ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2016 р. Справа № 907/166/16

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Бойко С. М.

суддів: Марко Р.І.

Мирутенка О.Л.

при секретарі судового засідання Сосула О.,

за участі представників сторін:

від позивача - Деркач О.Р. (згідно довіреності №4680-О від 31.10.2013)

від відповідача - не з'явився;

розглянув апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Приватбанк» б/н, б/д,

на рішення господарського суду Закарпатської області від 11.05.2016, суддя - Мокану В.В.,

у справі № 907/166/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Приватбанк», м. Дніпропетровськ,

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Мукачево

про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Закарпатської області від 11.05.2016 в справі №907/166/16 позов публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Приватбанк» 3 293,22 грн. заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом згідно договору банківського рахунку №МК07МЕ від 22.11.2005. В решті позовних вимог (про стягнення 10 270,04 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором) залишено без розгляду.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, отримані кошти погасив невчасно та частково, внаслідок чого виникла заборгованість про стягнення відсотків за користування кредитними коштами за період з 08.10.2009 по 26.12.2011 у сумі 3293,22 грн., яка станом на день розгляду справи не погашена та підлягає стягненню.

В частині залишення без розгляду позовних вимог про стягнення 10 270,04 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, суд посилається на те, позивачем не подано витребуваних місцевим господарським судом ухвалами від 17.03.2016, 29.03.2016, 18.04.2016, 29.04.2016 необхідних для вирішення спору розрахунків суми нарахованої пені з врахуванням ч.6 ст. 232 ГК України, що потягло за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 11.05.2016 у справі № 907/166/16 в частині залишених без розгляду позовних вимог банку (щодо стягнення пені) та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк».

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а тому проценти та пеню за кредитним договором банк має право нараховувати до моменту повного погашення кредиту та виконання всіх передбачених договором грошових зобов'язань. Також, апелянт посилається на п. 5.1. Регламенту надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок (додаток №7 до договору МК07МЕ від 22.11.2005) нарахування пені здійснюється за кожний випадок порушення зобов'язань, які зазначені в цьому ж пункті Регламенту.

В судових засіданнях представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 11.05.2016 у справі № 907/166/16 в частині залишених без розгляду позовних вимог банку (щодо стягнення пені) та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» .

Після відкладення розгляду справи в судове засідання 08.08.2016 з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був належним чином повідомлений, а тому його неявку суд розцінює як без поважних причин, відсутні процесуальні перешкоди в розгляді справи, вважає за можливе розглянути спір за наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представника позивача в судових засіданнях, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення рішення господарського суду Закарпатської області від 11.05.2016 у справі №907/166/16 - без змін, а апеляційної скарги публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» без задоволення.

Судом встановлено, що між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено договір банківського рахунку №МК17МЕ від 22.11.2005 (а.с.20-23, Т.1).

Як передбачено ч. 1 ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Отже, договором банківського рахунка можуть передбачатись умови кредитування рахунка (овердрафт).Овердрафтом (англ. оverdraft - перевищення кредиту) називають кредитування банком розрахункового рахунку клієнта при недостачі або відсутності коштів.

В силу положень ч. 2 ст. 1069 ЦК України права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1.2. додатку №7 від 22.11.2005 до договору банківського рахунку №№МК07МЕ від 22.11.2005, кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта з повернення кредиту, дебіторської заборгованості, сплати відсотків та винагороди в обговорені цим додатком до договору терміни.

Згідно з п. 1.3. додатку №7 від 22.11.2005 до договору банківського рахунку №№МК07МЕ від 22.11.2005, на момент підписання цього додатку ліміт складає 4 000,00 грн., номер корпоративної картки №028241. Проведення платежів клієнта в порядку, встановленому цим додатком до договору, здійснюється банком у термін до 16.12.2006.

Судами встановлено, що заочним рішенням Мукачівського районного суду від 08.06.2010 у справі №2-1724/10 (а.с.29, Т.1), стягнуто 3 709,95 грн. суми основного боргу за кредитним договором №MK07ME від 22.11.2005, 5 088,98 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом нараховану за період до 07.10.2009, 4 107,58 грн. - пені нараховану за період до 07.10.2009. Після винесення заочного рішення Мукачівського районного суду від 08.06.2010 у справі №2-1724/10, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, а тому позивач в зв'язку з цим звернувся з позовними вимогами про стягнення відсотків за користування кредитними коштами за період з 08.10.2009 по 26.12.2011 на загальну сумі 3293,22 грн. та 10 270,04 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, нарахованої за період з 08.10.2009 по 10.02.2016.

Отже, апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Приватбанк» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення відсотків за користування кредитними коштами за період з 08.10.2009 по 26.12.2011 на суму 3293,22 грн. та 10 270,04 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, нарахованої за період з 08.10.2009 по 10.02.2016.

Як на підставу позову публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» посилається на ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України.

У правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-1206цс15, зазначено, що виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Як визначено п. 1.4. додатку №7 від 22.11.2005 до договору банківського рахунку №№МК07МЕ від 22.11.2005, овердрафтове кредитування клієнта здійснюється банком у межах ліміту і терміну, установлених згідно з п. 1.3. цього додатка до договору, з періодом безперервного користування кредитом не більше 30 днів. Періодом безперервного користування кредитом є період часу, протягом якого безперервно існувало дебетове сальдо на картковому рахунку. Початок періоду безперервного користування кредитом вважається перший день, починаючи з якого безперервно існувало дебетове сальдо на картковому рахунку клієнта під час закриття банківського дня. Зменшення чи зростання заборгованості за кредитом в цей період не впливають на зміну початку періоду безперервного користування кредитом. Датою закінчення безперервного користування кредитом вважається день, після закінчення якого на картковому рахунку зафіксоване нульове дебетове сальдо.

Відповідно до п. 1.5. додатку №7 від 22.11.2005 до договору банківського рахунку №№МК07МЕ від 22.11.2005, клієнт сплачує відсотки за весь час фактичного користування кредитом, згідно пп. 3.1., 3.2., 3.3. цього додатка до договору.

Згідно з п. 1.6. додатку №7 від 22.11.2005 до договору банківського рахунку №№МК07МЕ від 22.11.2005, клієнт здійснює погашення кредиту, отриманого в межах установленого ліміту, не пізніше терміну закінчення періоду безперервного користування кредитом, установленого п. 1.4. цього додатка до договору.

Як визначено п. 1.9. додатку №7 від 22.11.2005 до договору банківського рахунку №№МК07МЕ від 22.11.2005, клієнт здійснює повне погашення кредиту, простроченої дебіторської заборгованості, а також нарахованих і прострочених нарахованих відсотків не пізніше терміну згідно п. 1.3. Погашення кредиту, простроченої заборгованості, а також нарахованих і прострочених нарахованих відсотків може бути здійснене клієнтом також з інших належних йому рахунків відповідно до законодавства в порядку визначеному п. 4, п. 2.3.

Згідно з п. 3.1. додатку №7 від 22.11.2005 до договору банківського рахунку №№МК07МЕ від 22.11.2005, за користування кредитом у період з дати виникнення дебетового сальдо на картковому рахунку клієнта після закриття банківського дня клієнт сплачує відсотки, виходячи з диференційованої процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом і встановлений в розділі 4 цього додатка до договору.

Відповідно до п. 3.2. додатку №7 від 22.11.2005 до договору банківського рахунку №№МК07МЕ від 22.11.2005, відповідно до ст. 212 ЦК України у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов'язань з погашення кредиту, передбачених цим додатком до договору, клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі подвійної ставки річних інтервалу « 16-30 днів» від суми залишку непогашеної заборгованості.

Згідно з п. 3.3. додатку №7 від 22.11.2005 до договору банківського рахунку №№МК07МЕ від 22.11.2005, відсотки, не сплачені після закінчення періоду безперервного користування кредитом, вважаються простроченими.

Таким чином, враховуючи п. 1.4. додатку №7 від 22.11.2005 до договору банківського рахунку №№МК07МЕ від 22.11.2005, а також надані виписки з рахунку за період з 16.12.2005 по 10.02.2016 (а.с.40-166, Т.1) прострочення по сплаті відсотків починається після закінчення періоду безперервного користування кредитом, тобто дня, після закінчення якого на картковому рахунку зафіксоване нульове дебетове сальдо.

Відповідно до п. 4.1. додатку №7 від 22.11.2005 до договору банківського рахунку №№МК07МЕ від 22.11.2005, для розрахунку відсотків за користування кредитом установлюється диференційована процентна ставка. Процента ставка до розрахунку залежить від терміну існування непогашеного залишку за кредитом, а саме: протягом 1-3 днів - 12%; протягом 4-7 днів - 14%; протягом 8-15 днів - 18%; протягом 16-30 днів - 20%.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовою ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За умовами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з виписки з рахунку за період з 16.12.2005 по 10.02.2016 (а.с.40-166, Т.1), де відображено рух коштів по рахунку відповідача та якою підтверджується надання кредитних коштів, користування кредитними коштами та їх часткове погашення, нараховані відсотки за користування кредитними коштами за період починаючи з 08.10.2009 по 26.12.2011 у сумі 3293,22 грн., станом на день розгляду справи не погашені.

Отже, судом першої інстанції правомірно задоволено вимоги щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами, яка виникла 08.10.2009 року в сумі 3293,22 грн. по 26.12.2011 року, яку просить стягнути позивач.

Щодо нарахування штрафних санкцій у вигляді пені на підставі ч.6 ст.232 ГК України, апеляційним судом встановлено, що п. 5.1. додатку №7 від 22.11.2005 до договору банківського рахунку №№МК07МЕ від 22.11.2005, у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов'язань: зі сплати відсотків за користування кредитом, передбачених пп. 1.5., 1.9., 1.12.1., 3.1., 3.2., 3.3. цього додатка до договору; термінів повернення кредиту й інших витрат, передбачених пп. 1.3., 1.4., 1.6., 1.7., 1.8., 1.9., 1.12.2., 1.12.4. цього додатка до договору клієнт сплачує банку за кожен день порушення пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який виплачується пеня.

Згідно з п. 5.3. додатку №7 від 22.11.2005 до договору банківського рахунку №№МК07МЕ від 22.11.2005, нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої пп. 5.1., 5.2. здійснюється протягом 3 (трьох) років із дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане клієнтом. Тобто, сторони подовжили термін нарахування пені з шести місяців як передбачено законодавством на 3 роки, а тому термін протягом якого мала бути нарахована пеня складе три роки.

Пунктом 5.4 додатку №7 від 22.11.2005 до договору банківського рахунку №№МК07МЕ від 22.11.2005, встановлено, що терміни давності позову за вимогою про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за цим додатком до договору установлюються сторонами тривалістю 5 років. Тобто сторони подовжили і строк позовної давності(її тривалість) звернення до суду за захистом порушеного права, що не суперечить вимогам діючого законодавства, який розраховується з наступного дня, коли відповідачем порушено зобов'язання.

За правилами ч. 1 ст. 223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За положеннями ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Ураховуючи викладене, початком нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано за умовами договору.

Пунктом 5.3. додатку № 7 до договору банківського рахунку № МК07МЕ від 22.11.2005 року встановлено інша тривалість нарахування пені, ніж встановлено законом, а саме, нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п. 5.1, 5.2 здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно було бути виконане клієнтом.

На відміну від тривалості позовної давності (ст. 259 ЦК України), порядок її обчислення не може бути змінено за домовленістю сторін, що прямо передбачено ч. 2 ст. 260 ЦК України.

Отже, сторони за договором не вправі змінити порядок обчислення позовної давності, а лише її тривалість(початок її перебігу),

(Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 11 грудня 2012 року № 3-61гс12, № 3-62гс12, від 28 січня 2014 року № 3-39гс13, № 3-40гс13.

З розрахунку позовних вимог у даній справі вбачається, що позивачем нараховано пеню в розмірі 10 270,04 грн., яка включає в себе пеню, нараховану за прострочення по сплаті тіла кредиту та пеню, нараховану за прострочення по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, що відповідає змісту договору та вимогам законодавства.

Як зазначалось вище, заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 08.06.2010 з відповідача стягнуто суму основного боргу (тіло кредиту), а предметом позову є пеня, нарахована за прострочення по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, які нараховувались позивачем з 08.10.2009 до 26.12.2011, проте позивачем не зазначено із якої суми невиконаного зобов'язання слід вираховувати відсотки за неповернення суми кредиту, та не зазначено, з якої суми відсотків за користування кредитом слід нараховувати пеню , тобто не поданий розрахунок суми заявлених позовних вимог, з відображенням окремо нарахування на тіло кредиту та окремо на відсотки за користування кредитними коштами.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції ухвалами від 17.03.2016, 29.03.2016, 18.04.2016, 29.04.2016 зобов'язував позивача надати розрахунок суми нарахованої пені з врахуванням ч.6 ст. 232 ГК України, однак останнім вимог суду виконано не було.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України, якщо позивач без поважних причин не подав витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, господарський суд залишає позов без розгляду. Невиконання вимог ухвал місцевого суду про витребування доказів унеможливило нарахування пені з врахуванням умов договору та вимог законодавства.

В п 2.3., 3.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року роз'яснено, що неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами або, з огляду на обставини конкретної справи, залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи, що: в позовній заяві позивачем зазначено тільки нараховану суму стягнення без зазначення кінцевого строку нарахування пені та наведення відповідних розрахунків, зазначення в додаткових поясненнях від 22.03.2016 (а.с.37,Т.1) періодом стягнення пені є з 08.10.2009 по 10.02.2016, в заяві від 29.04.2016 (а.с.189,Т.1) періодом стягнення пені є з 04.05.2006 по 30.04.2009), а також неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору в частині визначення періоду стягнення пені, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позову у вказаній частині без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, Львівський апеляційний господарський суд, прийшов до висновку про залишення рішення господарського суду Закарпатської області від 11.05.2016 у справі №907/166/16 - без змін, а апеляційної скарги публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Приватбанк» без задоволення.

Враховуючи вищенаведене, у відповідності до ст. 49 ГПК України, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що сплату судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Закарпатської області від 11.05.2016 у справі №907/166/16 залишити без змін.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Місцевому господарському суду видати наказ.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Марко Р.І.

Мирутенко О.Л.

Повний текст постанови виготовлено 12.08.2016.