ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2016 р. Справа № 921/239/16-г/4

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Марко Р.І.

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Газпостач Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Тернопільміськгаз (надалі ДП Газпостач ПАТ по газопостачанню та газифікації Тернопільміськгаз) за № 375 від 21.07.2016р. (вх. № 01-05/3739/16 від 01.08.2016р.)

на рішення господарського суду Тернопільської області від 07.07.2016р.

у справі № 921/239/16-г/4

за позовом: Українського державного підприємства поштового зв'язку Укрпошта в особі Тернопільської дирекції (надалі УДППЗ Укрпошта в особі Тернопільської дирекції)

до відповідача: ДП Газпостач ПАТ по газопостачанню та газифікації Тернопільміськгаз

про стягнення заборгованості в сумі 104675,73 грн.,

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 12-05 від 14.01.2016р.);

від відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність № 2 від 05.05.2016р.),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 07.07.2016р. у справі №921/239/16-г/4 (суддя Бурда Н.М.) позов задоволено. Стягнуто з ДП Газпостач ПАТ по газопостачанню та газифікації Тернопільміськгаз на користь Українського державного підприємства поштового зв'язку Укрпошта 104675,73 грн. заборгованості за договором про надання послуг з приймання платежів від 03.07.2015р. №4030327, з яких: 91050,37грн. - сума боргу, 12182,84 грн. - пені, 832,12 грн. - 3% річних, 610,40 грн. - інфляційних нарахувань та 1570,14 грн. в повернення сплаченого судового збору.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що відповідач неналежно виконав свої обовязки щодо оплати наданих послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 91050,37 грн. Пеню стягнуто на підставі положень ст.ст.230, 231 Господарського кодексу України та умов договору; втрати від інфляції та 3% річних - згідно ст.625 Цивільного кодексу України.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права. Вказує, що під час дії укладеного сторонами договору про надання послуг з приймання платежів істотно змінились нормативно-правові акти, які відповідно до закону регулюють взаємовідносини сторін. Стверджує, що він, як замовник, в повному обсязі розрахувався з позивачем за надані послуги у встановленому законодавством розмірі (0,3%), а тому нарахування та стягнення штрафних санкцій є безпідставним. Просить скасувати рішення господарського суду Тернопільської області від 07.07.2016р. у справі №921/239/16-г/4, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає надуманими аргументи скаржника, а рішення суду у даній справі законним, прийнятим при повному зясуванні обставин справи. Просить залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний господарський суд, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, здійснивши аналіз наявних у справі письмових доказів, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Тернопільської області від 07.07.2016р. у справі №921/239/16-г/4.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.07.2015р. між Українським державним підприємством поштового зв'язку "Укрпошта" (виконавець) та ДП Газпостач ПАТ по газопостачанню та газифікації Тернопільміськгаз (замовник) укладено договір на надання послуг з приймання платежів за № 4030327, предметом якого є надання виконавцем послуг замовнику з приймання об'єктами поштового зв'язку платежів у національній валюті від платників для перерахування їх на користь замовника у строки, в порядку та на умовах, визначених цим договором, а замовник зобовязується оплатити послуги виконавця у порядку визначеному цим договором (а.с.15-16).

Згідно п. 3.1 договору плата за послуги виконавця, які є предметом цього договору, становить 0,8 % від суми прийнятих платежів від мешканців м. Тернополя та Тернопільського району (крім сіл Довжанка, Домаморич, Драганівка, Забойки, Почапинці). Послуги з приймання платежів згідно пп. 196.1.5 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування ПДВ.

Відповідно до п. 3.2 договору оплата наданих виконавцем послуг здійснюється шляхом перерахування замовником на рахунок виконавця суми плати, розрахованої згідно п.3.1 договору. Остаточний розрахунок за надані виконавцем послуги здійснюється замовником до 15 числа місяця наступного за звітним на підставі актів.

Розділом 4 договору визначено зобовязання сторін.

Виконавець зобовязаний приймати від платників платежі на користь замовника на умовах, визначених цим договором (пп. 4.1.2 п. 4.1 договору).

Підпунктом 4.2.6 пункту 4.2 договору передбачено, що замовник зобов'язаний забезпечити перерахування плати за надані виконавцем послуги у розмірі та у строки, визначені п. 3.2 цього Договору.

Відповідальність сторін сторони перебачили в розділі 5 договору.

У відповідності до п. 5.3 договору за порушення замовником строків оплати наданих виконавцем послуг, встановлених п. 3.2 цього договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на день прострочення, від суми несвоєчасно оплачених послуг за кожен день такого прострочення.

В пункті 7.1 зазначено, що цей договір набуває чинності з 04 липня 2015 року і діє до 31 грудня 2015 року, але в будь-якому випадку до повного виконання своїх грошових зобовязань сторонами.

Згідно п. 7.2 договору, якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до дати, вказаної у п. 7.1 цього договору, в письмовій формі не повідомить іншу сторону про намір припинити дію цього договору, його дія продовжується на кожний наступний рік на умовах, викладених у ньому. Кількість таких пролонгацій не обмежується.

Договір може бути достроково розірваний за ініціативою однієї зі сторін шляхом направлення відповідного повідомлення про дострокове розірвання договору іншій стороні не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованої дати розірвання. У разі дострокового розірвання договору сторони повинні виконати свої зобовязання, які існували на день такого розірвання в повному обсязі (п. 7.3 договору).

У відповідності до п. 8.1 зміни та доповнення до цього договору вносяться шляхом укладення додаткової угоди, підписаної уповноваженими на це представниками сторін та скріпленої печатками сторін, і є невідємною частиною цього договору.

Договір на надання послуг з приймання платежів за № 4030327 від 03.07.2015р. підписаний і скріплений печатками сторін.

Супровідним листом № 232 від 27.10.2015р. відповідач надіслав позивачу для підписання два примірники додаткової угоди № 1 від 20.10.2015р. до договору на надання послуг з приймання платежів за № 4030327 від 03.07.2015р. Повідомляв, що 20.10.2015р. набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №792 "Про затвердження Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ", у звязку з чим пропонував внести зміни у п. 3.1 р.3 договору встановивши плату за послуги виконавця, які є предметом договору, у розмірі 0,3 % від суми перерахованих платежів (а.с.18-19).

Позивач повернув відповідачу без підписання додаткову угоду № 1 від 20.10.2015р. та повідомив, що встановлення розміру винагороди за приймання платежів, що не забезпечує покриття витрат за надання послуги, є неможливим, оскільки не відповідає чинному законодавству та інтересам Підприємства. Крім того вказав, що дирекцією підприємства прийнято рішення про розірвання договору від 03.07.2015р. за №4030327 з 01.01.2016р. (а.с.20).

Суду не надано доказів про внесення сторонами змін до договору у встановленому законодавством порядку чи врегулювання питання щодо зміни умов договору в судовому порядку.

В позовній заяві вказано, що 31.12.2015р. позивач надіслав відповідачу для підписання додаткову угоду №1 до договору від 03.07.2015р. за №4030327 щодо розірвання вказаного договору, яка останнім не підписана, тому позивач вважає, що з 01.01.2016р. надання послуг з приймання обєктами поштового звязку платежів від населення за спожитий газ на користь ДП "Газпостач" ПАТ "Тернопільміськгаз" здійснюється на бездоговірних умовах за тарифами УДППЗ "Укрпошта".

Приєднаними до матеріалів справи копіями актів про надання послуг по розрахунково-касовому обслуговуванню з приймання сум готівки за послуги по газопостачанню та газифікації підтверджується надання позивачем протягом жовтня-грудня 2015 року на підставі укладеного з відповідачем договору послуг з прийнятих платежів від мешканців на загальну суму 144280,17 грн. (25-28).

Відповідач частково оплатив надані позивачем послуги в сумі 53229,80 грн. згідно платіжних доручень № 859 від 27.01.2016р., № 860 від 27.01.2016р. та № 861 від 27.01.2016р. (а.с.38-40).

10.02.2016р. позивач надіслав відповідачу претензію за № 403-32-95 від 09.02.2016р., в якій повідомив, що станом на 09.02.2016р. заборгованість Підприємства за надані послуги з приймання платежів від населення за використаний газ в жовтні-грудні 2015р. складає 91050,37 грн., внаслідок чого нараховано пеню відповідно до п. 5.3 договору в сумі 7772,18 грн. Просив в термін до 23.02.2016р. перерахувати суму претензійних вимог (а.с. 41-42).

Відповідач залишив без задоволення вказані претензійні вимоги, що слугувало підставою звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом. Вимогами УДППЗ Укрпошта в особі Тернопільської дирекції у даній справі є стягнення з відповідача 91050,37 грн. - суми боргу, 12182,84 грн. - пені, 832,12 грн. - 3% річних, 610,40 грн. - інфляційних нарахувань.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності із статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу приписів статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ході розгляду апеляційної скарги ДП Газпостач ПАТ по газопостачанню та газифікації Тернопільміськгаз судом встановлено, що на підставі укладеного між сторонами договору на надання послуг з приймання платежів за № 4030327 від 03.07.2015р. позивач в період з жовтня по грудень 2015 року включно надав відповідачу послуги з приймання платежів від населення загальною вартістю 144280,17 грн., що підтверджується вищеописаними актами про надання послуг по розрахунково-касовому обслуговуванню з приймання сум готівки за послуги по газопостачанню та газифікації.

Відповідач частково оплатив надані позивачем послуги в сумі 53229,80 грн., у звязку з чим станом на момент прийняття оскаржуваного рішення місцевого господарського суду заборгованість відповідача перед позивачем склала 91050,37 грн.

Проаналізувавши вищенаведені норми Цивільного кодексу України та обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 91050,37 грн. основного боргу.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку суми позовних вимог, позивач нарахував відповідачу за період з 16.11.2015р. по 20.03.2016р. 3% річних в сумі 832,12 грн. та 610,40 грн. інфляційних втрат (а.с.12-13).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми боргу в цій частині позову, колегія суддів вважає його правильним. Суд першої інстанції правомірно задоволив дані позовні вимоги, стягнувши з відповідача на користь позивача 832,12 грн. 3% річних та 610,40 грн. інфляційних втрат, посилаючись на умови укладеного між сторонами договору та ч.2 ст.625 ЦК України.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996р. №543/96-ВР з наступними змінами та доповненнями передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Сторонами погоджено, що за порушення замовником строків оплати наданих виконавцем послуг замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на день прострочення, від суми несвоєчасно оплачених послуг за кожен день такого прострочення. (п. 5.3 договору).

Відповідно до наявного у справі розрахунку позовних вимог сума пені за період з 16.11.2015р. по 20.03.2016р. складає 12182,84 грн., яку правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача.

Твердження скаржника про невідповідність розміру договірної суми платежів за надані послуги нормативним приписам пункту 9 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №792, яка набрала чинності з 10 жовтня 2015 року, не можуть прийматись до уваги через те, що сторони не внесли у встановленому законодавством порядку змін до договору №403-327 від 03 липня 2015 року та не надали доказів про врегулювання питань щодо зміни умов договору в судовому порядку.

З огляду на вищевказане, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду Тернопільської області від 07.07.2016р. у справі №921/239/16-г/4 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справу повернути в господарський суд Тернопільської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Марко Р.І.

ОСОБА_1