У Х В А Л А

31 серпня 2016 року Справа № 913/885/16

Провадження № 9пд/913/885/16

за позовом Керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області, м. Старобільськ Луганської області

в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до 1-го відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,

2-го відповідача - Відокремленого підрозділу «Старобільський технікум Луганського національного аграрного університету», с. Веселе Старобільського району Луганської області

про визнання договору оренди недійсним та зобов'язання повернути майно

суддя Ворожцов А.Г.

секретар судового засідання Богуславська Є.В.,

у засіданні брали участь:

від заявника - Комісар О.О., прокурор, посвідчення № 043187 видане 06.05.2016,

від позивача - представник не прибув,

від 1-го відповідача - не прибув,

від 2-го відповідача - представник не прибув,

від ЛНАУ - Колобов Л.В., довіреність від 25.05.2016,

в с т а н о в и в:

суть спору: до суду в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Луганській області звернувся керівник Старобільської місцевої прокуратури з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Відокремленого підрозділу «Старобільський технікум Луганського національного аграрного університету»позовом , в якій заявлено вимоги про:

- визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, укладеного 01.08.2013 між ВП «Старобільський технікум Луганського національного аграрного університету» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, та припинення зобов'язання за ним на майбутнє;

- зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 повернути частину вбудованого приміщення гуртожитку № 5, розміщеного за адресою: АДРЕСА_2, на першому поверсі п'яти поверхового будинку, що знаходиться на балансі ВП «Старобільський технікум Луганського національного аграрного університету», площею 54,8 кв.м, шляхом укладення акту прийому-передачі.

Письмовим клопотанням № 114/4695вих-16 від 19.08.2016, яке надійшло через канцелярію господарського суду Луганської області 25.08.2016, прокурор просить замінити неналежного 2-го відповідача, Відокремлений підрозділ «Старобільський технікум» Луганського національного аграрного університету, на належного 2-го відповідача - Луганський національний аграрний університет в особі Відокремленого підрозділу «Старобільський технікум» Луганського національного аграрного університету.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

Оскільки стороною у справі може бути тільки юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу, суд вважає за необхідне з урахуванням приписів ст. 24 Господарського процесуального кодексу України, задовольнити клопотання прокурора, здійснивши заміну неналежного 2-го відповідача, а саме Відокремленого підрозділу «Старобільський технікум» Луганського національного аграрного університету, на належного 2-го відповідача - Луганський національний аграрний університет в особі ВП «Старобільський технікум ЛНАУ».

Листом № 05-05-01692 від 23.08.2016 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Луганській області, звернулося до суду з клопотанням про заміну його на належного позивача, оскільки до нього не надходило пропозицій щодо оренди державного майна, яке перебуває на балансі ВП "Старобільський технікум ЛНАУ" і, відповідно, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Луганській області не є орендодавцем за спірним договором оренди.

Дане клопотання судом відхиляється, оскільки чинним законодавством не передбачено таких дій, як здійснення заміни позивача у справі.

1-й відповідач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до суду з клопотанням про припинення провадження у справі, у зв'язку з припиненням спірного договору та повернення спірного приміщення орендодавцю за відповідним актом приймання-передачі від 12.08.2016, який додано до матеріалів справи.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву 1-й відповідач з тих же підстав просить відмовити у задоволенні позову.

Представник Луганського національного аграрного університету у судовому засіданні 31.08.2016 в усній формі заявив клопотання про припинення провадження у справі у зв'язку з тим, що спірний договір є нікчемним, оскільки був укладений поза межами повноважень керівника ВП «Старобільський технікум ЛНАУ», а тому не відповідає вимогам чинного законодавства.

Оцінивши обставини справи, вислухавши прокурора, врахувавши доводи інших учасників судового процесу, суд дійшов наступного висновку.

Прокурор звернувся з цим позовом відповідно до повноважень, наданих йому ст. 121 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що 01 серпня 2013 року ВП «Старобільський технікум ЛНАУ» уклав з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - договір) (а.с. 21-23), згідно з яким за актом приймання-передачі в оренду вбудованого приміщення гуртожитку № 5 (перший поверх), розміщеного за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 23) підприємець отримав в оренду відповідне приміщення площею 54,8 кв. м.

Суд звертає увагу на те, що письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Що ж до кола повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно вчинення правочинів від імені цієї особи, то воно визначається її установчими документами, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджене юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень.

Як вбачається з п. 2.2 Положення про відокремлений підрозділ «Старобільський технікум Луганського національного аграрного університету», технікум має право у т.ч.:

- від імені Луганський національний аграрний університет на підставі наданих повноважень директору технікуму виступати замовником та здійснювати закупівлі відповідно до Закону України «Про закупівлю товарів, робіт, послуг за державні кошти»,

- укладати договори з юридичними й фізичними особами для виконання покладених на них завдань відповідно до законодавства.

Як зазначено у п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 (з наступними змінами) Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними (далі - Постанова 11), якщо керівник відособленого підрозділу юридичної особи мав відповідні повноваження, але у правочині помилково відсутні вказівки на те, що її укладено від імені юридичної особи, то ця обставина також не може бути підставою для визнання правочину недійсним. У таких випадках правочин слід вважати вчиненим від імені юридичної особи.

Представник Луганського національного аграрного університету у судовому засіданні пояснив, що директор технікуму мав право укладати лише такі господарські договори з юридичними та фізичними особами, які стосуються виконання навчально-виховного процесу, тому уклавши спірний договір оренди, директор технікуму перевищив свої повноваження.

Разом з тим, Положення про технікум не містить чіткої заборони директору цього навчального закладу укладати господарські договори поза межами Закону України «Про освіту».

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Аналогічною є норма ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, згідно з якою зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 2 наведеної статті господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визначені такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна.

Наказом Фонду державного майна України № 1774 від 23.08.2000, зареєстрованим в Міністерстві Юстиції України 21.12.2000 за № 930/5151, було затверджено типовий договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності.

Норма п. 4 ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України забороняє сторонам відступати від змісту типового договору, проте надає їм право конкретизувати його умови.

Щодо спірного договору, укладеного відповідачами, суд дійшов висновку, що він не відповідає змісту типового договору, затвердженого наказом Фонду державного майна України, в частині обов'язкового страхування орендованого майна (п. 5.10 типового договору), однак, як зазначив касаційний суд у Постанові 11, за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов.

У справі, що розглядається, позовні вимоги прокурора зводяться до визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення, який сторони припинили, а майно повернули, тобто зобов'язання за спірним договором є припиненими.

Враховуючи встановлені у справі обставини, визнання договору оренди недійсним є неможливим, оскільки предмет спору припинив існування.

Аналогічна правова позиція міститься постанові Верховного суду України від 23.12.2015 у справі № 3-1143гс15(918/144/15).

Статтею 111-28 Господарського процесуального кодексу України встановлений принцип обов'язковості судових рішень Верховного суду України.

З огляду на викладене, якщо відсутній предмет спору, господарський суд припиняє провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Керуючись ст. 24, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

1. Здійснити заміну неналежного 2-го відповідача у справі № 913/885/16, а саме Відокремленого підрозділу «Старобільський технікум» Луганського національного аграрного університету», на належного 2-го відповідача - Луганський національний аграрний університет в особі Відокремленого підрозділу «Старобільський технікум» Луганського національного аграрного університету.

2. Провадження у справі припинити.

Суддя А.Г. Ворожцов