ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 р. Справа № 917/186/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна", 51010, вул.Театральна, 1, с.Бабайківка, Царичанський район, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", 37300, Полтавська область, м.Гадяч, вул.Будька, 45А

про стягнення грошових коштів 1248718,21 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники сторін 25.08.2016 р. та 29.08.2016 :

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

В судовому засіданні 25.08.2016 р. було оголошено перерву до 29.08.2016 р., про що представники сторін були повідомлені під розписку (Т.6, а.с. - 158).

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України та повідомив дату складання повного тексту рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення 1248718,21 грн. заборгованості за договором поставки № 0104-1 від 01.04.2015 р. з яких: 875 389,15 грн. основної заборгованості; 284137,51 грн. пені; 16363,69 грн. 3 % річних; 72827,86 грн. інфляційного збільшення ( в редакції заяви про збільшення позовних вимог).

Представник позивача 25.08.2016 р. подав до суду заяву про зменшення позовних вимог (Т. 6, а.с - 54-62). Згідно ст.22 ГПК України, позивач має право зменшити розмір позовних вимог.

Дана заява приймається судом до розгляду, і позовні вимоги розглядаються в новій редакції. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 875389,15 грн. основного боргу по вказаному договору, 246713,69 грн. пені, 14312,49 грн. 3% річних та 33716,74 грн. інфляційних втрат.

У відзиві на позовну заяву №720 від 23.08.2016 р. (Т, 6, а.с. - 64-66) відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що в п. 2.3 договору сторони погодили, що постачальник зобов'язаний надавати покупцю наступні супровідні документи: товарно-транспортну накладну Ф1-ТН, спеціалізовану товарну накладну Ф1-ТН (МС), із заповненням в них усіх реквізитів щодо кількості та якості молока, видаткову накладну, податкову накладну. Проте позивачем повного пакету документів зазначеного в п. 2.3. договору відповідачу надано не було. Тому ТОВ "Лозівський молочний завод" скориставшись своїм законним правом, передбаченим п. 2.4 Договору та ч. 3 ст. 538 ЦК України призупинив оплату поставленого молока до моменту надання Постачальником всіх необхідних документів, а саме декларацій виробника. Таким чином відповідач вважає, що строк оплати за Договором 0104-1 від 01.04.2015 р. не настав.

Також відповідачем надано контррозрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат.

25.08.2016 р. відповідачем подана заява про розстрочку виконання рішення суду №718 від 23.08.2016 р. та (Т. 6, а.с. - 78-153) та клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій № 719 від 23.08.2016 р. (Т. 6, а.с. - 154-156). Про розгляд вказаних заяв буде зазначено в мотивувальній частині рішення.

Представник відповідача проти задоволення заяви про розстрочку виконання рішення та клопотання про зменшення штрафних санкцій заперечує, з підстав, викладених в поясненнях від 29.08.2016 р. (Т.6, а.с. - 162-176).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив:

01.04.2015 року між сторонами було укладено договір поставки №0104-1 (надалі за текстом -Договір, Т. 1, а.с - 25-29) згідно якого, у порядку та на умовах визначених цим Договором, Постачальник зобов'язується систематично передавати у власність Покупця молоко коров'яче незбиране за ДСТУ 3662-97, далі за тестом - молоко, а Покупець зобов'язується приймати й оплачувати молоко на умовах та в порядку визначеному цим Договором (п. 1.1 Договору).

Згідно п. 1.2 Договору кількість поставленого молока зазначається у спеціалізованій товарній накладній на перевезення молочної сировини за формою -1 ТН (МС), затвердженою Наказом Міністерства аграрної політики України №176 від 01 липня 2002 року (далі за текстом - Товарна накладна), ціна - у протоколах погодження цін (Додаток №1), які після погодження (в порядку передбаченому цим Договором), належного оформлення та підписання Сторонами, є невід'ємною частиною даного Договору.

Пунктом 4.2.3. Договору визначено, що покупець зобов'язаний проводити оплату за молоко, за цінами визначеними Сторонами у Додатку № 1 та в строки, встановленими цим Договором.

Відповідно до п. 5.4. Договору, Покупець здійснює оплату за молоко протягом 3 (трьох) робочих днів з дати поставки кожної окремої партії молока, у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Сторони визначили, що у випадку порушення покупцем грошових зобов'язань покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період порушення, від суми порушеного зобов'язання за кожен день прострочення (п. 6.7 Договору).

Згідно п. 10.1 Договору, даний договір набирає чинності з 06.04.2015 та діє до 31 грудня 2015 року.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до Протоколу погодження ціни від 01.04.2015р. (Додаток № 1 до Договору), сторони Договору домовилися починаючи з 06 квітня 2015 року встановити наступну планову закупівельну ціна за 1 кг молока коров'ячого незбираного ДСТУ 3662-97: 5 грн. 10 коп.

Відповідно до Протоколу погодження ціни від 30.04.2015р. (Додаток № 1 до Договору), сторони Договору домовилися починаючи з 01 травня 2015 року встановити наступну планову закупівельну ціна за 1 кг молока коров'ячого незбираного ДСТУ 3662-97: 4 грн, 95 коп.

Відповідно до Протоколу погодження ціни від 02.10.2015р. (Додаток № 1 до Договору), сторони Договору домовилися починаючи з 02 жовтня 2015 року встановити наступну планову закупівельну ціна за 1 кг молока коров'ячого незбираного ДСТУ 3662-97: 5 грн. 00 коп.

Відповідно до Протоколу погодження ціни від 09.10.2015р. (Додаток № 1 до Договору), сторони Договору домовилися починаючи з 10 жовтня 2015 року встановити наступну планову закупівельну ціна за 1 кг молока коров'ячого незбираного ДСТУ 3662-97: 5 грн. 15 коп.

Відповідно до Протоколу погодження ціни від 30,10.2015р. (Додаток № 1 до Договору), сторони Договору домовилися починаючи з 01 листопада 2015 року встановити наступну планову закупівельну ціна за 1 кг молока коров'ячого незбираного ДСТУ 3662-97: 5 грн. 60 коп.

Листом від 19 листопада 2015 р. за вих. № НОМЕР_1 Україна повідомило ТОВ «Лозівський молочний завод» про підвищення ціни з 20.11.2015 р. відповідно до Протоколу погодження ціни від 24.11.2015р. (Додаток № 1 до Договору), сторони Договору домовилися починаючи з 25 листопада 2015 року встановити наступну планову закупівельну ціна за 1 кг молока коров'ячого незбираного ДСТУ 3662-97: 6 грн. 00 коп. (Т. 1, а.с. - 33-38. Позивач вказує, що він на протязі 01.04.2015 - 07.12.2015 pp. поставив відповідно до умов Договору молоко на загальну суму 6 114 421,15 грн., що підтверджується спеціалізованими товарними накладними на перевезення молочної сировини за Формою-1 ТН (МС) за період 01.04.2015 по 07.12.2015р., приймальними квитанціями за період 01.04.2015 по 07.12.2015р. на загальну суму 6114421,15 грн (Т.1, а.с. - 62-157, Т. 2, а.с - 1-253, Т. 3, а.с. 1-249, Т. 4, а.с. - 1-207,Т.5, а.с. 1-79).

Як вказує позивач, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати поставленого за договором товару здійснив частково на суму 5239032,00 грн.

Таким чином, позивач зазначає, що відповідач у встановлені Договором строки своїх обов'язків по оплаті поставленого товару в повному обсязі не виконував і допустив прострочення виконання грошового зобов'язання, в зв'язку з чим відповідач має прострочену заборгованість за поставлений товар на загальну суму 875389,15 грн.

Крім того, позивач, на підставі умов Договору ст. 625 ЦК України нарахував та просить стягнути з відповідача 246713,69 грн. пені, 14312,49 грн. 3% річних та 33716,74 грн. інфляційних втрат (в редакції заяви про зменшення позовних вимог).

Таким чином, загальна сума заборгованості, яка заявлена позивачем до стягнення, складає 1170132,07 грн.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст.712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Отже, змістом договору купівлі-продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що підписаними між сторонами накладними, приймальними квитанціями та довіреностями виданими відповідачем на отримання цінностей підтверджується факт поставки позивачем товару відповідачу на загальну суму 6114421,15 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару за договором поставки №0104-1 року від 01.04.2015 р., виконав частково, на момент розгляду справи зобов'язання відповідача в частині сплати 875389,15 грн. ним не виконані.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення;

господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" ( 852-15 ), або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У відповідності з пунктом 2.1 Порядку застосування форм первинної документації з обліку закупівель сільськогосподарських продуктів та сировини, затвердженого постановою Укоопспілки від 29.05.2000 року від 29 травня 2000 р. N 118 за погодженням з Держкомстатом України (далі Порядок №118), приймальні квитанції та закупівельні відомості, якими оформлюється закупівля сільськогосподарських продуктів, продуктів їх переробки та сировини - є первинними документами для ведення обліку і використовуються для складання фінансової і статистичної звітності, для аналізу обсягів обороту з закупівлі окремих видів сільськогосподарської продукції та сировини, загального обсягу заготівельного обороту тощо.

Разом з цим, згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини, затвердженої наказом Мінагрополітики України від 01.07.2002 N 176, приймальна квитанція - це документ, у якому приймальник на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС) вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць.

Таким чином, зі змісту вказаних норм випливає, що приймальні квитанції на закупівлю молочної сировини за своєю природою є первинними документами і їх належна виписка є неможливою без попереднього складання товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС), на підставі яких такі приймальні квитанції складаються.

При цьому накладна товарна за своєю природою - це первинний бухгалтерський документ, призначений для оформлення операцій по відпустці і прийому товарно-матеріальних цінностей.

Отже факт виписки відповідачем приймальних квитанцій свідчить про інший факт - виписку накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС) і вказаний різновид первинних документів підтверджує факт здійснення операції з передачі позивачем у власність відповідача обумовленого договором товару.

Посилання відповідача на призупинення оплати в зв'язку неподанням позивачем декларації виробника, судом до уваги не беруться в зв'язку з тим, що надання вказаного документу не передбачена умовами договору поставки.

На підставі матеріалів справи, поданих сторонами доказів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 875389,15 грн. є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами (договір поставки, видаткові накладні, які містять всі необхідні реквізити, передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей, приймальні квитанції) та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом перевірено методику розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат з використанням калькулятора ІПС "Ліга" та з врахуванням контррозрахунку відповідача.

При проведені розрахунку суд керувався роз'ясненнями наведеними у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова) та положеннями Цивільного кодексу України, зокрема, що:

- День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9 Постанови);

- Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць (п. 3.2 Постанови);

- Згідно зі ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому у відповідності до ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

За результатами проведеного судом перерахунку, проведеного по кожній видатковій окремо, за періоди визначені відповідачем у контррозрахунку з врахуванням вищевикладених положень, суд приходить до висновку, що обґрунтованими є заявлені позовні вимоги про стягнення 18593,94 грн інфляційних втрат, 232291,09 грн пені та 13957,49 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідачем подано клопотання про зменшення розміру пені на 50% ( в редакції доповнень до клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (Т. 6, а.с. - 177-179).

Так, дійсно, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Відповідно до абз. 1 п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 року вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідач посилається на скрутне фінансове становище, яке зумовлене значним скороченням обсягів реалізації (зокрема ринків Російської Федерації, Республіки Казахстан та Киргизської Республіки) та як наслідок, обсягів виробництва молочної продукції. Втрата основних ринків збуту в сукупності з соціальними та економічними потрясіннями в нашій державі, збільшенням вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення та ін. призвело до зменшення обсягів виробництва та реалізації продукції відповідачем.

Позивач проти зменшення розміру штрафних санкцій категорично заперечує.

У даному випадку, враховуючи усі обставини справи у їх сукупності, врахувавши інтереси обох сторін суд не вбачає підстав для зменшення пені.

Крім того, відповідач надав заяву про розстрочку виконання рішення на 24 місяці згідно з графіком:

- протягом перших 12 місяців - по 40 тис. грн. щомісяця;

- протягом наступних 12 місяців - решту суми рівними частинами.

В обґрунтування заяви про розстрочку виконання рішення відповідач посилається на ті обставини, про які йшлося в клопотання про зменшення пені та додатково зазначає про велику кількості судових справ про стягнення заборгованості з ТОВ "Лозівський молочний завод".

Суд бере до уваги той факт, що при задоволенні позовних вимог ТОВ "Україна " та видачі виконавчого документу без розстрочення виконання рішення може призвести до зупинення діяльності товариства, під загрозою буде погашення заробітної плати.

З огляду на викладене, враховуючи вид діяльності відповідача, необхідність врахування інтересів територіальної громади, фізичних та юридичних осіб, недопущення негативних наслідків в разі зупинки діяльності підприємства боржника, враховуючи обставини які склалися на зовнішньоекономічному та внутрішньому ринку нашої держави, господарський суд прийшов до висновку про наявність у даному випадку виключних обставин, які є підставою для надання розстрочки виконання рішення суду.

Враховуючи викладене та матеріальні інтереси обох сторін, заяву про розстрочку виконання рішення слід задовольнити частково, розстрочивши виконання рішення на рік з графіком, визначеним судом.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідач, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 22, 32, 33,43,49, ст. 82-85, 121 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (37300, Полтавська область, м.Гадяч, вул.Будька, 45А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" (51010, вул.Театральна, 1, с.Бабайківка, Царичанський район, Дніпропетровська область, ) - 875389,15 грн. основної заборгованості, 18593,94 грн інфляційних втрат, 232291,09 грн. пені, 13957,49 грн. 3% річних та 17103,48 грн. судового збору, з розстрочивши виконання рішення згідно графіку:

до 01.10.2016р. - 96444,60 грн.

до 01.11.2016р. - 96444,60 грн.

до 01.12.2016р. - 96444,60 грн.

до 01.01.2017р. - 96444,60 грн.

до 01.02.2017р. - 96444,60 грн.

до 01.03.2017р. - 96444,60 грн.

до 01.04.2017р. - 96444,60 грн.

до 01.05.2017р. - 96444,60 грн.

до 01.06.2017р. - 96444,60 грн.

до 01.07.2017р. - 96444,60 грн.

до 01.08.2017р. - 96444,60 грн.

до 01.09.2017р. - 96444,60 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити в задоволенні

Повне рішення складено 02.09.2016 р.

Суддя Н.Г. Гетя