ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2016 р. Справа № 917/608/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А.

при секретарі Кузнєцова І.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Дочірньої компанії "ОСОБА_2 України" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України", м. Київ (вх.№1844 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 15.06.16 р. у справі № 917/608/16

за позовом Дочірньої компанії "ОСОБА_2 України" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз", м. Лубни Полтавської області

про стягнення 9 997 052, 15 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Дочірня компанїя "ОСОБА_2 України" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" звернулась до господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" про стягнення 9997052 грн. 15 коп. в тому числі: 8745976, 12 грн. інфляційних втрат та 1251076,03 грн. 3% річних нарахованих на основний борг по укладеному між сторонами договору поставки природного газу від 20.12.2010 р. № 06/10-1995, який стягнуто з відповідача рішенням господарського суду Полтавської області від 21.10.2014 р. у справі № 18/1407/12. Позивач стверджує, що після винесення рішення господарського суду Полтавської області від 21.10.2014р. по справі № 18/1407/12 відповідачем сплачено 364380,00 грн. і що факт сплати відповідачем зазначеної суми встановлений ухвалою господарського суду Полтавської області від 08.09.2015р. по справі № 18/1407/12, керуючись приписами статті 534 Цивільного кодексу України він зараховував кошти, які сплачував відповідач на виконання рішення суду в наступному порядку: платежі від 16.03.2015р. та від 30.04.2015р. в сумі 364380,00 грн. зараховано на погашення штрафних санкції; платіж від 30.10.2015р. в сумі 432544,27 грн. зараховано на погашення штрафних санкції; платіж від 30.11.2015р. в сумі 865202,03 грн. зараховано на погашення суми основного боргу; платіж від 23.12.2015р. в сумі 432544,27 грн. зараховано на погашення суми основного боргу; платіж від 15.02.2016р. в сумі 432544,27 грн. зараховано на погашення суми основного боргу; платіж від 29.03.2016р. в сумі 865088,54 грн. зараховано на погашення суми основного боргу.

18.05.2016р. від позивача надійшла заява про долучення розрахунку боргу до матеріалів справи, в якій він зазначає, що у розрахунку боргу наданому суду по справі № 917/608/18 зазначені не всі платежі, які враховувались при підготовці позовної заяви та просить долучити до матеріалів справи копію розрахунку боргу за договором поставки природного газу від 20.12.2010р. (т.1, а.с.103), згідно доданого до заяви розрахунку заборгованість станом 01.04.2016р. становить 12543670 грн. 44 коп.

Позивач стверджує, що відповідач несвоєчасно виконав зобовязання по оплаті вартості поставленого природного газу та в звязку з цим просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1251076 грн. 03 коп. та інфляційні у розмірі 8745976 грн. 12 коп.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 15.06.2016 р. у справі №917/608/16 (суддя Тимошенко К.В.) позов задоволено частково. З відповідача на користь позивача стягнуто 952642, 61 грн. 3% річних та 8464721, 54 грн. інфляційних та 141260, 46 грн. витрат по сплаті судового збору, в решті позову, в частині стягнення 281254,58 грн. інфляційних та 298433,42 грн. 3% річних відмовлено, а також відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду.

Позивач - Дочірня компанїя "ОСОБА_2 України" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить це рішення в частині відмови у стягненні 281254,58 грн. інфляційних та 298433,42 грн. 3% річних скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог, а в решті рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі зазначив, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив позивачу в стягненні інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу, яка погашена спільними протокольними рішеннями, оскільки Дочірня компанія "ОСОБА_2 України" здійснила розрахунок інфляційних втрат у даній справі у повній відповідності із правовим розясненням викладеним у листі Верховного Суду України від 03.04.97 №62-97р., а саме: до 15.10.2015р. у відповідача перед позивачем за договором №06/10-1995 від 20.12.2010 р. заборгованість у сумі 432 544,27 грн. ще існувала, отже, остання згідно наведеного правового розяснення індексується за період з урахуванням жовтня 2015 року та індексу інфляції, який існував у цьому місяці.

Позивач вказує на те, що судом першої інстанції не встановлено обставин щодо зміни строків оплати за отриманий на підставі договору №06/10-1995 від 20.12.2010р. природного газу, та сторонами даного спору до зазначеного договору змін в частині строків оплати за отриманий природний газ внесено не було, протоколи не містять умов, про те, що сторони не здійснюють оплат за договором поставки природного газу. Отже, строки виконання грошового зобовязання за отриманий газ визначаються на підставі п.4.1. цього договору. Позивач вважає, що прострочення боржника не скасовується за відсутності ознак новації при укладенні спільних протокольних рішень, відсутності домовленості про зміну строків розрахунків за отриманий природний газ, яка розповсюджується на відносини, що виникли до її оформлення та домовленості щодо прощення боргу у вигляді інфляційних втрат та 3% річних за такий період, які підлягають до нарахування на підставі ст.605 ЦК України.

Позивач вважає, що у позивача, як кредитора наявні всі правові підстави захистити своє майнове право та інтерес, який полягає у відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм чинного законодавства, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що суд першої інстанції в повному обсязі зясував обставини, що мають значення для правильного вирішення господарського, спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи.

У відзиві зазначив, що сторони уклавши спільні протокольні рішення, у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за надані послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу, надані відповідно до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, тому строк виконання нового зобовязання повязаний з моментом перерахування територіальним органом Казначейства грошових коштів з державного бюджету. Отже, відповідачем не було допущено прострочення оплати на умовах спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків.

Відповідач вказує на те, що позивачем не враховано, що день часткової оплати боргу є днем, в якому сума боргу зменшилась на здійснену часткову оплату, а тому невірно розраховано періоди прострочення і відповідності до динаміки змін сум боргу. У позивача відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат на суму основного боргу 432 544,27грн. за жовтень 2015 р., оскільки ПАТ «Лубнигаз» вказана суму була сплачена 30.10.2015р.

В судовому засідання 15.08.2016р. оголошена перерва до 29.08.16р. об 11.30 год.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила, що рішенням господарського суду Полтавської області від 21.10.2014р. по справі №18/1407/12 задоволено позов дочірньої компанії «ОСОБА_2 України» публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» про стягнення заборгованості за поставлений по договору № 06/10-1995 природний газ та стягнуто з відповідача на користь позивача 14089569 грн. 54 коп. основного боргу, 1064579 грн. 70 коп. пені, 656812 грн. 52 коп. інфляційних, 592921 грн. 91 коп. річних та 64380 грн. судових витрат.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2015р. апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» на рішення господарського суду Полтавської області від 21.10.2014р. у справі № 18/1407/12 залишено без задоволення, задоволено клопотання відповідача про зменшення розміру пені та змінено вказане рішення господарського суду Полтавської області в частині суми пені, що стягується з відповідача на користь позивача пеню зменшено до 532289 грн. 85 коп.

08.09.2015р. господарським судом Полтавської області винесено ухвалу про розстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області по справі № 18/1407/12 щодо стягнення заборгованості в сумі 15571593,82 грн. на три роки рівними щомісячними платежами згідно графіку.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.10.2014р. по справі №18/1407/12 встановлено, що на момент звернення із позовом до суду та розгляду вказаної справи, сума основного боргу ПАТ «Лубнигаз» перед НАК «Нафтогаз України» складає 14089659,54 грн.

Згідно частини 2 статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги виходячи з наступного.

На виконання Постанови Кабінету міністрів України № 20 від 11.01.2005 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Полтавській області, Департаментом фінансів Полтавської облдержадміністрації, публічним акціонерне товариство Лубнигаз та Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підписано ряд спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, зокрема Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, Департамент фінансів Полтавської облдержадміністрації, публічне акціонерне товариство Лубнигаз та Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підписали спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від № 2586/ГУ від 20.11.2015р. на суму 865202,03 грн., № 2963/ГУ від 17.12.2015р. на суму 432544,27 грн., № 317/ГУ від 22.01.2016р. на суму 432544,27 грн., № 771/ГУ від 24.02.2016р. на суму 432544,27 грн., №1051/ГУ від 21.03.2016р. на суму 432544,27 грн., № 1282/ГУ від 19.04.2016р. на суму 432544,27 грн., № 1602/ГУ від 20.05.2016р. на суму 432544,27 грн.

У п. 2.6 розділу 2 спільного протокольного рішення № 2963/ГУ від 17.12.2015р. (копія спільного протокольного рішення т. 1, а.с. 130-132)зазначено, що відповідач (сторона №4) перераховує позивачу (стороні № 5) кошти в сумі 432544,27 грн. за природний газ 2011 року згідно з договором від 20.12.2010р. № 06/10-1995.

В розділі 3 вказаного спільного протокольного рішення визначено, що сторони зобов'язуються перерахувати кошти наступній стороні, а остання сторона - до загального фонду Державного бюджету країни не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок; забезпечити проведення розрахунків відповідно до цього спільного протокольного рішення; а в розділі 4 цього спільного протокольного рішення зазначено, що сторони несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 (зі змінами) та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Державного казначейства України від 03.02.2009р. №55/57/43, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №342/16358, і невиконання своїх зобовязань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до чинного законодавства України.

Аналогічні умови містяться і в розділах 2, 3, 4 вказаних вище інших спільних протокольних рішень.

Цивільним кодексом України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ст. 202). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ст.203).

Суд першої інстанції правомірно вважав, що з врахуванням змісту вказаних вище спільних протокольних рішень та норм Цивільного кодексу України зазначені спільні протокольні рішення є багатосторонніми правочинами (договорами), якими змінені порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору від 20.12.2010р. № 06/10-1995.

За вказаними спільними протокольними рішеннями відповідач перерахував позивачу кошти на загальну суму 3460467 грн. 65 коп., що підтверджується наданими відповідачем копіями платіжних доручень № 23 від 23.11.2015р. (т.1, а.с.174), №26 від 18.12.2015р. (т.1, а.с.178), №4 від 25.01.2016р. (т.1, а.с.182), №7 від 25.02.2016р. (т.1, а.с.186), №10 від 22.03.2016р. (т.1, а.с.190), №12 від 21.04.2016р. (т. 1, а.с. 194), №15 від 23.05.2016р. (т.1, а.с.198).

Зазначена правова позиція відповідає судовій практики, зокрема Верховний Суд України в постановах від 25.03.2015р. у справі №924/1265/13, від 09.09.2014р. у справі №5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 09.09.2014р. у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 09.09.2014р. у справі №5011-35/1272-2012-42/527-2012 та від 16.09.2014р. у справі №5011-42/1230-2012-69/542-2012, зазначив, що умовами договору про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору про постачання газу; що договір про організацію взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог та оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, то строки виконання зобов'язання відповідачем дотримано, а тому підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України не було.

Верховний Суд України у вказаних постановах зазначив, що для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Згідно статті 11128 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що з врахуванням висновків Верховного Суду України та статті 11128 ГПК України позов в частині стягнення річних та інфляційних, нарахованих на загальну суму 3460467 грн. 65 коп., сплачену відповідно до спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, якими змінено порядок та строки розрахунків, задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що при нарахуванні річних та інфляційних позивачем не врахована оплата відповідачем основного боргу згідно платіжного доручення № 1436 від 30.10.2015р. на суму 432544,27 грн. (копія т.1, а.с.121), в зазначеному платіжному дорученні відповідачем вказано призначення платежу: «Погашення суми боргу по дог. поставки прир.газу№06/10-1995 від 20.12.10р, зг.ухвали Господ.суду Полт.обл. від 08.09.15р.».

Суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що позивач не обґрунтував право змінювати вказане платником (відповідачем) у платіжному дорученні призначення платежу, не обґрунтував підстави зарахування 796394 грн. 27 коп. на погашення штрафних санкцій з врахуванням того, що з відповідача вказаним у позовній заяві рішенням Господарського суду Полтавської області від 21.10.2014р. по справі № 18/1407/12 стягнуто 532259 грн. 85 коп. штрафних санкцій (пені).

Колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на статтю 534 Цивільного кодексу України, згідно якої він змінив призщначеня платежу, так як платіж здійснювався на виконання рішення господарського суду і при цьому потрібно було керуватись вимогами ч.1 п.6 ст.44 Закону України «Про виконавче провадження», за яким всі інші вимоги віднесені до вимог шостої черги.

Суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення річних в сумі 952642 грн. 61 коп., зокрема річних нарахованих на суму боргу 432544 грн. 27 коп. за період з 07.04.2013р. по 29.10.2015р. в сумі 33276,28 грн. та річні нараховані на суму боргу 10196557грн. 62 коп. за період з 07.04.2013р. по 07.04.2016р. в сумі 919366 грн. 33 коп.

Позивач, керуючись ст. 625 Цивільного кодексу України просив стягнути з відповідача 8745976 грн. 12 коп. інфляційних за період з жовтня 2013 року по січень 2016 року.

Суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позовні вимоги в цієї частині виходячи з наступного.

У п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», зазначено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 21.10.2014р. по справі № 18/1407/12В зазначеним у позовній заяві, з відповідача на користь позивача стягнуто інфляційні за період з лютого 2011 року по квітень 2012 року.

Позивачем у даній справі при здійсненні розрахунку інфляційних пропущено періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (дефляція) та не врахована сплата відповідачем основного боргу згідно платіжного доручення № 1436 від 30.10.2015р. на суму 432544,27 грн., в звязку з чим, розмір інфляційних завищено.

Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому, прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007, № 265 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін").

Суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що у позивача відсутні підстави для нарахування інфляційних на суму основного боргу 432544,27 грн. за жовтень 2015 року, оскільки вказана сума сплачена 30 жовтня 2015 року, тобто борг в сумі 432544,27 грн. в жовтні 2015 р. існував менше календарного місяця. (Судом в цій частині врахована практика Вищого господарського суду України, зокрема постанова від 10.07.2013р. по справі № 5002-33/4081-2012)

З врахуванням наведеного стягненню підлягають інфляційні нараховані на суму боргу 432544 грн. 27 коп. за період з травня 2012 року по вересень 2015 року в розмірі 327868 грн. 56 коп. та інфляційні нараховані на суму боргу 10196557 грн. 62 коп. за період з травня 2012 року по січень 2016 року в розмірі 8136852 грн. 98 коп. всього в сумі 8464721 грн. 54 коп

Суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов в частині стягнення в сумі 952642 грн. 61 коп. річних та 8464721 грн. 54 коп. інфляційних.

Суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду у справі № 917/608/16 на 3 роки шляхом сплати щомісячних платежів згідно графіку, так як відповідач не надав належних доказів в обґрунтування заяви про розстрочку виконання рішення суду та доказів наявності виняткового випадку.

Таким чином, висновки викладені в рішенні господарського суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи, а мотиви позивача не можуть бути підставою для його скасування, керуючись ст.ст. 534,625 ЦК України, ст.ст. 101-105 ГПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 15.06.2016 р. по справі №917/608/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції: Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 31.08.16

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.