КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2016 р. Справа№ 910/3940/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Рудченка С.Г.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 25.08.2016 року по справі №910/3940/16 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2016р.

у справі №910/3940/16 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УПЕК ТРЕЙДИНГ"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 398 734,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "УПЕК ТРЕЙДИНГ" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі-відповідач) 798 734,10 грн., з яких: 712 970,40 грн. основного боргу, 19 350,02 грн. інфляційних втрат, 7 969,64 грн. 3% річних, 58 444,04 грн. пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2016р. у справі №910/3940/16 позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 27.04.2016р., відповідач звернувся з апеляційної скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для справи; на порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

У відповідності до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2015 року між позивачем, як постачальником, та Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення Залізничного транспорту України "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ", як замовником, був укладений Договір поставки №ЦХП-07-02515-01, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався здійснити поставку продукції, а замовник - її прийняти та оплатити.

Пунктом 5.1 Договору поставки передбачено, що постачальник здійснює поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ, пункт призначення - склад матеріальних ресурсів (Фастів) ДП "Укрзалізничпостач", Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченко 48 (відповідно до вимог "ІНКОТЕРМС" ред. 2010 р.). Вантажовідправником продукції може бути третя особа, зазначена постачальником.

Відповідно до Додаткової угоди №3 від 07.12.2015р. до Договору поставки замовником за договором визначено Філію "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", що діє від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Згідно із відомостям у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на сайті Міністерства юстиції України ПАТ "Укрзалізниця" є правонаступником ДП "Укрзалізничпостач", яке перебуває в процесі припинення.

Як свідчать матеріали справи, позивач в межах строку, встановленого пунктом 5.2 Договору поставки, через вантажовідправника - ТОВ "Транссєрвіс" (), здійснив поставку продукції за Специфікацією №2 до Договору шляхом передачі цієї продукції залізниці у вагоні №24085144 за залізничною накладною №44518140. Вагон з продукцією був прийнятий залізницею та відправлений на адресу покупця - ДП "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ". Вагон було опломбовано запірно-пломбувальними пристроями "Варта-Універсал М" Ш164301 та Ш164319.

Загальна вартість продукції за вказаною поставкою становить 5 445 120 грн.

Міжнародними правилами тлумачення торгівельних термінів ''ІНКОТЕРМС" в редакції 2010р. встановлено, що згідно умов СРТ продавець (постачальник) виконує свої зобов'язання з поставки, коли передає товар перевізнику, а не коли товар досягає місця призначення. Це означає, що покупець бере на себе всі ризики чи втрати ушкодження товару, як і інші витрати після передачі товару перевізнику.

Зазначене також підтверджується статтею Б.5. "Перехід ризиків" "ІНКОТЕРМС 2010", в якій вказано, що покупець зобов'язаний нести всі ризики чи втрати ушкодження товару з моменту його постачання у відповідності зі статтею А.4. Стаття А.4. Постачання" в свою чергу встановлює, що продавець зобов'язаний поставити товар шляхом передачі його перевізнику, з яким укладено договір перевезення, в узгоджену дату чи в межах узгодженого періоду.

Статтею 6 Статуту залізниць України встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до нього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Таким чином, залізнична накладна №44518140 свідчить про те, що між вантажовідправником та залізницею, як перевізником, було укладено договір перевезення вантажу, а відправником та постачальником застосовано всіх необхідних заходів для забезпечення транспортабельності та збереження вантажу в процесі перевезення.

ДП "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ" заперечувало отримання ним поставленої продукції в повному обсязі та у своїй відповіді №ЦХП-20/3831 від 24.09.2.15р. на лист позивача наполягало на нестачу продукції (а.с.42. т.1).

Крім цього, ДП "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ" направило на адресу позивача претензію №ЦХП-20/3854 від 25.09.2015р., в якій вимагало допоставити підшипники 30-42726Е2М в кількості 79 штук на суму 134426,40 грн. (з ПДВ) та підшипники 30- 232726Е2М в кількості 340 штук на суму 578544,00 грн. (з ПДВ) (а.с.43-44 т.1)

Згідно відповіді ДП "Південна залізниця" №М-05/305 від 22.09.2015р. на запит ТОВ "УПЕК ТРЕЙДИНГ" зважування порожнього вагону №24085144 перед навантаженням (визначення маси тари) та завантаженого вагону (визначення маси брутто та нетто) проводилось на станції відправлення Індустріальна Південної залізниці на вагонних вагах Пульсар ВТВ-1СД №5 відповідно 29.08.2015р. та 31.08.2015р., а вагон був прийнятий до перевезення 31.08.2015р. за двома справними запірно-пломбувальними пристроями "Варта-Універсал М" №№ Ш164301 та Ш164319 (а.с.48 т.1).

Згідно відповіді станції Індустріальна ДП "Південна залізниця" №97 від 08.09.2015р. було здійснено відтарювання вагону №24085144, маса тари склала 21640 кг., зважування навантаженого вагону 31.08.2015р.: брутто - 77 080 кг., нетто - 55 440 кг. Вказаний вагон був прийнятий до перевезення 31.08.2015. зі справними ЗПП № Ш164301 та № Ш164319. У справному комерційному стані вагон №24085144 відбув зі станції Індустріальна. Оперативних телеграм станцій переходу і пунктів комерційного огляду вагонів на станцію Індустріальна про порушення цілісності запірно-пломбувальних пристроїв на вагоні №24085144 не надходило.

Відповідно до Книги зважування вантажів (копія аркуша додається) станції Індустріальна маса вагону №24085144 перед відправленням 31.08.2015 складала: брутто - 77 080 кг., нетто 55 440 кг., тара - 21 640 кг.

Згідно залізничній накладній №44518140 кількість місць продукції склала 3200.

Таким чином, зі станції відправки Індустріальна вагон №24085144 вийшов з продукцією масою 55 440 кг, за кількістю місць 3200 та справними запірно-пломбувальними пристроями.

Згідно документам залізниць (відповіді №М-05/305 від 22.09.2015 ДП "Південна залізниця", відповіді №МЗ-1-4/1565 від 17.09.2015 ДТЕО "Південно-західна залізниця", відповіді станції Індустріальна ДП "Південна залізниця" №97 від 08.09.2015, відповіді №М- 10/1818 від 29.09.2015 ДП "Одеська залізниця") зважування вагону №24085144 на шляху прямування не здійснювалось, а запірно-пломбувальні пристрої були справними.

Згідно документам залізниць (відповіді №МЗ-1-4/1565 від 17.09.2015р. ДТГО "Південно-західна залізниця", телеграмі до станції Індустріальна від 09.09.2015р.) вагон №24085144 прибув на станцію призначення Фастів 05.09.2015р., контрольне зважування вагону не здійснювалось, а запірно-пломбувальні пристрої були справними.

Крім того, ДП "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ" у своїх актах приймання продукції від 05.09.2015 та від 09.09.2015, телеграмі від 05.09.2015, відповіді №ЦХП-20/3831 від 24.09.2015 також стверджує, що цілісність запірно-пломбувальних пристроїв Ш164301 та Ш164319 на вагоні №24085144, що прибув до ДП "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ", не було порушено.

Таким чином, вагон №24085144 прибув на станцію призначення Фастів з продукцією масою 55 440 кг., за кількістю місць 3200 та справними запірно-пломбувальними пристроями та був переданий залізницею до ДП "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ" саме з такими показниками.

Згідно інформації залізничної накладної №44518140 та акту приймання продукції від 09.09.2015р., складеного ДП "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ", вагон №24085144 прибув на станцію призначення Фастів 04.09.2015р., був виданий ДП "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ" та доставлений на склад ДП "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ" 05.09.2015р. о 00:30 год., а розкритий ДП "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ" 05.09.2015р. о 08:30 год. Комерційний акт не складався. Визначення кількості та/або маси продукції не проводилось.

Відповідно до акту приймання продукції від 05.09.2015, складеного працівниками ДП "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ" - комірником складу матеріальних ресурсів, прийомоздавачем складу матеріальних ресурсів та вантажником складу матеріальних ресурсів, після отримання від залізниці вагон було вскрито, а продукцію було вивантажено. Лише після вивантаження було встановлено нібито нестачу продукції.

Повідомлення направлено підприємству від заступника начальника Фастівського складу ДП "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ" ОСОБА_1 лише 07.09.2015р. по факсу о 08:51 год. та "Укрпоштою" о 09:52 год.

Керівником ДП "УКРЗАЛІЗНИЧПОСТАЧ" підписано Акт прийому- передачі товару №1 від 05.09.2015р., чим підтверджено отримання підшипників 30-42726Е2М в кількості 1600 штук та підшипників 30-232726Е2М в кількості 1600 штук на загальну суму 5 445 120 грн. (в т.ч. ПДВ 907520,00 грн.).

В порядку досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено претензію №452/1 від 16.02.2016р. Однак відповіді на претензію відповідачем не надано, заборгованість - не погашено.

У відповідності до ст.ст. 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, п.2 ст.193 Господарського кодексу України за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань по договору сторони несуть відповідальність у відповідності до діючого законодавства України, а саме відповідач, який прострочив виконання грошового - зобов'язання, зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Пунктом п.6.1 Договору передбачено, що оплата за кожну партію поставленої продукції проводиться протягом 45 календарних днів після дати поставки партії продукції.

Таким чином, продукція мала бути оплачена відповідачем до 20.10.2015р. в сумі 712 970,40 грн.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується зі ст.526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідачем свого обов'язку щодо оплати за отриманий товар не виконано.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 712 970,40 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, судовою колегією визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3% річних, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила ст. 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

З огляду на вищезазначені правові норми боржник не звільняється від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Враховуючи встановлене вище прострочення відповідачем грошового зобов'язання, приписи вказаних правових норм та перевіривши розрахунок позивача, судова колегія вважає, що судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні витрати в розмірі 19 350,02 грн. та 3% річних в розмірі 7 969,64 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

В силу ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені).

Пунктом 10.6 Договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати за поставлену Продукцію, замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості несплаченої Продукції за кожен день прострочення.

Період прострочення сплати заборгованості за поставлений товар складає 136 днів 20.10.2015р.-03.03.2016р., а сума пені 58 444,04 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі 58 444,04 грн.

Твердження відповідача про те, що судом першої інстанції було проігноровано заявлене усне клопотання про витребування доказів, спростовується ухвалою суду від 23.03.2016р. (а.с.130-131), якою було задоволено клопотання та зобов'язано позивача надати суду акт експертизи ЗПУ №Ш164319, №Ш164301 вилучених позивачем у відповідача на підставі акту від 28.09.2015р.

Крім того, на виконання вимог ухвали суду від 23.03.2016р. позивачем було подано письмові пояснення.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарги, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційні скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2016р. у справі №910/3940/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2016р. у справі №910/3940/16 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/3940/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.В. Ільєнок

С.Г. Рудченко