ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2016 р.Справа № 922/228/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Харківської міської ради
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про повернення майна та відшкодування доходів
за участю представників сторін:

позивача - Ворожбянов А.М., дов. № 08-11/7216/2-15 від 26.11.2015р.;

відповідача - ОСОБА_3, дов. б/н від 01.10.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила суд зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути в натурі територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 0,0564 га по АДРЕСА_2, стягнути з останньої доходи, отримані від безпідставно набутого майна, в розмірі 199 788,23 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.03.2015р. у даній справі, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.06.2015р., позов задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради дохід, одержаний від безпідставно набутого майна, у розмірі 199 788,23грн. та 3 995,76грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.12.2015р. касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.В. задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.06.2015р. та рішення господарського суду Харківської області від 27.03.2015р. у справі № 922/228/15 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради доходу від безпідставно набутого майна у розмірі 199 788,23 грн. скасовано, в цій частині прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено. В іншій частині постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.06.2015р. та рішення господарського суду Харківської області від 27.03.2015р. у справі № 922/228/15 залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 18.05.2016р. постанову Вищого господарського суду України від 16.12.2015р., постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.06.2015р. та рішення господарського суду Харківської області від 27.03.2015р. у справі № 922/228/15 скасовано, справу № 922/228/15 передано на розгляд до суду першої інстанції.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечує, просить в його задоволенні відмовити. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що позивач не надав суду доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від укладення договору оренди, тому, на думку відповідача, в його діях відсутній такий елемент господарського правопорушення як причинно-наслідковий зв'язок між дією та наслідком. Також відповідач вважає, що розрахунки позовних вимог ґрунтуються на припущеннях, оскільки позивачем не наведено мотивування, чому саме з 01.12.2011р. останній здійснює нарахування суми одержаного відповідачем доходу. Як зазначає відповідач в обґрунтування своїх заперечень чинним законодавством не передбачено жодних строків, в межах яких необхідно переоформити право на земельну ділянку та не встановлено будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне оформлення відповідного договору оренди.

Крім того, відповідач у відзиві на позов та в судовому засіданні посилається на те, що спірна земельна ділянка знаходиться в загальному користуванні мешканців будинків № 111 та № 113, а також служб водопостачання, водовідведення та теплозбуту, у зв'язку з тим, що по підвалу приміщення, яке належить відповідачу на праві власності, проходять комунікації двох вищевказаних будинків.

Також, представник відповідача звернувся до суду з клопотанням, в якому просить суд зобов'язати позивача надати суду документи, що підтверджують право власності Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім "Іскра" на нежитлове приміщення в будинку АДРЕСА_2 та щодо користування спірною земельною ділянкою, а також надати документи щодо права власності на підвал в будинку АДРЕСА_2.

Розглянувши дане клопотання, суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.38 Господарського процесуального кодексу України сторона у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

З аналізу вказаної вище правової норми вбачається, що обґрунтування неможливості надання таких доказів покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Однак, як вбачається зі змісту клопотання, відповідачем в порушення ст.38 Господарського процесуального кодексу України взагалі не доведено те, що заявник немає можливості самостійно надати ці докази, доказів того, що заявник звертався в установленому законом порядку за отриманням цих доказів, однак йому було відмовлено, не доведено те, що ці докази має позивач, крім цього, відповідачем не викладено обставин, які можуть підтвердити ті докази, які відповідач просить суд витребувати у позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 11.08.1998р. № 1-1155 та акту приймання-передачі від 11.08.1998р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (відповідач) є власником нежитлового приміщення в літ."А-1" загальною площею 455,5 кв.м. по АДРЕСА_2.

Рішенням 21 сесії 5 скликання Харківської міської ради "Про надання фізичним та юридичним особам земельних ділянок для експлуатації об'єктів самочинного будівництва" від 16.04.2008р. № 80/08 відповідачу надано в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_2 загальною площею 0,0895 га для збереження самовільно виконаної реконструкції нежитлових приміщень під кафе з кондитерським цехом та приміщеннями для дрібнооптової торгівлі та подальшої експлуатації об'єкту до 01.05.2013р.

Пунктом 4.3 цього рішення зобов'язано відповідача в трьохмісячний термін оформити в установленому порядку акт встановлення меж земельної ділянки на місцевості та договір оренди землі.

30.10.2014р. Департаментом самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради проведено обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_2 та встановлено, що відповідач використовує земельну ділянку площею 0,0564 га по АДРЕСА_2 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1". За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки, визначення її меж, площі та конфігурації (а.с.17 т.1).

Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж будівлі, з урахуванням невід'ємних елементів (сходи, ганок, навіс, підмостка та інші) благоустрою будівлі.

У зв'язку з виявленими обставинами, позивач звернувся до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про надання інформації відносно оплати відповідачем за використання спірної земельної ділянки.

Відповідно до листа Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 21.11.2014р. № 7156/9/20-38-15-03-17 відповідачем за використання земельної ділянки по АДРЕСА_2 сплачено земельний податок:

- за період з 01.09.2011р. по 31.12.2011р. в розмірі 3 160,00грн.;

- протягом 2012 року в розмірі 9 472,68грн.;

- протягом 2013 року в розмірі 14 798,02грн.;

- протягом 2014 року станом на 01.11.2014р. в розмірі 16 647,77грн.

Оскільки відповідач до теперішнього часу не оформив договір оренди спірної земельної ділянки та, відповідно, не сплачує орендну плату за її використання, позивач, посилаючись на безпідставне користування відповідачем спірної земельної ділянки, звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам сторін, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 відповідачу, відповідно до договору купівлі-продажу від 11.08.1998р. № 1-1155 (а.с. 37 том ІІІ), на праві приватної власності належить нежитлове приміщення в літ."А-1" загальною площею 455,5 кв.м.

Відповідно до акту приймання - передання від 11.08.1998р. (а.с. 39 том ІІІ) відповідач отримав нежитлове приміщення за адресою по АДРЕСА_2 в приватну власність загальною площею 455,5 кв.м.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст. 179 Цивільного кодексу України).

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України).

Таким чином, будь-яке переміщення вказаної вище нерухомості є неможливим без її знецінення (знищення) та зміни її призначення.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 даної Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Так, у відповідача виникло право власності на нерухомість на підставі цивільно-правової угоди. Втім, право користування земельною ділянкою, яка знаходиться під цією нерухомістю належним чином відповідачем не оформлено, але недотримання порядку оформлення права на земельну ділянку, на якій розташована нерухомість, не може бути підставою для обмеження права відповідача як власника нерухомості на користування нерухомістю та, як наслідок, земельною ділянкою на якій вона розташована, оскільки користування нерухомістю неможливе без користування земельною ділянкою.

Зобов'язання відповідача в примусовому порядку звільнити земельну ділянку та передати її в натурі позивачу є порушенням права власності відповідача, гарантованого ст.41 Конституції України. Зазначені обставини виключають можливість звільнення земельної ділянки під будівлею з посиланням на її самовільне зайняття.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку в натурі є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично не призводить до відновлення його порушених прав, а тому позовні вимоги в цій частині такими, що задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача доходів, отриманих останнім від безпідставно набутого майна, в розмірі 199 788,23грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В обґрунтування позовних вимог в цій частині позивач посилається на ст.ст.1212-1215 Цивільного кодексу України та підставою для стягнення не отриманого доходу зазначає використання земельної ділянки без оформлення договору оренди.

Розрахунок неотриманих доходів у розмірі 199 788,23грн. позивачем зроблено за період із 01.12.2011р. по 30.11.2014р., що складає розмір орендної плати, який відповідач повинен був сплатити за користування спірною земельною ділянкою, з вирахуванням розміру плати, що вже була сплачена відповідачем у вигляді земельного податку.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позивач в обґрунтування своїх вимог посилається не на ту норму, що фактично регулює спірні правовідносини, виходячи з наступного.

Предметом спору у справі, яка розглядається, є вимога Харківської міської ради про стягнення з відповідача 199 788,23 грн., яку позивач обґрунтовує як суму несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки комунальної власності без укладення договору оренди, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості здавати спірну земельну ділянку в оренду іншим особам, позивачем не отримано дохід від здачі спірної земельної ділянки в оренду саме відповідачу, чим позивачеві завдано збитки у виді неодержаної орендної плати за землю, які за змістом ст.22 Цивільного кодексу України та ст.225 Господарського кодексу України є упущеною вигодою.

Так, відповідно до п.2 ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.224 Господарського кодексу України упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Суд зазначає, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельним кодексом України.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Водночас відповідно до п."д" ст.156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів (ч.1 ст.157 Земельного кодексу України).

Таким чином, суд дійшов висновку, що вирішуючи цей спір, необхідно брати до уваги загальні положення ст.22 та глави 82 Цивільного кодексу України.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 18.05.2016р. під час розгляду заяви Харківської міської ради про перегляд Верховним судом України постанови Вищого господарського суду України від 16.12.2015р. у даній справі, яка, в силу приписів ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України, для суду є обов'язковою.

Так, згідно зі ст.22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено в діях відповідача наявність всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), виходячи з наступного.

Як встановлено судом, відповідач не набув у встановленому законом порядку ані права власності, ані права користування (оренди) спірною земельною ділянкою.

Згідно із положеннями чинного земельного законодавства використання землі здійснюється або на праві власності, або на праві користування земельною ділянкою (в даному випадку - на праві оренди земельної ділянки, оскільки відповідач не відноситься до суб'єктів, яким надано право постійного користування земельною ділянкою відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України).

За приписами ч.1 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом (ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Як вже було встановлено судом, рішенням 21 сесії 5 скликання Харківської міської ради "Про надання фізичним та юридичним особам земельних ділянок для експлуатації об'єктів самочинного будівництва" від 16.04.2008р. № 80/08 відповідачу надано в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_2 загальною площею 0,0895 га та зобов'язано останнього в трьохмісячний термін оформити в установленому порядку акт встановлення меж земельної ділянки на місцевості та договір оренди землі.

Відповідно до ч.1 ст.73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти міської ради, прийняті в межах наданих їй повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідач доказів укладення відповідного договору оренди на спірну земельну ділянку суду не надав.

Таким чином, судом встановлено факт наявності протиправної поведінки з боку відповідача, оскільки останній в порушення вимог Земельного кодексу України та рішення Харківської міської ради № 80/08 від 16.04.2008р., у визначений даним рішенням строк, договір оренди земельної ділянки не оформив.

Оскільки відповідач на вимогу суду не надав доказів перешкоджання йому з боку позивача, або будь - яких інших осіб, в укладенні договору оренди на спірну земельну ділянку, договір оренди якої неукладений і на час розгляду даної справи, суд дійшов висновку про наявність саме з боку відповідача вини у неукладені договору оренди спірної земельної ділянки.

Що стосується збитків та причинного зв'язку із протиправною поведінкою відповідача та наявністю цих збітків, суд керується наступним.

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю, відповідно до ч.14.1.147 ст.14 Податкового кодексу України, це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Оскільки відповідач не є власником спірної земельної ділянки та, як вже було зазначено судом, не може бути постійним землекористувачем, а тому, не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку. Таким чином єдиною формою здійснення оплати за користування спірною земельною ділянкою для відповідача є орендна плата.

Частиною 14.1.136 ст.14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки комунальної власності це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Судом встановлено, що відповідач в період з 01.12.2011р. по 30.11.2014р. (період, що заявлений позивачем для стягнення) орендну оплату за користування земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі не сплачував.

Також, судом береться до уваги факт того, що позивач був позбавлений можливості передати спірну земельну ділянку в користування іншим особам, оскільки на вказаній ділянці розташована нерухомість, що належить відповідачу.

Таким чином, не укладання договору оренди та не здійснення відповідачем плати за землю (у встановлених порядку та розмірі, передбачених для орендних правовідносин) за використання спірної земельної ділянки, призвело до фактичного безоплатного користування останнім спірною земельною ділянкою та позбавило позивача права отримувати дохід від здавання спірної земельної ділянки в оренду на законних для цього підставах.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, завданими позивачу, полягає у протиправній бездіяльності відповідача в частині невиконання вимог рішення Харківської міської ради № 80/08 від 16.04.2008р. щодо укладання останнім договору оренди земельної ділянки та як наслідок не здійснення відповідачем плати за землю у вигляді орендної плати у встановленому законом порядку та розмірі.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що відповідач суду не довів, що не з його вини не було укладено договір оренди спірної земельної ділянки протягом тривалого часу (починаючи із 1998 року, що є моментом придбання відповідачем нерухомості, що розміщена на спірній земельній ділянці).

Із матеріалів справи судом вбачається, що позивач листом від 03.02.2010р. за вих. № 1071/0/84-10 (а.с.61 т.3) пропонував відповідачу терміново з'явитись до управління земельних відносин для погодження розрахунку орендної плати з урахуванням коефіцієнту індексації та проекту договору, чого останнім до теперішнього часу зроблено не було, проект договору оренди землі не погоджено та не підписано.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про наявність у позивача збитків у вигляді не отриманого доходу у розмірі плати за користування спірною земельною ділянкою та наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача щодо не укладення договору оренди та наявністю цих збитків.

Що стосується розміру збитків, які позивач заявляє до стягнення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Із розрахунку доходу, зробленого позивачем, судом вбачається, що даний розрахунок здійснено з урахуванням загальної площі земельної ділянки в розмірі 564м.кв. Цей розмір розрахований позивачем відповідно до зовнішніх меж будівлі, що належить відповідачу на праві власності, з урахуванням невід'ємних її елементів (сходи, ганок, навіс, підмостка та інші) благоустрою будівлі.

Межі земельної ділянки, що зайнята під будівлею, що належить відповідачу, як вже було встановлено судом, визначено на підставі акту обстеження земельної ділянки, визначення її меж, площі та конфігурації (а.с.17 т.1), що був складений в результаті обстеження Департаментом самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради земельної ділянки по АДРЕСА_2.

Даним актом підтверджується факт використання відповідачем земельної ділянки площею 0,0564 га по АДРЕСА_2 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1".

Враховуючи викладене, посилання відповідача на те, що позивачем невірно визначений розмір земельної ділянки, оскільки йому належить право власності на нежитлове приміщення загальною площею 455,5м.кв. відповідно до договору купівлі - продажу, суд вважає помилковими, оскільки, як вже було зазначено судом, розмір площі земельної ділянки під будівлею розрахований позивачем відповідно до зовнішніх меж будівлі, з урахуванням невід'ємних її елементів (сходи, ганок, навіс, підмостка та інші) благоустрою будівлі.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що використання нежитлового приміщення неможливо без прилеглої до нього території, а площа земельної ділянки, що була надана відповідачу в оренду відповідно до рішенням 21 сесії 5 скликання Харківської міської ради "Про надання фізичним та юридичним особам земельних ділянок для експлуатації об'єктів самочинного будівництва" від 16.04.2008р. № 80/08 є значно більшою за ту площу, що зазначена позивачем у розрахунку, та взагалі складає 0,0895 га.

Зазначений висновок також спростовує посилання відповідача на те, що він спільно використовує спірну земельної ділянку з мешканцями будинку № 113, оскільки межі земельної ділянки, яка була врахована при розрахунку збитків, було визначено виключно відповідно до зовнішніх меж будівлі відповідача, з урахуванням невід'ємних її елементів (сходи, ганок, навіс, підмостка та інші) благоустрою будівлі.

Що стосується заперечень відповідача на те, що йому не належить підвал, що знаходиться під його будівлею, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України).

Відповідач суду не довів та в матеріалах справи такі докази відсутні, що в нежитловій будівлі в літ. "А-1", яка розташована по АДРЕСА_2 є будь - які інші власники, окрім відповідача.

Також, в матеріалах справи є довідка № 5128 від 14.07.2016р., видана КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 62 том ІІІ) відповідно до якої право власності на підвальні приміщення, розташовані під нежитловим приміщенням літ. "А-1" загальною площею 455,5 кв.м. по АДРЕСА_2, не зареєстровано.

На підставі викладеного, суд вважає помилковими заперечення відповідача в частині невірного визначення площі земельної ділянки, що зазначена позивачем у розрахунку збитків.

Стосовно заперечень відповідача в частині необґрунтованості позивачем визначення періоду, за який розраховується неодержаний дохід, оскільки чинним законодавством не передбачено жодних строків, в межах яких необхідно переоформити право на земельну ділянку та не встановлено будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне оформлення відповідного договору оренди суд вважає за необхідне зазначити, що неодержаний дохід, стягнення якого є предметом позову у даній справі, не є штрафними санкціями, а період, за який позивач розраховує не отриманий ним дохід, розрахований в межах строку користування відповідачем спірною земельною ділянкою після прийняття рішення Харківської міської ради № 80/08 від 16.04.2008р. про надання в орендну та зобов'язання відповідача укласти договір оренди даної земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладене та перевіривши правильність визначення позивачем розміру збитків у вигляді неодержаного доходу, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість визначення цих сум.

Що стосується заперечень відповідача стосовно того, що Комісія по визначенню збитків не була скликана позивачем, а останнього не було запрошено на її засідання, як це передбачено Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекристувачам, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. № 284, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до його п. 1 даний Порядок регулює правовідносини відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, що заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок та не може обмежити право позивача розрахувати розмір не отриманого ним доходу в інший, передбачений законом спосіб, якщо це є обґрунтованим.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 199 788,23грн. збитків у розмірі не отриманого доходу, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача повернути в натурі територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 0,0564 га по АДРЕСА_2 є такими, що задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір при частковому задоволенні позову суд покладає на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки постановою Верховного суду України від 18.05.2016р. за заявою позивача було скасовано постанову Вищого господарського суду по даній справі та справу № 922/228/15 передано на розгляд до суду першої інстанції, судовий збір, сплачений Харківською міською радою за подання заяви про перегляд Верховним судом України постанови Вищого господарського суду України від 16.12.2015р., в розмірі 6 777,89грн. суд покладає на відповідача.

Керуючись ст.ст.41 Конституції України, ст.ст. 16, 22, 179, 181, 316, 1166, 1193 Цивільного кодексу України, ст. 225 Господарського кодексу України, ст.ст. 93, 116, 152, 156, 157 Земельного кодексу України, ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 38 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ідент. код НОМЕР_1 (61176, АДРЕСА_1) на користь Харківської міської ради, (61003, м. Харків, пл. Конституції, 7, р/р 0002 в ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, одержувач - УДКСУ у м. Харкові Харківської області, , код платежу 24062200) - 199 788,23грн. збитків, 3 995,76грн. судового збору за подання позову, 6 777,89грн. судового збору за подання заяви до Верховного суду України.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 повернути в натурі територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 0,0564 га по АДРЕСА_2 - відмовити.

Повне рішення складено 22.08.2016 р.

Суддя Т.А. Лавренюк