експрес».

При цьому, оскільки зобов'язання відповідача щодо здійснення страхового відшкодування виникли безпосередньо з умов Полісу № АІ 0615140 та вимог чинного законодавства України, межі виконання таких зобов'язань регулюються виключно положеннями Полісу та закону.

Таким чином, враховуючи положення ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка встановлює обов'язок страховика відшкодувати у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи; та приписи ст. 29 цього ж Закону, якими прямо передбачено відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість стягнення з відповідача вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, розмір якої становить 10 391,44 грн. (відповідно до Висновку №27/15 експертного автотоварознавчого дослідження від 04.06.2015 р.).

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 10 391,44 грн. обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01033, м. Київ, бул. Л.Українки, 26; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (01054,м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, 33; ) 10 391 (десять тисяч триста дев'яносто одну) грн. 44 коп. страхового відшкодування та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 29.08.2016 р.

Суддя Н.І. Зеленіна